Справа № 519/1268/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2025 м. Південне

Південний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 20.08.2024 за №0000417 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Південне, громадянка України, з середньою освітою, незаміжня, має малолітню дитину, офіційно непрацевлаштована, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

- 30.03.2023 Южним міським судом Одеської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/22 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Згідно Указів Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 16.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 14.02.2024 №49/2024, від 10.05.2024 №271/2024, строк дії воєнного стану в Україні безперервно продовжувався і продовжував діяти станом на 28.07.2024.

ОСОБА_4 , 28.07.2024 близько 21:00 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, прийшла до квартири свого знайомого ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , де у останньої виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна, яке належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, близько 21:00 год. 28.07.2024, ОСОБА_4 , перебуваючи у вищевказаній квартирі за вищевказаною адресою, зайшла до спальної кімнати, достовірно знаючи про дію в Україні військового стану, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди та бажаючи завдати таку шкоду, в присутності ОСОБА_6 , забрала зі стільця мобільний телефон марки «IPhone XR», вартістю 7700 гривень 00 копійок.

Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла та розпорядилася викраденим майном на власний розсуд, спричинивши таким чином потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 7700 гривень 00 копійок.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, із заявами та клопотаннями до суду не звертався, повістка про виклик повернулась до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вважає, що за відсутності потерпілого ОСОБА_6 можливо з`ясувати всі обставини справи під час судового розгляду та ухвалив про проведення судового розгляду без потерпілого, що узгоджується з нормами ст.325 КПК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 186 КК України визнала повністю та беззаперечно, пояснивши, що в липні 2024 року ввечері прийшла в гості до ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння взяла там телефон. ОСОБА_6 все бачив, забороняв брати, зупиняв, однак обвинувачена вирвала телефон з рук і втекла, після чого телефон віддала знайомій особі на збереження. ОСОБА_4 щиро розкаюється, зазначає, що важко хворіє (ВІЛ/СНІД), а тому просить застосувати найменшу міру покарання.

Показання ОСОБА_4 є послідовними та логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, а тому суд вважає ці показання достовірними.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за вищевикладених обставин, сторонами обставини справи не оспорюються, суд за згодою учасників судового провадження визнає недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин справи. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження, зокрема обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції. Судом роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Суд визнає доведеним наведене формулювання обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Згідно ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття та сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка передбачена ст. 67 КК України та обтяжує покарання ОСОБА_4 , є рецидив злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами статей 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

При призначенні покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь суспільної небезпеки та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, відомості про особу обвинуваченої, яка раніше судима, відсутність майнових вимог з боку потерпілого, обставини, що пом`якшують покарання, а також обставини, які обтяжують покарання.

Судом також враховується, що обвинувачена має постійне місце реєстрації, не одружена, офіційно не працює, по місцю проживання характеризується загалом задовільно, має певні соціальні зв`язки, перебуває під наглядом лікаря-нарколога з діагнозом F 19.1, на профілактичному обліку у лікаря-психіатра не перебуває, вказаний злочин вчинила в період іспитового строку.

На підставі викладеного, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має право призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Виходячи із змісту даної норми, підставою для призначення більш м`якого покарання в ч. 1 ст. 69 КК України вказується дві групи чинників, які певним чином характеризують вчинений злочин і особу винного: а) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, що характеризують особу винного.

При цьому обставини, що пом`якшують покарання, як одна з підстав застосування статті 69 КК України, повинні мати певні кількісні та якісні характеристики, а відомості про особу винного, як самостійна підстава призначення більш м`якого покарання повинні оцінюватися судом, в першу чергу з точки зору можливості досягнення таким (більш м`яким) покаранням тих цілей, які сформульовані в частині 2 статті 50 КК України.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК України, не може бути нижче мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК.

Залежно від конкретних обставин справи суди повинні враховувати як такі, що пом`якшують покарання, й інші обставини, хоча й не зазначені у законі, але які знижують ступінь суспільної небезпечності злочину чи особи.

За наслідками проведеного аналізу вищезазначених правових норм, суд приймає до уваги, що в даній справі наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченою, а саме те, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою провину, сприяла розкриттю злочину і щиро кається у вчиненому; завдані збитки в повному обсязі відшкодовані потерпілому; має малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка виховується без батька.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь судового експерта ОСОБА_8 слід стягнути 320 гривень документально підтверджених витрат на проведення судово-товарознавчої експертизи № 4052/24 від 20.08.2024.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Відомості про майно, на яке накладено арешт, інші процесуальні витрати у суду відсутні, тому дані питання судом не вирішувалися.

Враховуючи, що у цьому кримінальному провадженні обвинуваченій запобіжний захід не обирався, прокурор з відповідним клопотанням не звертався, суд вважає за можливе запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Керуючись статтями 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Южного міського суду Одеської області від 30.03.2023, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання цим вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь судового експерта ОСОБА_8 320 (триста двадцять) гривень, витрат на проведення судово-товарознавчої експертизи № 4052/24 від 20.08.2024.

Речовий доказ мобільний телефон марки «IPhone XR», який знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 , залишити у його володінні.

Речовий доказ мобільний телефон марки «Samsung» модель SM-J700HDS, який знаходиться на зберіганні у обвинуваченої ОСОБА_4 , залишити у її володінні.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Південний міський суд Одеської області, з особливостями, передбаченими ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками судового провадження. У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_9