Справа № 346/2164/23
Провадження № 11-кп/4808/226/25
Категорія ч.1 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Івано-Франківську справу за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та прокурора на вирок Коломийського міськрайонного суду від 19 лютого 2025 року у кримінальному провадженні №0000094 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку: АДРЕСА_1 , громадянку України, з середньою освітою, розлучену, на утриманні має двох малолітніх дітей, раніше не судиму, депутатом не обиралась,-

визнано винуватою та засудженою за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Цивільний позов потерпілої задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 , на користь ОСОБА_11 в якості відшкодування моральної шкоди 12000 гривень та судові витрати на правничу допомогу в сумі 20 000 гривень.

В задоволенні решти позову - відмовлено.

Вирішено долю речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, ОСОБА_8 , заподіяла легкі тілесні ушкодження за таких обставин.

18.03.2023 року, близько 20 год. 35 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи перед дитячим розважальним центром «Hubba Бубба», розташованим по вул. Майданського, 12, у м. Коломия, де на ґрунті тривалих неприязних відносин, вчинила словесний конфлікт із ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителькою: АДРЕСА_2 .

В ході даного конфлікту, ОСОБА_8 , діючи умисно, схопила потерпілу ОСОБА_11 за волосся двома руками та штовхнула до землі.

Після чого, ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, нанесла один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя ОСОБА_11 , від котрого остання втратила рівновагу та впала до землі. Окрім зазначеного удару, під час словесного конфлікту, ОСОБА_8 , нанесла ще один удар правою рукою в ділянку обличчя потерпілої ОСОБА_11 .

Своїми діями ОСОБА_8 , спричинила ОСОБА_11 , тілесне ушкодження у вигляді забою лівої щоки з травматичним набряком та синцем, синця лівої гомілки, синців та садна в ділянках правої сідниці та правого гомілково-ступневого суглобу, садна в ділянці правого колінного суглобу, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 19.04.2023 року відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Вирок в апеляційному порядку оскаржили обвинувачена ОСОБА_8 та прокурор.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини, правильність кваліфікації її дій та доведеність винуватості, вважає оскаржуваний вирок незаконним в частині вирішення цивільного позову.

В обґрунтуванні своїх вимог зазначає, що цивільним позивачем, не долучено до поданого цивільного позову про стягнення моральної шкоди, жодного доказу, який би доводив наявність такої шкоди та її розмір.

Крім цього, потерпілою не було доведено ні факту завдання їй психологічної травми, ні факту завдання психологічної травми її дитині, оскільки дані обставини представленими матеріалами не підтверджуються. Крім того, потерпілою не надано жодного доказу того, що її дитина стала свідком її побиття обвинуваченою, пережила стрес і потребувала психологічної допомоги. Потерпілою також не надано доказів звернення її за психологічною допомогою як для себе, так і для її дитини, а також не надано доказів про вимушену тривалість змін у її життєвих стосунках та зміни в організації її життя внаслідок дій обвинуваченої.

Крім того, в оскаржуваному вироку, судом не було зроблено жодного висновку щодо визначення суми понесених витрат на правничу допомогу, так і не було зазначено на підставі яких доказів суд прийшов до висновку, що заявлена вимога потерпілої про стягнення з ОСОБА_8 судових витрат на правничу допомогу в сумі 20 000 грн, підлягає до задоволення.

Крім того, потерпілою не надано суду належних документів на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, а саме, не надано акту приймання-передачі наданих послуг (із зазначенням опису наданих послуг адвокатом та витраченим часом адвокатом по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги) подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначає, що суд вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 20 000 тис грн, не пересвідчився в тому, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат та не врахував розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Просить вирок суду з цих підстав скасувати в частині цивільного позову та постановити новий, яким відмовити у стягненні з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 моральної шкоди та судових витрат на правничу допомогу. В іншій частині вирок залишити без змін.

Перед апеляційним розглядом обвинувачена та її захисник подали клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , після зміни апеляційних вимог, просить звільнити обвинувачену від призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України на підставі ч.5 ст.74, ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена та її захисник просили розглянути клопотання та задовольнити його. Просили обвинувальний вирок скасувати, звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності, провадження у справі закрити, цивільний позов залишити без розгляду у стягнення судових витрат відмовити.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченої від відповідальності.

Представник потерпілої просив вирішити клопотання на розсуд суду, проте наполягав, що судові витрати є підтвердженими належним чином, надано договір, платіжний документ. Справа розглядалася понад два роки, він надавав консультації, складав документи, приймав участь в судових засіданнях. Ці послуги оцінив у 20000 грн., що вважає спів мірним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та промови учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, роз`яснивши обвинуваченій наслідки задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, апеляційний суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, а скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.286 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку.

На підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні 18 березня 2023 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і за вироком суду визнана винуватою саме у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Вказане кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до кримінальних проступків.

Таким чином, з урахуванням обставин справи та наведених норм права, станом на 13.05.2025 минуло понад 2 роки та закінчились строки давності визначені ст.49 КК України.

Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.

На час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, обвинувальний вирок законної сили не набрав.

Таким чином, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню, обвинувачена ОСОБА_8 - звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження - закриттю.

Враховуючи зазначене, цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 підлягає залишенню без розгляду, що не позбавляє потерпілу права пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства (ч.7 ст.128 КПК України).

Щодо процесуальних витрат пов`язаних з оплатою допомоги представника потерпілої, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною першою статті 126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Тобто, КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17).

За правилами ч.2 ст.92 КПК України, обов`язок доказування даних щодо розміру процесуальних витрат покладається на сторону, що їх подає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Розмір процесуальних витрат підтверджено потерпілою ОСОБА_11 та її представником ОСОБА_10 : договором про надання правничої допомоги від 20 червня 2023 року (а.с.39), додатковим договором про надання правничої допомоги від 12 лютого 2025 року (а.с.184), квитанцією прибуткового касового ордеру №12/02 (а.с.185).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що адвокат ОСОБА_10 приймає участь у кримінальному провадженні в якості представника потерпілої з 20 червня 2023 року в судах першої та апеляційної інстанції. Складав позовну заяву, доповнення до позовної заяви, клопотання. Подавав документи до суду. Приймав безпосередню участь у всіх судових засіданнях.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що сума 20000 гривень сплачена потерпілою ОСОБА_11 представнику ОСОБА_10 є співмірною та обґрунтованою, а тому ці витрати підлягають стягненню на її користь з ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання обвинуваченої про закриття кримінального провадження задовольнити.

Апеляційні скарги задовольнити частково.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України - закрити.

Позовну заяву залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_8 , на користь ОСОБА_11 судові витрати на правничу допомогу в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_5

ОСОБА_4