Номер провадження: 11-кп/813/2197/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.07.2025, якою під час судового розгляду к/п № 0000182 від 05.02.2021 та за № 0001109 від 30.07.2021 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з неповною вищою освітою, працюючого директором ТОВ «Кавітад», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 15.09.2025, із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою суду 1-ої інстанції було задоволено клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 та стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 15.09.2025, із визначенням застави в розмірі 10 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, о складає 24 810 000 грн.

Обґрунтовуючи ухвалу суд 1-ої інстанції врахував тяжкість інкримінованих злочинів та констатував наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який не є для обвинуваченого безальтернативним, оскільки судом застосована застава в відповідному розмірі.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, оскільки суд 1-ої інстанції не врахував, що обвинувачений повернув майно потерпілим та цивільних позовів до обвинуваченого у кримінальному провадженні не заявлено, тому розмір застави є неспівмірним заподіяним збиткам; обвинувачений не притягався до кримінальної відповідальності; ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні.

За таких обставин захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, подала заяву, якою просила розглядати апеляційну скаргу за її відсутності, оскаржувану ухвалу просила залишити без змін.

Апеляційний суд врахувавши думку захисника, який не заперечував щодо розгляду скарги за відсутності прокурора, на підставі вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, вирішив апеляційний розгляд здійснити за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За наслідками апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не в повній мірі, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо обґрунтованості пред`явленого обвинувачення.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось).

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

За обставинами даного провадження ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення та кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, тобто, обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення буде перевірена за результатами дослідження обставин, викладених в обвинувальному акті та оцінки доказів, наданих стороною обвинувачення, на підставі чого судом буде ухвалене відповідне рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, тобто за вчинення більш тяжкого з інкримінованих кримінальних правопорушень, у разі доведеності його обвинуваченого, передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 12 років, що за ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин.

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Отже, з врахуванням суворості можливого покарання та особливостей злочинів, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_7 , їх вчинення в умовах воєнного стану, організованою групою осіб, в особливо великих розмірах та повторність їх вчинення апеляційний суд констатує існування ризику його переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Одночасно апеляційний суд погоджується з твердженням суду 1-ої інстанції, що остаточне рішення по справі стосовно обвинуваченого не прийнято, свідки та потерпілий підлягають безпосередньому допиту судом та суд має дослідити докази у справі, а тому в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_7 на свідків та потерпілих, з метою зміни останніми показань, що підтверджує існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, оскільки матеріалами судового провадження підтверджена наявність ризиків у вказаному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 , передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час не зменшились, тому продовження строку тримання під вартою є виправданим та цілком відповідає приписам процесуального законодавства. Тому апеляційний суд відхиляє доводи апелянта в цій частині.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд зауважує на тому, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, у рішенні від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції», що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями - серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та ін. (рішення ЄСПЛ в справі «Істоміна проти України»).

Водночас, на переконання колегії суддів, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

Згідно із абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Суд 1-ої інстанції визначаючи розмір застави вийшов за межі, встановлені п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України та встановив заставу обвинуваченому ОСОБА_7 , в межах заявленого прокурором клопотання, який просив встановити заставу в 10 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 24 810 000 грн.

Однак, апеляційний суд звертає увагу, що за змістом ч. 5 ст. 182 КПК України, застава визначається у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, в якому судом визначається застава.

За приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 2481 грн (відповідно 10 000 розмірів складало 24 810 000 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Разом з тим, згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028 грн (тобто 10 000 розмірів складає 30 280 000 грн).

Оскільки суд 1-ої інстанції неправильно визначив розмір застави в результаті помилкового застосування положення процесуального законодавства на момент вчинення відповідної процесуальної дії, апеляційний суд скасовує оскаржувану ухвалу та постановляє нову.

Враховуючи характер та обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжких злочинів, повторність їх вчинення, кількість епізодів, активні дії обвинуваченого, вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень організованою групою, характеристики обвинуваченого, суму завданої майнової шкоди (46 188 056 грн) апеляційний суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження зазначені обставини слугують тими виключними випадками, які на підставі приписів ч. 5 ст. 182 КПК України дозволяють при визначенні обвинуваченому ОСОБА_7 застави вийти за межі її розміру, передбаченого законом.

При цьому, апеляційний суд частково задовольняє клопотання прокурора та визначає обвинуваченому ОСОБА_7 заставу в меншому розмірі, яка забезпечить його належну процесуальну поведінку, оскільки йому неодноразово впродовж тривалого часу продовжувався строк тримання під вартою із визначенням застави в 10 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не був сплачений обвинуваченим, що свідчить про його непомірність для нього та є підставою для зменшення розміру застави.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу суду 1-ої інстанції та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково та продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначити йому альтернативний запобіжний захід у виді застави в 7000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та з покладенням на нього відповідних обов`язків у разі її внесення.

В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_6 звернув увагу на те, що обвинувачений тривалий час знаходиться під вартою, що негативно впливає на його загальний стан та спричиняє погіршення стану здоров`я, тому апеляційний суд вважає необхідним зобов`язати уповноважений орган тимчасового тримання під вартою забезпечити в разі потреби необхідне медичне обстеження обвинуваченого, а в разі неможливості забезпечення за рахунок ресурсів ізолятору тимчасового тримання, зобов`язати начальника Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях організувати проведення необхідного медичного обстеження та надання належної медичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_7 .

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 був переданий до суду 30.08.2022, тобто кримінальне провадження впродовж тривалого часу розглядається судом 1-ої інстанції, однак рішення по кримінальному провадженню до теперішнього часу судом не прийнято.

Враховуючи викладене, апеляційний суд звертає увагу суду 1-ої інстанції необхідність вжиття дієвих заходів з метою дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.07.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 15.09.2025 із визначенням застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 15.09.2025 включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_7 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 7000 (сім тисяч) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 21 196 000 (двадцять один мільйон сто дев`яносто шість тисяч) грн.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 04.08.2025, заставна сума за ОСОБА_7 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави, звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти негайно та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком до 15.09.2025 включно, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду в розумні строки;

- не відлучатися із Одеської обл. без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

- за наявності здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити заставодавцю та обвинуваченому ОСОБА_7 наслідки невиконання ними вимог ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Зобов`язати начальника ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити організацію проведення необхідного медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі скаргами на стан здоров`я та наявними в нього діагнозами.

У випадку неможливості проведення вказаного медичного обстеження в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», зобов`язати начальника Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях забезпечити організацію проведення необхідного медичного обстеження та лікування (за необхідності) обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку зі скаргами на стан здоров`я та наявними в нього діагнозами, в закладах МОЗ України.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків визначених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4