У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

потерпілої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

представника цивільного

відповідача - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченої ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_11 про звільнення обвинуваченої ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, у кримінальному провадженні №0003263,

в рамках розгляду апеляційних скарг представника ПАТ «Марфін Банк» ОСОБА_13 , потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_16 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дружелюбовка Добровеличковського району Кіровоградської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- обвинуваченої за ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 358, ч. 2, ч. 3 ст. 190 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2015 року ОСОБА_9 засуджена:

- за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- за ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки;

- за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки;

- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Стягнуто з ПАТ «Марфін Банк» на користь потерпілих :

- ОСОБА_17 майнову шкоду у сумі 604 091,60 грн та моральну шкоду у сумі 20 000 грн; ОСОБА_18 моральну шкоду у сумі 10 000 грн; ОСОБА_15 майнову шкоду у сумі 1 547 000 грн; ОСОБА_14 майнову шкоду у сумі 375 587,80 грн.

Цивільні позови ОСОБА_15 та ОСОБА_14 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_9 засудженою:

- за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- за ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки;

- за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки;

- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання визначено ОСОБА_9 у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В апеляційний скарзі представник цивільного відповідача ПАТ «Марфін Банк» ОСОБА_13 просить вирок суду в частині задоволення цивільних позовів потерпілих до ПАТ «Марфін Банк» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 до ПАТ «Марфін Банк» відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_14 просить вирок суду в частині звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді 5 років позбавлення волі. Задовольнити в повному обсязі цивільний позов, стягнувши на її користь з ПАТ «Марфін Банк» майнову шкоду в розмірі 19 043 доларів США та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_15 просить вирок суду в частині звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Задовольнити в повному обсязі цивільний позов, стягнувши на її користь з ПАТ «Марфін Банк» моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченої, вважає вирок суду в частині звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої.

Зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особу обвинуваченої, яка не працює, проживає без визначених законних джерел прибутку, не відшкодувала завдані збитки, а щире каяття ОСОБА_9 висловлено лише з метою уникнення відповідальності або її зменшення.

Вважає, що призначене судом покарання є надмірно м`яким, недостатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Представник цивільного відповідача ПАТ «Марфін Банк» зазначає, що цивільні позови потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 до ПАТ «Марфін Банк» подані з порушенням вимог ст. 128 ЦПК України, а саме, цивільні позови подані після початку судового розгляду справи. На думку апелянта, суд в порушення вимог ст.ст. 55, 56 КПК України заяву банку про визнання потерпілим не розглянув та не прийняв відповідне рішення, чим грубо порушив права банку.

Звертає увагу, що суд не зазначив, якими діями саме банк завдав потерпілим моральних чи фізичних страждань та за яких обставин вони заподіяні, з чого він виходив, оцінюючи моральну шкоду та інші обставини, якими він керувався, стягуючи з банку моральну шкоду.

Потерпіла ОСОБА_14 зазначає, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України, оскільки фактично є копією обвинувального акта, а його мотивувальна частина не містить мотивів прийнятого судом рішення, у тому числі в частині призначеного обвинуваченій покарання, його виду та розміру.

Потерпіла ОСОБА_15 зазначає, що суд при призначені покарання достатньою мірою не врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, яке є тяжким, конкретні обставини справи, що вона, займаючи посаду провідного спеціаліста з роздрібних продаж в ПАТ «Марфін Банк», під час виконання службових обов`язків, заволоділа шляхом шахрайства великою сумою її грошей та інших потерпілих, не відшкодувала заподіяну шкоду, думку потерпілих щодо розміру покарання, яке має бути призначено обвинуваченій за вчинення злочинних дій. Вказує, що суд безпідставно залишив без розгляду її вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Узагальнена позиція інших учасників провадження.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_17 - адвокат ОСОБА_19 , просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг, а вирок залишити без змін. Зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_17 . Також судом правильно покладено обов`язок відшкодування майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_17 , на ПАТ «Марфін Банк», з яким ОСОБА_9 на час вчинення кримінальних правопорушень перебувала у трудових відношеннях.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_9 , будучи провідним спеціалістом з роздрібних продаж Одеського відділення АТ МТБ «Морський транспортний банк» (у подальшому ПАТ «Марфін банк»), у період з 04 березня 2009 року по 08 лютого 2011 року, більш точну дату та час не встановлено, умисно, з корисливих мотивів, в особистих інтересах, знаходячись у службовому приміщенні ПАТ «Марфін банк», розташованого за адресою: вул. Сегедська, 13, м. Одеса, виготовила завідомо неправдиві платіжні документи, а саме: заявки на видачу готівки від імені ОСОБА_14 , яка відповідно до договору №084142 від 25.04.2008 є клієнтом вказаного банку та на її ім`я відкрито депозитний рахунок на суму 10 000 доларів США під процентну ставку 10,8 % річних, №1 від 04.03.2009, №1 від 06.03.2009, №1 від 17.03.2009, №1 від 08.09.2009, №1 від 08.10.2009, №1 від 30.10.2009, №1 від 04.11.2009, №1 від 12.11.2009, №1 від 25.03.2010, №1 від 25.06.2010, №1 від 28.09.2010, №1 від 08.02.2011 на загальну суму 10 781 доларів США.

У подальшому, у період з 04 березня 2009 року по 08 лютого 2011 року, більш точну дату та час не встановлено, знаходячись за адресою: вул. Сегедська, 13, м. Одеса, умисно, з корисливих мотивів, в особистих інтересах, шляхом обману використала завідомо підроблені платіжні документи надавши їх до каси зазначеного відділення банку, у результаті чого заволоділа грошовими коштами ОСОБА_14 у сумі 10 781 доларів США.

Крім того, 07 липня 2011 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_9 , діючи умисно, в особистих інтересах, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_14 , перебуваючи у службовому приміщенні ПАТ «Марфін банк», що знаходиться за адресою: вул. Сегедська, 13, м. Одеса, склала завідомо неправдивий документ, «Договір банківського вкладу(депозиту) №LD від 07.07.2011», замість номеру депозитного рахунку ОСОБА_9 вказала номер депозитного договору №LD, поставила відтиск печатки, неіснуючого на той час ВАТ «Морський транспортний банк», та виконала підпис в графі «Банк» від імені в.о. начальника відділення ОСОБА_20 , при цьому не зареєструвала вказаний договір у програмному комплексі ПАТ «Марфін Банк». Того ж дня, за вказаною адресою ОСОБА_9 , умисно, в особистих інтересах, з корисливих мотивів, надала ОСОБА_14 підроблений нею «Договір банківського вкладу(депозиту) №LD від 07.07.2011» для ознайомлення та підпису. У результаті чого, ОСОБА_14 , будучи введеною в оману ОСОБА_9 та переконаною в законності та правомірності дій останньої, як співробітника банку, підписала підроблений «Договір банківського вкладу(депозиту) №LD від 07.07.2011» та передала ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 5 000 доларів США , якими ОСОБА_9 заволоділа шахрайським шляхом та розпорядилася на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_9 заволоділа грошовими коштами ОСОБА_21 у великому розмірі, а саме, на загальну суму 15 781 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 18.04.2014 становить 126 137,53 грн, та завдала ОСОБА_21 майнової шкоди на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_9 у період часу з 23 вересня 2009 року по 23 січня 2012 року, більш точну дату та час не встановлено, умисно, в особистих інтересах, з корисливих мотивів, знаходячись у службовому приміщенні ПАТ «Марфін Банк», що розташовано за адресою: вул. Сегедська, 13, м. Одеса, виготовила завідомо неправдиві платіжні документи, а саме: заявки на видачу готівки від імені ОСОБА_17 , в якого з вересня 2009 року відкрито поточний рахунок в ПАТ «Марфін банк» у доларах США за №5115840, №1 від 22.09.2009, №1 від 09.03.2010, №1 від 10.03.2010, №1 від 18.03.2010, №1 від 20.05.2010, №1 від 29.12.2010, №4 від 18.04.2011, №4 від 10.05.2011, №ТТ від 29.12.2011, №ТТ від 23.01.2012 року на загальну суму 20 123 доларів США.

У подальшому, ОСОБА_9 , у період часу з 23 вересня 2009 року по 23 січня 2012 року, більш точну дату та час не встановлено, умисно, в особистих інтересах, з корисливих мотивів, знаходячись у службовому приміщенні ПАТ «Марфін Банк», що розташовано за адресою: вул. Сегедська, 13, м. Одеса, надала вказані підроблені платіжні документи до каси зазначеного банку, в результаті чого заволоділа грошовими коштами ОСОБА_17 у сумі 20 123 доларів США, розпорядившись ними на власний розсуд.

Крім того, 30 вересня 2013 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_9 умисно, в особистих інтересах, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_17 знаходячись у службовому приміщенні ПАТ «Марфін Банк», що розташовано за адресою: вул. Сегедська, 13, м. Одеса, склала завідомо неправдивий документ, а саме: «Договір банківського вкладу (депозиту)» №LD від 30.09.2013, в якому ОСОБА_9 поставила відтиск печатки ПАТ «Марфін банк», та виконала підпис в графі «Банк» від імені начальника відділення ОСОБА_20 , а також вказала невірну посаду останнього, при цьому не зареєструвала вказаний договір у програмному комплексі ПАТ «Марфін банк». Того ж дня, ОСОБА_9 , умисно, з корисливих мотивів, в особистих інтересах, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_17 , знаходячись у службовому приміщенні ПАТ «Марфін Банк», що розташовано за адресою: вул. Сегедська, 13, м. Одеса, надала ОСОБА_17 підроблений нею «Договір банківського вкладу (депозиту)» №LD від 30.09.2013, для ознайомлення та підпису. У результаті чого ОСОБА_17 , будучи введеним в оману ОСОБА_9 та переконаним в законності та правомірності дій останньої, як співробітника банку підписав вище вказаний договір та передав ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 5 259 доларів США, якими остання заволоділа шахрайським шляхом та розпорядилась на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_9 заволоділа грошовими коштами ОСОБА_17 у великому розмірі, а саме, на загальну суму 25 382 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 18.04.2014 становить 202 878,33 грн, чим завдала потерпілому ОСОБА_17 майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, у невстановлені дату та час, ОСОБА_9 умисно, з корисливих мотивів, знаходячись у приміщенні ПАТ «Марфін Банк», що розташований за адресою: вул. Сегедська, 13, м. Одеса, у приватній розмові з ОСОБА_18 шляхом обману переконала останню передавати грошові кошти в якості оплати по зобов`язанню по кредитному договору №01189R44, що був укладений між ОСОБА_18 та ПАТ «Марфін Банк» 15.02.2012 на суму 319 905, 61 грн, особисто їй у руки.

Так, в період часу з 26 квітня 2012 року по 03 лютого 2014 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_18 , знаходячись у службовому приміщенні ПАТ «Марфін Банк», що знаходиться за адресою: вул. Сегедська, 13, м. Одеса, передала ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 167 800 грн за погашення кредитного договору.

Пізніше, ОСОБА_9 внесла в касу банку тільки 147 900 грн, чим спричинила потерпілій майнову шкоду на суму 19 900 грн.

Крім того, 19 лютого 2013 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_9 , знаходячись у службовому приміщенні ПАТ «Марфін банк», що знаходиться за адресою: вул. Сегедська, 13, м. Одеса, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_15 склала завідомо неправдивий документ: «Договір банківського вкладу (депозиту) №LD 305000038 від 19.02.2013» з нереальною процентною ставкою. У договорі вказала себе і свою посаду від імені банку, після чого підписала договір у графі «Банк» від свого імені, та не зареєструвала договір у програмному комплексі ПАТ «Марфін банк». Того ж дня, за вказаною адресою ОСОБА_9 , розуміючи, що оформлення договорів не входить до її посадових обов`язків, протиправно, умисно використала вищевказаний договір та надала його ОСОБА_15 для ознайомлення та підпису. У результаті чого ОСОБА_15 , будучи введеною в оману ОСОБА_9 та переконаною в законності та правомірності дій останньої, як співробітника банку, підписала вищевказаний договір та передала ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 15 000 доларів США, якими остання заволоділа шахрайським шляхом та розпорядилась на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_9 заволоділа грошовими коштами ОСОБА_15 у великому розмірі на загальну суму 15 000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 18.04.2014 становить 119 895 грн, чим завдала потерпілій ОСОБА_15 майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, 25 грудня 2013 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_9 умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_15 , перебуваючи у службовому приміщенні ПАТ «Марфін Банк» за адресою: вул. Сегедська, 13, м. Одеса, склала завідомо неправдивий документ «Договір банківського вкладу (депозиту) №LD від 25.12.2013», в якому вказала нереальну процентну ставку та у договорі вказала себе та свою посаду від імені банку, після чого виконала підпис у графі «Банк» від свого імені, при цьому ОСОБА_9 не зареєструвала договір у програмному комплексі ПАТ «Марфін Банк». Того ж дня, за вказаною адресою ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів надала ОСОБА_15 для ознайомлення і підпису завідомо підроблений документ «договір банківського вкладу (депозиту) №LD від 25.12.2013». У результаті чого ОСОБА_15 , будучи введеною в оману ОСОБА_9 , та переконаною в законності та правомірності дій останньої, як співробітника банку, підписала підроблений «Договір банківського вкладу(депозиту) № LD від 25.12.2013» та передала ОСОБА_9 грошові кошти у великому розмірі на загальну суму 25 000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 25.12.2013 становить 199 825 грн, якими ОСОБА_9 заволоділа шахрайським шляхом, розпорядилася на власний розсуд та заподіяла майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, 19 лютого 2014 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_9 , знаходячись у службовому приміщенні ПАТ «Марфін Банк» за адресою: вул. Сегедська, 13, м. Одеса, умисно, з корисливих мотивів, з метою шахрайського заволодіння грошима ОСОБА_15 , склала завідомо неправдивий документ «договір банківського вкладу (депозиту) № LD 7 від 19.02.2014», в якому вказала нереальну процентну ставку, та вказала себе і свою посаду від імені банку, після чого поставила свій підпис в графі «Банк» від свого імені, при цьому ОСОБА_9 не зареєструвала договір у програмному комплексі ПАТ «Марфін Банк». Того ж дня, за вказаною адресою, точного часу не встановлено, ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, надала для ознайомлення і підпису ОСОБА_15 завідомо підроблений документ, «договір банківського вкладу (депозиту) №LD7 від 19.02.2014». У результаті чого ОСОБА_15 , будучи введеною в оману ОСОБА_9 та переконаною в законності і правомірності дій останньої, як співробітника банку, підписала підроблений Договір банківського вкладу «депозиту» №LD7 від 19.02.2014 та передала ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 30 000 доларів США, якими ОСОБА_9 заволоділа шахрайським шляхом та розпорядилась на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_9 заволоділа грошовими коштами ОСОБА_15 у великому розмірі, на загальну суму 30 000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 19.02.2014 становить 239 790 грн, чим завдала потерпілій ОСОБА_15 майнову шкоду на вказану суму.

Судом першої інстанції ОСОБА_9 визнана винною:

- у підробленні іншого офіційного документа, який видається установою та надає права, з метою використання його підроблювачем, та її дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 358 КК України;

- у підробленні іншого офіційного документа, який видається установою та надає права, з метою використання його підроблювачем, вчиненому повторно, та її дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 358 КК України;

- у використані завідомо підробленого документа, та її дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України;

- у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, та її дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України;

- у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому у великому розмірі, та її дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 190 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в клопотанні та апеляційних скаргах доводи, колегія суддів встановила наступне.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_9 засуджена за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

З огляду на межі вимог апеляційних скарг, висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, що їй інкримінується, апелянтами не оспорюються.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, представник ПАТ «Марфін Банк» ОСОБА_13 , потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та перший заступник прокурора Одеської області ОСОБА_16 подали апеляційні скарги.

При апеляційному розгляді кримінального провадження встановлено наступне.

Щодо руху кримінального провадження.

Вироком апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року скасовано вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2015 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання та вирішення цивільних позовів і постановлено новий вирок.

Призначено ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Матеріали кримінального провадження в частині цивільних позовів направлено на новий розгляд в суд першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 листопада 2016 року скасовано вирок Апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18 вересня 2017 року вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2015 року щодо ОСОБА_9 скасовано в частині вирішення цивільних позовів потерпілих і призначено новий розгляд цивільних позовів у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишено без змін.

Постановою Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 січня 2019 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 вересня 2017 року щодо ОСОБА_9 і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 червня 2021 року скасовано вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2015 року в частині засудження ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України, а кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Звільнено ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України, згідно п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, та в цій частині кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Зазначене рішення не оскаржено, набрало законної сили.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року скасовано вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2015 року в частині цивільних позовів потерпілих, призначено новий розгляд цивільних позовів потерпілих в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в інший частині вирок залишено без змін.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 лютого 2023 року скасовано ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року щодо ОСОБА_9 і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 вересня 2023 року матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_9 направлено для розгляду з Одеського апеляційного суду до Миколаївського апеляційного суду.

Таким чином, з огляду на попередні рішення у даному кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно обвинувального акта, кримінальні правопорушення обвинуваченою ОСОБА_9 вчинені:

-за ч. 1 ст. 358 КК України у період із 04.03.2009 по 08.02.2011;

- за ч. 3 ст. 358 КК України у період з 23.09.2009 по 23.01.2012 року, 07.07.2011 року, 30.09.2013, 25.12.2013, 19.02.2013 та 19.02.2014;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у період з 04.03.2009 по 08.02.2011, 07.07.2011, 22.09.2009 по 23.01.2012, 30.09.2013; 19.02.2013, 25.12.2013 та 19.02.2014;

- за ч. 2 ст. 190 КК України в період з 19.02.2013, у період з 26.04.2012 року по 03.02.2014;

- за ч. 3 ст. 190 КК України 07.07.2011 (потерпіла ОСОБА_14 ), 30.09.2013 (потерпілий ОСОБА_17 ); 25.12.2013 (потерпіла ОСОБА_15 ) та 19.02.2014 (потерпіла ОСОБА_15 ).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 червня 2021 року скасовано вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2015 року в частині, яким ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст.358, ч. 2 ст. 190 КК України. Звільнено ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України, відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України і закрито кримінальне провадження щодо неї в цій частині на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Колегія суддів наголошує, що ухвала Одеського апеляційного суду від 10 червня 2021 року, якою ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України, а кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, - в касаційному порядку не оскаржена, та набрала законної сили.

В подальшому, колегія суддів Одеського апеляційного суду (як слідує зі змісту зазначеної ухвали) продовжила розгляд кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 190 КК України, і за наслідками цього розгляду постановлено ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року, якою скасовано вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2015 року в частині цивільних позовів потерпілих, призначено новий розгляд цивільних позовів потерпілих в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в інший частині вирок залишено без змін.

Саме на ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року прокурором подана касаційна скарга, за наслідками якої постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 лютого 2023 року скасовано ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року щодо ОСОБА_9 і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Миколаївського апеляційного суду, на розгляд якої передано дане кримінальне провадження, зазначає, що наразі предметом апеляційного розгляду є оскаржуваний вирок в частині обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190 КК України, оскільки в іншій частині обвинувачення колегією суддів Одеського апеляційного суду прийнято вище вказане рішення про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України у зв`язку із звільненням обвинуваченої від кримінальної відповідальності в цій частині.

У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2023 року у мотивувальній частині зазначено про незгоду із ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 червня 2021 року. Разом з тим, вказана ухвала набрала законної сили, а, отже, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості повторно здійснити апеляційний розгляд також в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України (про що йдеться у постанові ВС), оскільки повторний апеляційний перегляд за наявності рішення апеляційної інстанції, яке набрало законної сили, законом не передбачено.

Таким чином, апеляційний розгляд кримінального провадження здійснено колегією суддів в частині обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

До початку апеляційного розгляду від захисника ОСОБА_11 надійшло клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності притягнення її до кримінальної відповідальності. Захисник просив проводити апеляційний розгляд без його участі, але за участі захисника ОСОБА_10 .

Обвинувачена ОСОБА_12 під час апеляційного розгляду підтримала клопотання захисника про її звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності притягнення її до кримінальної відповідальності.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої підтримала клопотання, просила звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з звільненням обвинуваченої від кримінальної відповідальності.

Прокурор ОСОБА_5 вважала за необхідне клопотання захисника задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_15 та її представник адвокат ОСОБА_7 , просили відмовити у задоволенні клопотання захисника.

Представник цивільного відповідача ОСОБА_8 не заперечувала проти задоволення клопотання захисника.

Потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , представник потерпілого ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_22 , надіслали заяви про проведення судового засідання без їх участі, просили задовольнити апеляційну скаргу. Їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Розглянувши клопотання захисника ОСОБА_11 про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності притягнення її до кримінальної відповідальності, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість цього клопотання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 285 КПК України, особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Частиною 3 ст. 285 КПК України передбачено, що підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку. Якщо закінчення строку давності припадає на час апеляційного провадження, у такому разі апеляційний суд, встановивши і перевіривши всі необхідні обставини для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, повинен скасувати вирок і закрити кримінальне провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, здійснюються судом.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років у разі вчинення тяжкого злочину.

Положення ч. 1-3 ст. 49 КК, якими передбачено підстави та умови звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, не наділяють суд дискрецією. Адже законодавець чітко визначив, що суд звільняє від кримінальної відповідальності особу у разі існування підстав для застосування положень ст. 49 КК. Ця підстава звільнення від кримінальної відповідальності є безумовною, на відміну від інших, наприклад, передбачених ст. ст. 47, 48 КК, в яких вказано, що суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності.

Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: 1) закінчення зазначених у законі строків; 2) не вчинення протягом цих строків нового кримінального правопорушення певного ступеня тяжкості; 3) не ухилення особи від слідства або суду. Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 49 КК, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України, які згідно обвинуваченню вчинено 07.07.2011 (потерпіла ОСОБА_14 ), 30.09.2013 (потерпілий ОСОБА_17 ); 25.12.2013 (потерпіла ОСОБА_15 ) та 19.02.2014 (потерпіла ОСОБА_15 ).

Згідно зі ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції станом на 15.04.2008), є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було закінчено, тобто згідно матеріалів кримінального провадження 19 лютого 2014 року. Тому, строк давності притягнення ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, сплив 19 лютого 2024 року.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього часу ОСОБА_12 була засуджена за вчинення нового кримінального правопорушення чи ухилялася від слідства та суду. Тобто, строк давності не переривався та не зупинявся. Прокурор вказаних обставин не заперечувала та надала вимогу УІАП ГУНП в Одеській області від 27.01.2025, згідно яких обвинувачена після постановлення оскаржуваного вироку не притягувалася до кримінальної відповідальності (т. 8 а.с. 226-228).

Враховуючи вищевикладене, з дня вчинення обвинуваченою ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, минуло 10 років, тобто в зазначеному кримінальному провадженні строк давності притягнення обвинуваченої ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, закінчився.

З урахуванням наведених обставин, на день апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції обвинувачена має право на звернення із клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України. Обвинувачена ОСОБА_12 підтримала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності та не заперечує проти закриття кримінального провадження із нереабілітуючих підстав.

Колегія суддів дійшла висновку про існування підстав для задоволення клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України та звільнення обвинуваченої ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. За такого, апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та прокурора підлягають частковому задоволенню, оскільки містять вимогу про скасування вироку, проте з інших підстав.

Апеляційна скарга представника ПАТ «Марфін Банк» підлягає залишенню без задоволення, оскільки кримінальне провадження підлягає закриттю, тобто питання щодо цивільного позову у данному провадженні не вирішується.

Керуючись ст.ст. 284, 285, 405, 407, 409, 417, 424, 532 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника ОСОБА_11 про звільнення обвинуваченої ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_16 задовольнити частково. Апеляційну скаргу представника ПАТ «Марфін Банк» - ОСОБА_13 , залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2015 року в частині обвинувачення за ч. 3 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_9 - скасувати.

Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з її звільненням від кримінальної відповідальності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3