судді ОСОБА_1
Справа № 346/2640/20
Провадження № 51-5190км23
Не погоджуюсь із рішенням, ухваленим Верховним Судом 06 травня 2025 року за результатами розглядукасаційної скарги засудженого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 березня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 30 липня 2024 року, з таких підстав.
Як убачається з цього кримінального провадження, засуджений у своїй касаційній скарзі, посилаючись на пункти 1 та 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просив скасувати оскаржені судові рішення і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Він вважав, що в основу обвинувального вироку покладено недопустимі докази (зокрема, відеозапис із нагрудної камери ОСОБА_3 , протокол огляду місця події). Також засуджений стверджував, що був спровокований до надання неправомірної вигоди працівниками поліції. Засуджений вважав, що у мотивувальній частині вироку суд першої інстанції самовільно змінив текст пред`явленого йому обвинувачення. На переконання скаржника, апеляційний суд належно не спростував доводи сторони захисту, тому ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Вважаю, що суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, обвинуваченого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 419 КПК і залишив скарги без задоволення, а вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_2 - без змін. На мою думку, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Щодо допустимості відеозапису від 26.06.2020 року як доказу в цій справі.
Цей відеозапис здійснений свідком ОСОБА_3 і його показання в суді відтворено під час засідання апеляційного суду за клопотанням сторони захисту.
Свідок ОСОБА_3 на запитання сторони захисту у суді показав, що він прийняв рішення про фіксацію спілкування із ОСОБА_2 на штатну боді-камеру, оскільки мав підозри, що ОСОБА_2 може намагатися пропонувати йому неправомірну вигоду - ОСОБА_2 робив такі пропозиції працівникам поліції під час оформлення протоколу за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Цим хотів убезпечити себе від можливих провокацій. Негласних чи процесуальних дій він не проводив. Камеру використовував за призначенням, вона не була прихована, стояла на видному місці. Камера так налаштована, що здійснює записи фрагментами по 5-10-15 хв. На вході у відділення поліції на видному місці є попередження про відеонагляд у приміщеннях. ОСОБА_2 він, ОСОБА_3 , не знав і раніше не бачив. ОСОБА_2 запропонував йому неправомірну вигоду за те, щоб він не направляв матеріали по ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо нього в суд. Він відповів, що це неможливо, і коли ОСОБА_2 поклав гроші під папери на столі, то він телефоном повідомив про злочин на лінію 102. Прибула слідчо-оперативна група і далі проводилися слідчі дії.
По-перше. ОСОБА_3 не проводив оперативно-розшукову діяльність чи розслідування, а забезпечив фіксування подій можливого правопорушення (спроби надання йому неправомірної вигоди) штатним технічним засобом - портативним відеореєстратором. Ця дія не потребує попередніх дозволів. Те, що боді-камера не була на ньому, а була на сейфі в кабінеті для забезпечення фіксації всього простору, само по собі не тягне за собою неналежність і недостовірність запису. Жодних заборон такими діями не порушено. Відеореєстратор використовувався під час виконання посадових обов`язків ОСОБА_3 у публічному місці - відділенні поліції, яке містить попередження про відеонагляд.
По-друге. Відеозапис на диску є електронним (цифровим) доказом, здійснений відповідно до вказаних інструктивних вимог і тотожний запису на штатному технічному пристрої. Відеозапис наданий на диску слідчому в порядку ст. 40, ч. 2 ст. 93, ст. 99 КПК, визнаний речовим доказом, долучений до провадження.
На відео події зафіксовані так, як вони відбувалися в дійсності. Даних про спотворення, зміни чи монтаж відеозапису немає. Він відповідає вимогам КПК стосовно допустимості, належності, достовірності, підстави для визнання його недопустимим доказом відсутні.
Щодо протоколу огляду місця події від 26.06.2020 року.
Апеляційний суд констатував, що вказані стороною захисту розбіжності в часі в документах є. Але ці неточності в документах ніяк не свідчили про провокацію чи фальсифікацію обвинувачення, а вказували на відсутність організації та належних навичок роботи з інформацією працівників поліції в умовах дефіциту часу.
Вони не тягли за собою визнання протоколу огляду недопустимим, виходячи з того, що по-перше, огляд місця події може бути проведений в порядку ч. 3 ст. 214 КПК до внесення даних у ЄРДР (так і відбулося) і він був проведений з дотриманням процесуальної форми, а по-друге, зміст протоколу відповідає відеозапису цього ж огляду і узгоджується з відеозаписом події технічним засобом свідка ОСОБА_3 .
Як убачається з вироку, свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - поняті під час огляду - вказали, що грошові кошти вони бачили на столі під папкою і це було 8000 грн.
Апеляційний суд правильно не знайшов підстав зрообити висновок про обшук під виглядом огляду.
Апеляційний суд також проаналізував інші доводи про провокацію і зробив правильний висновок про те, що жодної ініціативи, активних дій, жодного слова чи жеста, які можна було б зрозуміти як спонукання до дачі неправомірної вигоди чи провокування до цього чи будь-яку маніпуляцію поведінкою обвинуваченого з боку ОСОБА_3 не було, він діяв відповідно до алгоритму, який визначений у ч. 1 ст. 24 Закону України "Про запобігання корупції".
Отже, апеляційний суд, перевіривши вирок суду першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону у суді першої інстанції допущено не було.
Таким чином, вважаю рішення судів попередніх інстанцій такими, що відповідають вимогам ст. 370 КПК.
Суддя ОСОБА_1