Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/2183/24
Провадження № 1-кп/382/76/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000089, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.09.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сотниківка Яготинського району Київської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, не маючого на утриманні дітей, пенсіонера, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2024 року, в період часу з 08 години 45 хвилин по 08 годину 55 хвилин, ОСОБА_4 , на автомобілі марки "ВАЗ 2105", реєстраційний номер НОМЕР_1 , приїхав до місця проживання ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Зайшовши до приміщення квартири ОСОБА_5 , вхідні двері до якої не були зачинені на замок та яка перебувала в квартирі самостійно, у ОСОБА_4 на ґрунті раніше виниклого конфлікту з ОСОБА_5 , виник злочинний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, заздалегідь підготовленим предметом, зовні схожим на сокиру, яку ОСОБА_4 приніс із собою. Без відриву у часі, з метою реалізації свого злочинного умислу, усвідомлюючи характер своїх дій, діючи умисно і протиправно, ОСОБА_4 передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс тупою стороною "обухом" предмету, зовні схожого на сокиру, один удар в область завушної ділянки зліва ОСОБА_5 , таким чином заподіявши останній ушиту рану в завушній ділянці зліва, що згідно висновка судової медичної експертизи відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 спричинив умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 2 ст. 125 КК України.

Крім цього, 29 серпня 2024 року, в період часу з 08 години 45 хвилин по 08 годину 55 хвилин, ОСОБА_4 , перебував за місцем проживання ОСОБА_5 , що у квартирі АДРЕСА_3 . Перебуваючи в спальній кімнаті квартири, у ОСОБА_4 виник умисел направлений на погрозу вбивством ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з метою демонстрації реальності своїх погроз, маючи на меті викликати в ОСОБА_5 реальне побоювання за своє життя та посягаючи на її особисту безпеку, діючи умисно на підтвердження своїх погроз, з метою залякування та маючи умисел викликати у останньої побоювання за своє життя, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_5 про те, що вб?є її та в цей час наблизившись до ОСОБА_5 , скоротивши відстань, тримаючи в руці предмет зовні схожий на сокиру, мав намір завдати потерпілій ОСОБА_5 другий удар, у невстановлену досудовим розслідуванням частину тіла останньої, замахнувшись тупою стороною "обухом" предмету, зовні схожого на сокиру. Однак, потерпіла ОСОБА_5 почала чинити опір, з метою запобігання подальшого отримання тілесних ушкоджень, схопившись обома руками за руків?я та між нею та ОСОБА_4 зав?язалась боротьба, яка спочатку тривала у приміщенні квартири, а потім у під?їзді багатоквартирного будинку. Без відриву у часі, перебуваючи у під?їзді, біля металевих захисних перил сходових маршів, ОСОБА_4 погрожував потерпілій ОСОБА_5 перекинути її через захисні перила. Перебуваючи на сходовій площадці, між третім та другим поверхами, ОСОБА_5 скориставшись тим, що ОСОБА_4 відвернувся від неї в інший бік, відпустила тримати предмет зовні схожий на сокиру, після чого вибігла із під?їзду, де кликала на допомогу та зателефонувала до поліції. Цього ж для, о 09 годині 46 хвилин, до ОСОБА_5 на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_4 та в ході телефонної розмови почав запитувати у ОСОБА_5 про те чи вона жива та продовжуючи свій злочинний умисел направлений на погрозу вбивством, продовжував висловлювати ОСОБА_5 , погрози вбивством. Під час здійснення ОСОБА_4 погрози вбивством, на адресу ОСОБА_5 , остання мала реальні підстави побоюватися здійснення погрози зі сторони ОСОБА_4 , оскільки вважала, що ОСОБА_4 тримаючи в руці предмет, зовні схожий на сокиру, спрямовану на неї, реально може її застосувати, що може неминуче призвести до її смерті.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, тобто вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 1 ст. 129 КК України.

Обвинувачений свою вину за ч. 2 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 129 КК України не визнав та показав, що вранці 29.08.2024 коли він спав, його розбудив дзвінок потерпілої, яка є його невісткою, яка повідомила, що вона викликала поліцію. Потім обвинувачений, встав, написав заяву на роботу за свій рахунок на два дня, залишався вдома, де вживав спиртні напої ("гарно вживав"), як і тиждень напередодні, так і наступні дні. Потім, приблизно через годину після першого дзвінка, обвинувачений подзвонив потерпілій поцікавитися, що вирішила поліція, перепитав потерпілу, чи вона жива, на що вона сказала, що обвинувачений вдарив її обухом. Обвинувачений під час дзвінка казав потерпілій, що їй повезло, що він її обухом вдарив, а не лезом, також казав, що потерпілій "жить не надо", "ти жить не должна", "це я таке рішив", а потерпіла повідомила, що до обвинуваченого приїде поліція. Чому казав потерпілій такі слова обвинувачений не знає, він перебував у стані алкогольного сп`яніння, зранку випив 200 грам горілки але був спокійний. В цей день обвинувачений нікуди автомобілем не їздив, оскільки вживав алкоголь та "мертвий був", і йому невідомо, хто його бачив біля будинку потерпілої. Також обвинувачений підтвердив справжність дзвінка потерпілій та свого голосу на запису, що саме він тоді казав потерпілій він дослівно не пам`ятає. Також обвинувачений повідомив, що користується автомобілем ВАЗ 2105, червоного кольору, на задньому склі напис "доброго ранку ми з України", в день події нікуди на автомобілі на виїжджав і транспортний засіб стояв у дворі за його місцем проживання. Обвинуваченому відома квартира, в якій проживали потерпіла (невістка) із його сином, він там раніше бував неодноразово, а до цього вони проживали у обвинуваченого в будинку, однак після конфлікту та сварок вони перестали спілкуватися. В той період обвинувачений був працевлаштований, їздив на роботу на машині; протягом тижня до події обвинувачений систематично вживав алкоголь ("з ранку до вечора", "робота була не помеха"). Напередодні події обвинувачений їхав в автобусі із вокзалу м. Яготин, де придбав пляшку алкоголю, до міського клубу з метою "випити бутилку", потерпілу тоді не бачив; напередодні події ввечері вживав алкоголь. Обвинувачений вдома має різні види сокир ("штук п`ять"), в тому числі й невеликого розміру, має господарські сумки; обвинувачений має вдома сокиру, яку можна помістити в сумку, яку обвинувачений мав.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків) за ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 129 КК України доводиться показаннями допитаних у судовому засіданні потерпілої та свідків:

- показаннями потерпілої, яка показала, що обвинувачений є її свекром; конфлікт у них вже давно; він тривалий час поводив себе по відношенню до неї неадекватно, приставав до неї; в липні 2024 року потерпіла із чоловіком (сином обвинуваченого) знайшли в будинку свекра фотографії із зображенням потерпілої та її білизну, у зв`язку з чим вона подавала заяву в поліцію. Під час проживання зі своїм чоловіком у будинку свекра раніше, у потерпілій із фотоальбомів зникали фотографії, на яких вона була у нижній білизні. Потерпіла зі своїм чоловіком після цього припинили спілкування зі свекром, який раніше казав, що любить потерпілу; вона заблокувала номер обвинуваченого. Потерпіла також повідомила, що напередодні події (28.08.2024 року) вона їхала з вокзалу в м. Яготин автобусом-розвозкою, в якому бачила обвинуваченого. Зранку в день події (29.08.2024 року) потерпіла у квартирі за своїм місцем свого проживання зібрала чоловіка на роботу та прилегла на ліжку у спальні та на деякий час задрімала; двері у квартиру після уходу чоловіка були не замкнуті. Потім, через деякий час, потерпіла почула звук "рипіння" вхідних дверей, як хтось відкривав двері у квартиру, "без дзвінка", і вона тоді подумала, що чоловіка відпустили з роботи. Потім в кімнату зайшов обвинувачений (свекор) із синьою сумкою; він перебував у стані алкогольного сп`яніння, потерпіла відчувала характерний запах алкоголю; потерпіла встала із ліжка й запитала у обвинуваченого, що він тут робить, оскільки його сюди ніхто не запрошував; потім декілька хвилин плотерпіла намагалася випровадити обвинуваченого із квартири. Потім обвинувачений сказав потерпілій "одягай плаття, я тебе буду вбивати", потім достав зі своєї сумки сокиру (домашню, невеликого розміру), замахнувся на потерпілу та наніс обухом сокири удар в область голови біля вуха потерпілої, яка не змогла зупинити удар та отримала пошкодження. Потім обвинувачений другий раз замахнувся на потерпілу, вона рефлекторно схопила руками сокиру і вони з обвинуваченим почали боротися; в ході боротьби потерпіла відступала до шафи, щоб опертися на неї, намагалася вихватити сокиру із руки обвинуваченого або втекти із квартири; обвинувачений опирався ногою, щоб потерпіла не змогла відкрити двері квартири. Потім, продовжуючи боротьбу, потерпілій вдалося вийти спочатку із кімнати у вузький коридор квартири, де продовжилася боротьба, в ході якої вони, подолавши коридор, вийшли із квартири на сходову клітину, де обвинувачений під час боротьби намагався перекинути потерпілу через перила зі словами "тебе лучше викинуть отсюда чи тебе тут зарубать", а потерпіла кричала й кликала на допомогу. Під час боротьби ніхто не відпускав сокиру; потерпілій вдалося вільною рукою відкрити двері квартири та вийти із неї і вона на сходовій клітині ногами стукала у двері сусідів, однак їх вдома не було, а вони з обвинуваченим продовжували там боролися, а обвинувачений погрожував її викинути через перила; потерпіла боялася відпускати сокиру, щоб не отримати ззаду удар сокирою по голові. Потім під час боротьби потерпіла, намагаючись покинути будинок, із обвинуваченим перемістилися на сходи і на міжповерхову площадку між другим і третім поверхами, де потерпіла відпустила сокиру, змогла вирватися і потім вибігти з будинку. Коли боролися у квартирі та на сходах потерпіла кликала на допомогу, кричала "допоможіть мене вбивають". Потім потерпіла змогла вирватися і вибігти на вулицю боса в піжамі, де зустріла сусідку, яка дала їй телефон. Потерпіла, коли вибігла на вулицю, знов продовжувала кликати на допомогу, кричала, однак біля під`їзду нікого не було і вона побігла уздовж сусіднього будинку, оскільки побачила людей, які йшли на город, щоб взяти телефон і викликати поліцію. На вулиці потерпіла зустріла сусідів; у однієї сусідки не було телефону і потерпіла взяла телефон у іншої сусідки, яка повідомила, що у неї йде кров і потерпіла побачила кров. Коли потерпілій дали телефон, вона бачила, як обвинувачений вийшов із під`їзду, сів в автомобіль та поїхав з місця події. Потім, коли приїхала поліція, оформлювала документи та вона розблокувала номер, обвинувачений подзвонив потерпілій на телефон, під час розмови погрожував їй вбивством; до цього погрожував, коли достав сокиру, а також на сходовій площадці (погрожував перекинути через захисні перила, казав "тебе перекинути, чи тебе зарубать", і потерпіла боялася, що обвинувачений її перекине через низькі перила, біля яких вона опинилася, вниз на сходи). Потерпіла зазначила, що сумку із сокирою обвинувачений після події забрав із собою. Потерпіла побоюється обвинуваченого; не знає що від нього очікувати, коли він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Потерпіла повідомила, що сокира, обухом якої обвинувачений наніс їй ушкодження, виглядала старою, розміром біля 40 см, із невеликим лезом, яку зазвичай використовують вдома на кухні;

- показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_6 , яка показала, що особа обвинуваченого їй відома, а потерпіла є її сусідкою. Влітку в той день зранку біля 8-9 години свідок зустріла потерпілу на вулиці, коли свідок зі своєю матір`ю вийшли із під`їзду сусіднього будинку та йшли на город. Свідок спочатку почула крики, потім обернулася й спочатку нікого не побачила; вона пішла далі й знову почула крики, тоді свідок знову обернулася і побачила, як назустріч їй біжить ОСОБА_7 (потерпіла), яка кричала "допоможіть". Свідок тоді зупинилася, а до них підбігла потерпіла і попросила телефон, щоб викликати швидку допомогу, трималася за шию. У свідка телефона із собою не було і в цей час із третього під`їзду вийшла інша сусідка, у якої телефон був, вона зупинилися біля потерпілої, а свідок потім пішла далі. Коли до свідка підбігла потерпіла і вони розмовляли, свідок бачила, як через деякий час із під`їзду, де проживає потерпіла, вийшов свекор потерпілої (обвинувачений), у якого була невелика чоловіча сумка через плече, потім він мовчки сів в легковий автомобіль червоного кольору, який був припаркований біля під`їзду, проїхав вздовж сусідського будинку і поїхав; свідок на стеклі цього автомобіля бачила напис "доброго вечора ми з України". Потерпіла тоді була одягнута у майку і шорти, неодягнута і боса, перебувала у зляканому стані; потерпіла сказала, що її свекор рубанув її сокирою і трималася за шию біля вуха, була налякана і шокована, свідок нічого у потерпілої не питала. Свідок раніше бачила обвинуваченого, коли він приїжджав до квартири сина та невістки;

- показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , яка повідомила, що в той день вона разом з донькою йшла на город. Вони дійшли до крайнього під`їзду свого будинку, почули крик "допоможіть, люди допоможіть". Далі побачила, що в їх напрямку біжить ОСОБА_7 (потерпіла); коли свідок обернулася, то побачила, що вийшов чоловік стрункий у світлому костюмі, спокійний, пішов до машини, яка стояла біля їхнього будинку. Сів заводити, а вони залишились стояти. Свідок також звернула увагу на під`їзд, як він вийшов і пішов, в руці було щось маленьке може сумочка. Якого кольору машина і куди поїхав не пам`ятає. Оксана просила телефон, набрати поліцію, але в них не було з собою. Це було напевне влітку, до обіду. ОСОБА_7 кричала допоможіть, коли підійшла то сказала, що свекор кинув в неї сокиру. Вийшла ОСОБА_9 і дала телефон, а вони пішли на город. ОСОБА_7 із ОСОБА_10 залишились дзвонити в поліцію;

- показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 який повідомив, що він працює дільничним по даній вулиці, зранку надійшов виклик. Із колегами здійснив виїзд, зайшовши до квартири, побачили стривожену жінку, почали встановлювати всі обставини даної події, відбирати заяви, пояснення, встановлювати причетних осіб. Також було виявлено пошкодження в особи на голові біля вуха було видно кров, далі вони викликали швидку допомогу. Під час відбирання заяви для встановлення номеру телефону можливого порушника, в цей час заявниця взяла телефон і до неї зателефонувала особа. Вони попросили ввімкнути динамік і в ході бесіди чоловік говорив "дякуй, що жива". Суть телефонної розмови була погрозливого змісту. Вони встановили, що потерпілій було завдано удар обухом сокири в область голови і було видно кров. На місці події правопорушника не було, ніяких автомобілів не було. Коли відібрали всі пояснення, заяви, встановили обставини події, завезли матеріали до відділу поліції. Після чого вони на службовому автомобілі разом з колегами поїхали за адресою АДРЕСА_1 за місцем проживання обвинуваченого. Автомобіль жигулі стояв у дворі, вони стукали ніхто двері не відкрив, в двір вони не заходили. В той день вони приїздили декілька разів, ніхто двері та ворота не відкрив. Пізніше було встановлено місце роботи правопорушника це Яготинська міська рада і вони приїхали опитали обвинуваченого;

- показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 який повідомив, що вони виїхали на виклик, це була перша половина дня. Приїхали за адресою ОСОБА_5 і як вона їм пояснила її свекор кинув чи вдарив її сокирою, на ній була подряпина - незначне поранення в області голови ніби біля вуха, потім приїхала швидка і надала медичну допомогу. Потім вона взяла до рук телефон і їй надійшов дзвінок, як вона пояснила від свекра і в розмові він погрожував "я тебе вб`ю, але поки живи", були слова у вигляді погроз. У квартирі порядок не був порушений. Також заявниця повідомила, що на передодні коли вона поверталася з роботи в цей час свекор переслідував її, і також вона сказала, що це не перший раз, а триває деякий час, погрози виражаються в усній формі. Потім вони поїхали за місцем проживання свекра, у дворі стояв автомобіль ВАЗ червоного кольору, стукали, але до них ніхто не вийшов;

- показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_5 , який повідомив, що подія відбулася влітку 2024 року близько 09:00 ранку, дізнався про подію перебуваючи на роботі. Йому подзвонила дружина і повідомила, що вона вдома, і що до неї приїздив батько із сокирою і вдарив її по голові. Дружина сказала, що батько приїхав, зайшов до квартири сказав, щоб вона одягала плаття і, що він приїхав її вбивати. Він приїхав коли була поліція і швидка. Як повідомила дружина була боротьба, погрози вбивством. Він в той день дзвонив і до нього, він не взяв слухавку бо не хотів говорити з батьком. Потім батько подзвонив до дружини, розмову свідок чув.

Вина ОСОБА_4 у інкримінованих кримінальних правопорушеннях за ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 129 КК України також доводиться дослідженими в судовому засіданні у своїй сукупності доказами:

- рапортами старшого інспектора чергового СРПП ВП № 2 (м. Яготин) Бориспільського РУП ГУНП в Київській області від 29.08.2024 року;

- заявою ОСОБА_5 від 29.08.2024 року, в якій зазначено, що "прошу Вас прийняти міри до мого свекра ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , який 29.08.2024 року близько 08 год. 50 хв. наніс мені телесні ушкодження сокірою. Свідків та очевидців даної події немає. Заяву написано власноруч та добровільно";

- протоколом огляду місця події від 13.09.2024 року та ілюстративною таблицею до нього;

- протоколом огляду відео запису від 14.09.2024 року;

- протокол проведення слідчого експерименту від 13.11.2024 року;

- диском для лазерних систем зчитування з відеозаписом до протоколу слідчого експерименту від 13.11.2024 по матеріалам кримінального провадження, яке внесено до єдиного реєстру досудових розслідувань №0000089 від 06.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. ст. 129 КК України;

- висновком експерта №53 від 18.09.2024 року в якому зазначено, що " При судово-медичній експертизі громадянки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлено ушиту рану в завушній ділянці зліва. Виявлене тілесне ушкодження утворилось від дії тупого предмету, по строку може відповідати 29.08.2024 року, та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Враховуючи характер, кількість, морфологію та розташування тілесного ушкодження виявленого при судово-медичній експертизі ОСОБА_5 , вважаю, що його утворення при падінні виключається";

- висновком експерта № 28/д від 27.11.2024 року, в якому зазначено, що "При судово-медичній експертизі громадянки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлено ушиту рану в завушній ділянці зліва. Виявлене тілесне ушкодження утворилось від дії тупого предмету, по строку може відповідати 29.08.2024 року, та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Враховуючи кількість, морфологію та розташування тілесного ушкодження, виявленого при судово-медичній експертизі громадянки ОСОБА_5 , вважаю, що його утворення за обставин викладених в протоколі проведення слідчого експерименту від 13.11.2024 року за її участі, можливе, а саме: "тримаючи у правій руці сокиру наніс один удар обухом (тупою частиною сокири) лівого вуха";

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.11.2024 року;

- протоколом огляду речі від 19.09.2024 року та ілюстративною таблицею до нього;

- диском для лазерних систем зчитування з відеозаписом, який надав свідок ОСОБА_5 по матеріалам кримінального провадження, яке внесено до єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000089 від 06.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, який переглянутий в судовому засіданні, та протоколом перегляду відео запису від 07.09.2024 року.

Також в судовому засіданні було досліджено диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом від 29.08.2024 року з нагрудних камер поліцейських. Як вбачається із відеозапису "VID44F-69-0015" в кімнаті перебуває потерпіла ОСОБА_5 та троє поліцейських. Пізніше також прибули лікарі швидкої допомоги та надають потерпілій медичну допомогу. Далі на цьому ж відеозаписі під час написання пояснень до потерпілої на мобільний телефон надійшов дзвінок та ОСОБА_5 говорить "якраз він і дзвонить". Бере слухавку та вмикає на гучномовець та з телефону звучить фраза "ну шо, жива?" на що потерпіла відповідає "жива". Далі ОСОБА_4 говорить "ну й харашо, пока. Пока харашо". Далі потерпіла запитує "ви мені погрожуєте?" на що ОСОБА_4 відповідає "я не погрожую, я говорю тобі". ОСОБА_5 запитує "шо ви мені говорите", на що ОСОБА_4 відповідає "шо тобі жить не положено", потерпіла запитує "хто вам дав право таке рішать?", на що ОСОБА_4 відповідає "я так рішив". Далі потерпіла запитує "і шо ви будете робить?, на що ОСОБА_4 відповідає "та побачиш". Далі як вбачається із відеозапису "VID44F-69-0016" відбувається продовження діалогу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по телефону. Потерпіла говорить ОСОБА_4 "так приїжжайте сюди, чого ж ви не їдете", на що останній відповідає "я приїжжав до тебе, ти зразу мені сказала вийди з хати. Не правду я сказав? Я зайшов у хату", на що потерпіла відповідає "ви приїхали з сокірою до мене". Далі потерпіла говорить "ви целєнаправлено їхали з сокірою, значить щось хотіли зробить", на що ОСОБА_4 відповідає "да хотів, хотів тебе прибить". Далі потерпіла говорить "як же можна балакать єслі ви їхали мене вбивать", на що ОСОБА_4 відповідає "скажи спасіба шо я тебе обухом й…в (ненормативна лексика), а шоб не обухом, так загрузив би, відвіз отуди десь в болото викинув". Далі потерпіла говорить "так їдьте сюда", на що ОСОБА_4 відповідає "я приїжжав до тебе, нах… (ненормативна лексика) ти мені нужна вже". Потім ще після незначного діалогу розмова закінчується та потерпіла продовжує спілкуватися з поліцейськими. Після дослідження даних відеозаписів в судовому засіданні у своїх показах обвинувачений підтвердив справжність дзвінка та свого голосу на записі, що саме він тоді казав потерпілій він дослівно не пам`ятає.

Зоб`єктивної сторони ч. 1 ст. 129 КК України це кримінальне правопорушення характеризується дією у вигляді погрози вчинити вбивство, тобто виявленому намірі позбавити іншу людину життя.

Така погроза може бути виражена різними засобами: усно, письмово, за допомогою жестів, міміки, демонстрації зброї тощо.

Погроза повинна бути реальною, тобто сприйматися потерпілим як така, що може здійснитися.

Реальність погрози встановлюється в кожному окремому випадку з урахуванням конкретних фактичних обставин. При вирішенні цього питання слід враховувати як суб`єктивний критерій (сприйняття погрози потерпілим), так і об`єктивний (спосіб та інтенсивність її вираження, особу винного, характер стосунків між ним і потерпілим тощо). Для визнання погрози вбивством реальною необхідно встановити, що винний вчинив такі дії, які давали потерпілому підстави побоюватися її здійснення, і що поведінка винного, його стосунки з потерпілим об`єктивно свідчили про реальність погрози.

Суспільна небезпека кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, яке відноситься до Розділу ІІ Кримінального Кодексу України "Кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я", полягає в тому, що винна особа, посягаючи на здоров`я іншої особи, наражає на небезпеку заподіянням шкоди. Безпосереднім об`єктом даного кримінального правопорушення є здоров`я особи. З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення полягає у вчиненні легкого тілесного ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, а із суб`єктивної сторони характеризується прямим або непрямим умислом.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №235/8504/15-к, особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя кримінального правопорушення, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення протиправних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 вчинені правопорушення проти життя та здоров`я особи, що характеризується прямим умислом. Дані правопорушення вчинені проти особистої безпеки особи. Усупереч передбаченому законом порядку ОСОБА_4 проявив активні дії, які виразилися у нанесенні тілесних ушкоджень та погрози вбивством, на адресу ОСОБА_5 , остання мала реальні підстави побоюватися здійснення погрози зі сторони ОСОБА_4 , оскільки вважала, що ОСОБА_4 тримаючи в руці предмет, зовні схожий на сокиру, спрямовану на неї, реально може її застосувати, що може неминуче призвести до її смерті. Такі протиправні дії ОСОБА_4 знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням страху у потерпілої за своє життя. Потерпіла реально сприймала погрозу її вбивства оскільки вважала, що ОСОБА_4 тримаючи в руках сокиру та наносячи їй удар, реально може її застосувати повторно, що може неминуче призвести до її смерті. Це означає, що дії ОСОБА_4 мають ознаку незаконності та об`єктивно свідчили про реальність погрози потерпілій. ОСОБА_4 усвідомлював суспільно небезпечний характер вчинених ним дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, а саме сприйняття погрози вбивства потерпілий. Таким чином, вчинені ним кримінальні правопорушення є закінченими.

Суд вважає, що будь-яких підстав для обмови обвинуваченого свідки не мають, відповідно і у суду не має жодних підстав ставити під сумнів їх покази. Вони були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів, давали покази під присягою, в кінцевому результаті справи не зацікавлені, тому підстав сумніватися в їх об`єктивності, недостовірності не має.

Встановлені судом обставини підтверджуються показами потерпілої, яким суд не вбачає підстав не довіряти, оскільки вони підтверджуються показами свідків, частково підтверджуються показами обвинуваченого, не спростовуються ним в частині встановленого судом умислу, підтверджуються письмовими доказами, в тому числі висновками експертиз, узгоджуються з показами інших свідків, а також відеозаписом телефонної розмови обвинуваченого з потерпілою. Обвинувачений підтвердив справжність дзвінка потерпілій та свого голосу на запису, що було досліджено безпосередньо в судовому засіданні.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені докази, допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків та дослідивши матеріали кримінального провадження, зокрема ті, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого у інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведена, у суду не виникає сумніву у винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 та у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та за ч. 1 ст. 129 КК України - погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Невизнання обвинуваченим своєї провини в пред`явленому йому обвинуваченні суд розцінює як обрану обвинуваченим стратегію свого захисту.

Показання потерпілої, свідків, письмові докази та відеозаписи знаходяться у взаємності, є логічними та послідовними, та у суду не виникають сумнівів у їх належності, допустимості та достовірності. Натомість покази обвинуваченого зазначені процесуальні джерела доказів не підтверджують.

Суд зазначає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Сукупність наведених і вивчених в судовому засіданні доказів, підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, і, аналізуючи наведені докази у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, вони узгоджуються між собою і є достатніми для постановлення обвинувального вироку. Таким чином, аналізуючи вищевикладені докази у їх сукупності, виходячи з принципів законності, об`єктивності, справедливості та розумності, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про обґрунтованість обвинувачення, яке є предметом даного кримінального провадження, та приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 2 ст. 125 та ч.1 ст. 129 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Суд також враховує вимоги статті 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує, що ОСОБА_4 вперше вчинив кримінальні правопорушення, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, із середньою спеціальною освітою, пенсіонер, на диспансерному обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, на утриманні малолітніх дітей не має.

Обставини, що пом`якшують покарання судом не встановлено. Обставини, що обтяжують покарання суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Санкція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до одного року, або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Санкція ч. 1 ст. 129 КК України передбачає покарання у вигляді пробаційного нагляду на строк до двох років або обмеження волі на той самий строк.

Підстав для застосування до обвинуваченого покарання у виді громадських, виправних робіт або обмеження волі суд не вбачає, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 56, ч. 2 ст. 57, ч. 3 ст. 61 КК України такі види покарань не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку (обвинуваченому 62 роки, пенсіонер).

Під час судового розгляду, детально проаналізувавши поведінку обвинуваченого до вчинення інкримінованих правопорушень, його поведінку після його вчинення, суд враховує, що вчинені правопорушення проти життя та здоров`я особи, зваживши на всі обставини кримінального провадження у їх сукупності, суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 буде призначення йому покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 125 КК України у виді пробаційного нагляду; за ч. 1 ст. 129 КК України у виді пробаційного нагляду, чим буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Таким чином, враховуючи викладене та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, суд враховує наявність обтяжуючої обставини та відсутність пом`якшуючих покарання обставин, сукупність усіх характеризуючих обставин, обстановку, спосіб вчинення правопорушення та наслідки, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , вік обвинуваченого, а також те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також дані про особу обвинуваченого, його відношення до вчинених правопорушень, думку потерпілої щодо покарання.

У зв`язку з цим суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України, передбаченого санкцією, у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік; за ч. 1 ст. 129 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, необхідно призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду. На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття "покарання" у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України. Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався. Цивільний позов, судові витрати у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 368-371, 373-374, 376, 392-393, 395, 615 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.125 КК України та ч. 1 ст. 129 КК України, та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 129 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Виконання покарання у виді пробаційного нагляду покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов, судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази: три диски для лазерних систем зчитування з відеозаписами залишити при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його оголошення через Яготинський районний суд Київської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вручити учасникам судового провадження повний текст вироку.

Суддя ОСОБА_1