Справа № 404/6443/25
Номер провадження 1-кс/404/2137/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Фортечного районного суду міста Кропивницького ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , дізнавача ОСОБА_4 , представників майна заявленого до арешту, адвоката ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні з використанням відеоконференцзвязку клопотання дізнавача Кропивницького ВП 2 Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Знам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту, отримання дозволу на збір посівів, зберігання врожаю пшениці та передачу зерна на реалізацію Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів по кримінальному провадженню 0000061 за ч. 1 ст. 197-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач за погодженням прокурора звернувся до слідчого судді Фортечного районного суду міста Кропивницького з клопотанням в якому просить:

- накласти арешт на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, державної форми власності загальною площею 82,66 га. з архівним кадастровим номером :02:000:9010, на території Новоандріївського старостинського округу Камянецької селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області;

- накласти арешт на посіви озимої пшениці на цій земельній ділянці;

- встановити заборону користування, володіння, розпорядження земельними ділянками, посівами, врожаєм;

- дати дозвіл на збір посівів, зберігання врожаю і передачу зерна пшениці на реалізацію Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі АРМА).

В обґрунтування заявлених вимог дізнавач з прокурором вказує, що з квітня 2021 року закінчився строк дії договору оренди. Земельну ділянку державної форми власності без достатніх правових підстав продовжує обробляти ПП АГРОФІРМА ПЕРСПЕКТИВА, що завдало значної шкоди. Земельні ділянки та посіви сільськогосподарської культури, на самовільно зайнятій земельній ділянці визнані речовим доказом. Завданням і метою арешту вказують 1) забезпечення можливості збереження доказів. 2) забезпечення відшкодування збитків від злочину. 3) майбутню конфіскацію майна як виду можливого покарання.

Прокурор і дізнавач вимоги підтримали.

Адвокат ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , які діють в інтересах ПП «Агрофірма» Перспектива» вимоги заперечили, оскільки: 1) відсутня обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для накладення арешту. 2) Субєкт господарювання правомірно продовжує використовувати земельну ділянку на умовах продовженого договору суборенди. 3) Представник держави, власник, орендар, прокурор не повідомили ПП «Агрофірма» Перспектива» про закінчення строку дії основного договору оренди земельної ділянки. Не висловили намір повернути земельну ділянку. 4) Представники сторони обвинувачення не долучили висновок експерта про заподіяння значної шкоди власнику або володільцю. 5) Вартість посівів у тричі вища від розміру заявленої шкоди, що суперечить принципу співмірності. 6) Арешт накладається на чітко визначене майно, а посіви таких ознак не мають. 7). Посіви достатньо оглянути.

На території Новоандріївського старостинського округу Кам`янецької селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області знаходиться земельна ділянка сільськогосподарського призначення, державної форми власності, площею 82,66 гектари, з архівним кадастровим номером :02:000:9010.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року (справа 357/8277/19) містить правовий висновок про те, що поділ земельної ділянки не припиняє права оренди на неї орендаря. Уся передана в оренду земельна ділянка була поділена і увійшла до нових сформованих земельних ділянок, отже поділ первинної земельної ділянки з архівним кадастровим номером :02:000:9010 на 41 земельну ділянку з присвоєнням їм нових кадастрових номерів не змінює первинних правовідносин що склались.

Починаючи з 16 січня 2006 року, вказана земельна ділянка на підставі договору оренди землі між ПП «Комерсант» та Новгородківською РДА використовувується для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

03 січня 2012 року ПП «Комерсант» та ПП АГРОФІРМА ПЕРСПЕКТИВА уклали договір суборенди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9010 площею 82,66гектари, в якому визначили, що 06 квітня 2021 року закінчується строк договору суборенди.

До закінчення договору суборенди, тобто у 2020 році, ПП АГРОФІРМА ПЕРСПЕКТИВА направило письмове повідомлення ПП Комерсант про намір продовжити строк дії договору суборенди, у свою чергу орендодавець не висловив заперечень з цього питання.

У постанові Верховного суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17 зазначено, що частиною 6 ст. 33 закону № 161-XIV передбачено продовження договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності : користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди; відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти користування («мовчазна згода» на пролонгацію договору); повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно за правилами ч. 6 ст. 33 закону № 161-XIV полягає саме у тому, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі не вимагається. Орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору («мовчазна згода» орендодавця), зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. Оскільки договір суборенди було укладено 03.01.2012 році, то за правилами Перехідних положень він має продовжуватися на умовах визначених у законі на той час. Відповідно до ч. 6 ст. 33 ЗУ Про оренду землі , якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

ПП АГРОФІРМА ПЕРСПЕКТИВА після закінчення строку оренди продовжило обробляти земельну ділянку. Власник землі та орендар не заперечили проти продовження договору суборенди, отже відсутня ознака самовільного захоплення земельної ділянки.

Відповідно до абзацу 16 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки є дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відсутність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки не є ознакою самовільного зайняття земельної ділянки.

Разом з цим несвоєчасне повернення або неповернення тимчасово займаних земель, наданих на підставі договору у довгострокове користування не вважається злочином, а утворює ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 54 КУпАП.

Спір з приводу продовження строку дії суборенди чи несвоєчасного повернення займаних земель після закінчення строку дії договору оренди тягне за собою тільки можливу адміністративну відповідальність.

Прокурор використав особливо вузьке тлумачення процесуальної норми щодо обов`язкової форми договору та його державної реєстрації. Таку форму процесуальної поведінки зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18. Верховний Суд зазначив, що необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог. Надмірний формалізм є порушенням права на справедливий судовий захист. «Надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (справа «Белеш та інші проти Чеської Республіки».

Прокурор і дізнавач наполягає негайно накласти арешт на посіви та земельні ділянки, при цьому замовчує тривалу бездіяльність прокурора, органів місцевого самоврядування та Управління Держгеокадастру, на яких покладається обов`язок забезпечити неухильний контроль регулювання земельних правовідносин. Так, у справі «Спектор проти України, » та «Рисовський проти України» Європейський суд дійшов висновку про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки ризик будь-якої помилки органу державної влади має покладатися на саму державу. Помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. Принцип «належного урядування», не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (справа «Москаль проти Польщі» пункт 73) Потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки». Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій.

Починаючи з 06 квітня 2021 року та впродовж наступних чотирьох роки: прокурор, дізнавач, слідчий, представники держави, Держгеокадастру, територіальної громади та орендар не вчинили дій, спрямованих на врегулювання правовідносин між власником, орендарем та суборендарем земельної ділянки. Орендодавець, орендар, суборендар не висловив бажання повернути раніше передану земельну ділянку. Акт прийому-передачі не складали, повернення орендованого майна не відбулось. У свою чергу орган місцевого самоврядування не прийняв рішення і не вніс інформацію до державного кадастру, щодо припинення договору оренди та суборенди земельної ділянки. Не направив претензію і не звернувся з позовом до суду.

Весь час суборендар дотримується умов договору суборенди та вимог цільового використання, сівозміни та родючості земель. ПП «Агрофірма «Перспектива», діє добросовісно, оскільки завчасно повідомила орендодавця про намір продовжити договір суборенди земельної ділянки. Безперервно і відкрито проводить обробку поля. Інші особи не висловили бажання отримати право на оренду зазначеної земельної ділянки.

Розбіжність між версією обвинувачення, власника та правовою позицією орендаря та суборендаря по суті становить тривалий невирішений госпорадський спір і полягає у перевірці правових підстава для продовження договору оренди, суборенди чи повернення земель сільськогосподарського призначення, що виключає ознаку самовільного захоплення земельних ділянок, та переконливо свідчить про відсутність правових підстав для застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 України, полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки.

Самовільне зайняття земельної ділянки - це фактичне заволодіння земельною ділянкою, кому ця ділянка у встановленому порядку не надавалась у володіння і користування або не передавалась.

На підставі письмового договору оренди та суборенди, земельну ділянку правомірно передали ПП АГРОФІРМА ПЕРСПЕКТИВА, яку суб`єкт господарювання використовує на підставі угоди. Повернення земельні ділянки, не тотожне поняттю самовільного зайняття земельної ділянки. Законність передачі підтверджується письмовим договором, державною реєстрацією і тривалим, відкритим, добросовісним володінням земельної ділянки, отже не доведена об`єктивна сторону кримінального правопорушення.

Суб`єктивна сторона самовільного зайняття земельної характеризується прямим умислом, коли винна особа усвідомлює відсутність у неї права на конкретну земельну ділянку, однак бажає її захопити.

Правовідносини передбачені ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі постійно змінювались та вдосконалювались Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 лютого 2021 року у справі № 381/622/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19. Кількість правових висновків не остаточна і свідчить про неодноразові відступи від правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. Це свідчить про виключну правову проблему та потребу формування єдиної правозастосовчої практики.

Велика Палата Верховного Суду змінювала та формувала єдину практику у цих правовідносинах, отже суборендар також міг допустити помилку, суб`єктивній оцінив чи неправильно оформив продовження суборенди земельної ділянки. Суспільна правова недосконалість тривалих договірних правовідносин не свідчить про спрямованість умислу суборендаря на самовільне захоплення земельної ділянки. Не подано інших доказів на підтвердження наявного прямого умислу.

Самовільне зайняття земельної ділянки належить до злочинів із матеріальним складом. На підтвердження заподіяння шкоди дізнавач і прокурор повинен подати доказ завдання дійсної шкоди у значному розмірі.

Долучений до матеріалів клопотання лист Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 18.06.2025 року не містить достовірні відомості, як то вимагає ст. 84 КПК України, оскільки в ньому зазначений орієнтовний розмір шкоди від самовільного зайняття земельної ділянки площею 2 гектари, що у грошовому еквіваленті становить 21034,77 грн. Текст листа не містить принципу і методики нарахування та правовий акт, на підставі якого провели таке обчислення. Розмір шкоди необхідно визначити у порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року № 963, якою затверджена методика визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псування земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання. У пункті 7-1 вказаного порядку зазначено, що підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди є акт перевірки або акт, складений за результатами здійснення планового або позапланового заходу державного нагляду (контролю); протокол про адміністративне правопорушення. Такому розрахунку не передувала перевірка чи інший захід планового або позапланового державного нагляду, та матеріали що могли стати правовою підставою для розрахунку шкоди. Розмір шкоди повідомлений ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області визначили всупереч діючого законодавства. Він не може бути використаний при доказуванні для обґрунтування вимоги про накладення арешту. Участь представника управління з контролю за використанням земель в огляді посівів під час проведення такої слідчої дії як огляд місця події, не прирівнюється до перевірки чи іншого заходу державного нагляду. З відповіді Держгеокадастру неможливо визначити розрахунок орієнтовної шкоди, що позбавляє можливості перевірити правильність розрахунків та застосувати відповідні коефіцієнтів на підставі наявної методики.

Не доведено розміру значної шкоди через так зване самовільне зайняття земельної ділянки. Відсутність цієї обов`язкової складової виключає можливість накладення арешту. Верховний Суд у складі другої судової палати Касаційного кримінального суду розглянув тотожну за обставинами справу № 400/122/18, за результатами якої висловив правову позицію про відсутність складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 197-1 України.

Згідно частини 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно частини 1 ст. 173 КПК України та п. 3 ч. 2 цієї статті слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Прокурор не довів існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 197-1 України, тому неможливо накласти арешт на земельні ділянки, посіви, врожай.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Посіви не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі слідів злочину, не стали об`єктом кримінально протиправних дій.

За версією сторони обвинувачення посіви отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. За таких умов земельні ділянки і посіви співмірно оглянути, відібрати зразки, заміряти, ретельно описати за участю спеціаліста, процесуально зафіксувати, провести експертні дослідження.

Згідно ст. 92 КПК України, на дізнавача та прокурора покладається обов`язок збирати докази. Збирати необхідно не чужий врожай а докази, якими можуть бути: декларації про основні засоби виробництва, статистична та податкова звідність орендаря, суборендаря, допит найманих працівників, угоди на обробку землі та оренду сільгосптехніки. Фото, відео фіксація сільгоспробіт. Амортизаційні витрати та списання товарно-матеріальних цінностей, витрати на внесення засобів захисту рослин, палива на обробку земельної ділянки. У цьому провадженні потреби досудового розслідування виправдовують найменш впливовий ступінь втручання у права і свободи особи, оскільки не застосуванням заходів забезпечення, а проведенням слідчих дій буде виконано завдання та потреби досудового розслідування.

Перевірити версію сторони обвинувачення, отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні можна без заявленого заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 2 ст. 100 КПК України, речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. 11.06.2025 року, з участю спеціалістів провели огляд місця події, тобто спірної земельної ділянки з посівами.

Дізнавач не подав реальних доказів ризику чи спроб приховування, пошкодження, зникнення, втрати землі і посівів. Не надав доказів перешкоджання під час проведення досудового розслідуванні. Першочергові слідчі дії проведені, майно оглянуто, сліди за потреби можна вилучити, пояснення відібрати. У теперішній час існує процесуальна можливість безперешкодного доступу для проведення повторних оглядів, слідчих експериментів та експертиз.

Державну реєстрацію приватного підприємства ПП АГРОФІРМА ПЕРСПЕКТИВА провели 24.04.1998 року. З того часу суб`єкт господарювання на постійній основі здійснює законну господарську діяльність, декларує доходи, сплачує податки, має найманих працівників та обігові кошти на розрахунковому рахунку підприємста, розмір яких достатній для можливого відшкодування шкоди. Право суборенди на земельну ділянки набуто правомірно. Обмеження підприємництва і втрата доходу від вилучення основних засобів виробництва в умовах воєнного часу, стане надмірним і несправедливим обтяженням. За таких умов, речовий доказ достатньо повторно ретельно оглянути з використанням аудіо та відеозапису. Накладення арешту, встановлення заборон і незаконна реалізація стане вочевидь надмірним заходом забезпечення і таким, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Так у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» суд підкреслив, що Конвенція у цілому вимагає збереження балансу між інтересами суспільства і основними правами людини, та зауважив, що у випадку позбавлення власності, встановлені обмежень на користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановлення контролю за її використанням і було надане відшкодування. З огляду на вказане констатую, що накладення арешту на посіви та земельну ділянку порушить принцип співрозмірності.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Реалізація зерна не досягне законної мети цього провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Дізнавач з прокурором порушив розумність та співмірність обмеження прав власності. Крім того не довів що бдуть досягнуті завдання цього кримінального провадження (п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України). Сукупність істотних недоліків є підставою відмови у задоволенні поданого клопотання.

Розгляд заявлених вимог проведений на засадах змагальності та диспозитивності (ст. ст. 22, 26 КПК України). Завданням слідчого судді є охорона прав та інтересів учасників кримінального провадження (п.18 ч. 1 ст. 3 КПК України). Комплекс агротехнічних заходів спрямованих на підготовку та організацією жнив, а також встановлення істотних умов збору врожаю, агрономічного строку стиглості рослин не входить до повноважень слідчого судді, отже не передбачає заходів судового контролю у цій частині. За приписами ч. 9 ст. 100 КПК України, долю речових доказів вирішує суд, а не слідчий суддя, отже вимога про збір і передачу на зберігання посівів не врегульовано чинною редакцією КПК України. Правильність такого висновку підтверджується висновком постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 квітня 2024 року, справа 554/2506/22.

Прокурор пропонує в ухвалі слідчого судді заздалегідь передбачити майбутню зміну виду речового доказу з посівів рослин, на урожай озимої пшениці 2025 року. Ініціатори клопотання грубо порушили п. 2 ч. 1 ст. 173 КПК України, оскільки не зазначили родові ознаки посіву та врожаю заявленого до арешту, тобто його кількісні та якісні характеристики (вага, вид, сорт, клас, вологість, засмічення, якість, щільність посівів, відсоток стиглості, стан вегетації). Перераховані істотні недоліки є безумовною підставою відмови у поданому клопотанні, а також неприйнятним і свавільним обмеженням власника у користуванні та розпорядженні його власністю. ( п.1 ст. 1 Першого протоколу). Згідно п. 1 ч. 5 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт. Всупереч вказаній імперативній вимозі закону, та принципу «юридичної визначеності» (у розумінні до вимог ст. 6 Конвенції та практики застосування рішень ЄСПЛ), прокурор цього не довів.

Згідно абзацу 7 частини 6 статті 100 КПК України, речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, АРМА .

Об`єктом обліку витрат у рослинництві можуть бути посіви сільськогосподарської культури які складаються з вартості виконаних робіт у незавершеному виробництві (витрати під урожай наступного року: оранка на зяб, лущення, внесення добрив, снігозатримання, чорні пари тощо). За біологічними характеристиками посівами вважаються живі рослини, що не досягли зрілості, але продовжують свій біологічний розвиток і при дотриманні всіх агротехнічних вимог повинні дати сільгосппродукцію. Це вказує на те, що посіви озимини є біологічними активами. Згідно з п. 4 П(С)БО 30 «Біологічні активи» - біологічні активи, це жива рослина, яка в процесі біологічних перетворень здатна давати сільгосппродукцію та/або додаткові біологічні активи, а також приносити в інший спосіб економічні вигоди. При цьому посіви озимини є поточними біологічними активами рослинництва, тому що період, за який посіви озимини перетворяться у сільгосппродукцію, тобто відокремляться від біологічного активу і стануть придатними для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання не перевищить року. Якщо сільськогосподарський виробник може достовірно визначити справедливу вартість посівів, то в обліку має відобразити їх звичайний ПБА, на субрахунку 211 «Поточні біологічні активи рослинництва, які оцінені за справедливою вартістю» (1 абзац п. 5.19 Методрекомендацій № 1315).

Прокурор не провів розрахунок собівартості фактично оглянутих 11.06.2025 року посівів. Не встановлював справедливу собівартість біологічних активів. Замість цього застосував незареєстровану міністерством Юстиції України методику підрахунку, під час якої на власний розсуд визначив вартість неіснуючого майбутнього речового доказу, а саме врожаю озимої пшениці 2025 року.

Вартість посівів та озимої пшениці врожаю 2025 року, понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не доведено, що є підставою відмови у передачі посівів/врожаю за рішенням слідчого судді, на реалізацію АРМА.

Безпідставно заявлено вимогу про накладення арешту з метою відшкодування шкоди, оскільки відсутній позов і підозрювана особа, до якої можуть бути заявлені вимоги. Відповідно до ч. 6 та ч. 8 ст.170 КПК України, у випадку передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або зазначеної у цивільному позові. У клопотанні про арешт майна підозрюваного, щодо якого здійснюється провадження для відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням повинно бути зазначено, розмір шкоди, розмір позовних вимог, докази завдання шкоди і докази розміру цієї шкоди. (пункти 1-2 ч. 3 ст. 171 КПК України). Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви. (ч. 2 ст.61 КПК) Крім прав та обов`язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову (ст. 31 ЦПК) Представники сторони обвинувачення не подали доказів вручення особі по цьому провадженню письмового повідомлення про підозру та подачі позову про відшкодування шкоди від самовільного зайняття земельної ділянки. До підозри, неможливо визначати належного відвідача, ціну позову, підставу і предмет позовних вимог і докази. Первинною процесуальною дією є подача позову і вручення підозри, а забезпечити цивільний позов можна лише після наявної сукупності двох вище зазначених обставин. Передчасне застосування заходу забезпечення, до вручення підозри та пред`явлення цивільного позову є незаконним.

Також безпідставно заявлена вимога про накладення арешту з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, оскільки санкція кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 197-1 України не передбачає такого виду покарання, як конфіскація майна.

ПП АГРОФІРМА ПЕРСПЕКТИВА на підставі договору застави від 27.11.2018 року передала заставодержателю свої активи. Заставодержателем виступає Європейський банк реконструкції та розвитку. Договір чинний. Незаконне застосування заходу забезпечення у цьому кримінальному провадженні негативно позначиться не тільки відносно суб`єкта приватного міжнародного права, але може мати небажані наслідки у сфері міжнародних публічних відносин.

Керуючись ст.170, 173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про накладення арешту на земельну ділянку: :02:002:0114,:02:002:0115,:02:002:0119,523483600:02:002:0120,:02:002:0122,;02:002:0123,:02:002:0124,:02:002:0126,:02:002:0127,:02:002:0128,523483600:02:002:0131,:02:002:0133,:02:002:0075,:02:002:0076,:02:002:0077,:02:002:0078,:02:002:0080,:02:002:0082,:02:002:0084,:02:002:0088,:02:002:0089,:02:002:0090,:02:002:0091,:02:002:0093,:02:002:0095,:02:002:0096,:02:002:0097,:02:002:0099,:02:002:0101,:02:002:0102,:02:002:0103,:02:002:0104,:02:002:0105,:02:002:0106,:02:002:0107,:02:002:0108,:02:002:0109,:02:002:0110,:02:002:0111,:02:002:0112,:02:002:0113, площею два гектари кожна, що знаходяться на території Новоандріївського старостинського округу Камянецької селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області; встановити заборону на розпорядження, відчуження, користування земельною ділянкою; накласти арешт на посіви та врожай озимої пшениці; отримати дозвіл на збір повівів, зберігання врожаю і передачу зерна пшениці на реалізацію Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Слідчий суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького ОСОБА_1