Справа №766/7698/23 Головуюча в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/459/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.111-1 КК України
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/7698/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції кримінального провадження №0000 від 14.07.2023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 за відсутності обвинуваченого ( ОСОБА_9 ) на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 07.08.2024 щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, офіційно непрацевлаштованого, неодруженого, утриманців не має, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

в с т а н о в и в:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 07.08.2024 ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права обіймати посади в органах влади та місцевого самоврядування на строк 15 років та з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання з метою виконання даного вироку.

Обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 залишено без змін до моменту його затримання в порядку виконання вироку суду.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судової експертизи в сумі 2390 грн. 00 коп.

Вирішено питання про речові докази.

Встановлені судом обставини.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він, будучи громадянином України, достовірно знаючи про повномасштабне вторгнення ЗС РФ на територію України, що є загальновідомим фактом, фактично проживаючи на території міста Херсон, будучи радикально налаштованим до діючої легітимної влади в Україні, достеменно проінформованим та розуміючи факт захоплення міста Херсон Збройними Силами РФ, усвідомлюючи, що суверенітет України поширюється на всю її територію, умисно, з метою зайняття посади пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, а саме в так званому Міністерстві природних ресурсів та екології Херсонської області (мовою оригіналу «Министерство природных ресурсов и экологии Херсонской области»), створеному представниками окупаційної адміністрації держави-агресора Російської Федерації, перебуваючи у м. Херсон, у невстановлений час, але не пізніше вересня 2022 року, прийняв пропозицію невстановлених представників держави-агресора РФ та зайняв посаду так званого першого заступника міністра природних ресурсів та екології Херсонської області (мовою оригіналу «первого заместителя министра природных ресурсов и экологии Херсонской области»), на якого були покладені наступні організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції: організація та контроль роботи структурних підрозділів вказаного міністерства, вирішення майнових питань, пов`язаних з функціонуванням лабораторії міністерства, організація охорони міністерства, організація роботи полігонів та розробка схем вивезення сміття, проведення кадрової роботи.

У подальшому, продовжуючи перебувати на посаді першого заступника міністра природних ресурсів та екології Херсонської області, перебуваючи у невстановленому місці, у невстановлений час, але не пізніше 01.02.2023 ОСОБА_8 почав виконувати обов`язки міністра природних ресурсів та екології Херсонської області (мовою оригіналу «исполняющего обязанности министра природных ресурсов и экологии Херсонской области»), на якого були покладені функції: участь у публічних заходах, спрямованих на позитивне висвітлення діяльності вищевказаного незаконного органу влади, організація функціонування та контроль за діяльністю захоплених представниками РФ природних заповідників, розташованих на тимчасово окупованій території Херсонської області, представництво так званого Міністерства природних ресурсів та екології Херсонської області у заходах організованих органами влади держави-агресора, взаємодія з підконтрольними РФ засобами масової інформації.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч.5 ст.111-1 КК України, а саме: добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створених на тимчасово окупованій території.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить оскаржуваний вирок в частині призначення покарання змінити та призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади в органах влади та місцевого самоврядування на строк 10 років.

Апеляційна скарга мотивована доводами про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Вважає даний вирок занадто суворим, оскільки судом призначене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права обіймати посади в органах влади та місцевого самоврядування на строк 15 років.

Зокрема, зазначає про те, що суд при постановленні вироку не врахував, що ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, внаслідок розгляду справи в порядку ч.3 ст.323 КПК України у обвинуваченого не було можливості надати суду пояснення з приводу висунутого обвинувачення та йому призначено судом надто суворе максимальне покарання.

Відповідно до вимог ст.135 КПК України обвинувачений ОСОБА_8 вважається таким, якого належно повідомлено про виклик до суду, з моменту опублікування повістки про його виклик в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» шляхом опублікування оголошення із повісткою про його виклик до суду та опублікування на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, які надіслані захиснику ОСОБА_7 .

Позиції сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за встановлених та викладених у вироку обставинах, правильність кваліфікація його дій за ч.5 ст.111-1 КК України, ніким не оспорюються, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не переглядає вирок суду першої інстанції в цій частині.

Що ж до доводів апеляційної скарги захисника про надмірну суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів вважає їх непереконливими з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Водночас, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України та сталої судової практики про призначення судами кримінального покарання, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність визначеної п.11 ч.1 ст.67 КК України обставини, яка обтяжує покарання,- вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Як випливає з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_8 мав постійне місце проживання, офіційно непрацевлаштований, відомостей про перебування на обліку у психіатра чи нарколога суду не надано, раніше не судимий.

При цьому суд зазначив, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин проти основ національної безпеки України в період встановленого в Україні воєнного стану, добровільно зайнявши посаду, пов`язану з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, а саме, в так званому Міністерстві природних ресурсів та екології Херсонської області, що становить підвищену ступінь суспільної небезпечності, наслідком вчинення якого стало сприяння своїми діями державі-агресору, порушенні незалежності, суверенітету та територіальної цілісності держави України.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує його покарання, судом визнано вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, з чим погоджується і колегія суддів.

Матеріалів кримінального провадження підтверджено, що суд першої інстанції в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання ОСОБА_8 фактично прийняв до уваги всі наявні у суду дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально - побутовому плані, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини.

Зважаючи на викладене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано та мотивовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в максимальних межах санкції ч.5 ст.111-1 КК України.

Таке покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, яке відповідає принципам справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації та невідворотності покарання.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити і те, що ОСОБА_8 , як особа, яка відповідно до своїх моральних якостей і втраченого почуття обов`язку перед державою та суспільством, не заслуговує на довіру та не може виправитися без застосування до нього саме такого виду та розміру покарання, так як серед суспільства він є тим індивідом, який несе особливу небезпеку для оточуючих, а також для інтересів держави.

Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі є занадто суворим, як про це вказує апелянт, не має.

Посилання захисника на те, що у обвинуваченого ОСОБА_8 не було можливості надати суду пояснення з приводу висунутого обвинувачення та призначено надто суворе покарання, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що стороною обвинувачення та судом були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи дотримання прав ОСОБА_8 на захист та доступ до правосуддя.

Матеріали справи містять повідомлення та оголошення про належне сповіщення ОСОБА_8 про наявність кримінального провадження щодо нього та про його виклик у судове засідання. Про день та час судового розгляду ОСОБА_8 повідомлявся у встановленому процесуальним законом порядку через засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області, веб-сайті Офісу Генерального прокурора та були вручені захиснику ОСОБА_7 , що свідчить про виконання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону щодо повідомлення та виклику обвинуваченого та спростовує доводи апеляційної скарги захисника у цій частині.

Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала усі можливості для того, щоб забезпечити дотримання усіх передбачених КПК України прав обвинуваченого ОСОБА_8 .

Всі інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, були відомі суду під час розгляду кримінального провадження та враховані судом при призначенні покарання.

З огляду на викладене, підстав для пом`якшення покарання та зміни вироку в цій частині, як про це ставить питання захисник, колегія суддів не знаходить.

Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, апеляційна скарга не містить та апеляційним судом не встановлено.

Тому зважаючи на доводи сторони захисту та заявлені нею вимоги, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок без змін.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 07 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4