Справа № 287/1384/25
провадження 1-кс/287/241/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2025 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заступника начальника СВ ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сирове, Врадіївського району, Миколаївської області, громадянина України, українця, не депутата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 від 19.06.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 .

З матеріалів клопотання вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що пунктом 3 Указу Президента України від 05.02.2024 року № 49/2024 передбачено, крім іншого, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права й свободи людини та громадянина, передбачені ст. 33 Конституції України.

Крім цього, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 року оголошено та на даний час проводиться загальна мобілізація.

Згідно з п. п. 2-6 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції від 25.08.2010 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 724), у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім інших, також мають військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключенню з військового обліку підлягають громадяни України, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.

При цьому, ОСОБА_5 , діючи умисно, сприяв у незаконному переправленні декількох осіб через державний кордон України з корисливих мотивів, за наступних обставин.

Так, 18.06.2025 близько 14 години до ОСОБА_5 за допомогою інтернет-зв`язку месенджеру «Telegram» здійснила виклик невстановлена органом досудового розслідування особа, яка повідомила останньому, що дві особи мають намір незаконно перетнути державний кордон України та надала ОСОБА_5 , контактні дані номерів телефонів ОСОБА_8 та невстановленої органом досудового розслідування особи чоловічої статі.

Після чого, в той же час, ОСОБА_5 , будучи обізнаним про систему методів роботи правоохоронних органів щодо боротьби з протиправною діяльністю осіб, які мають намір незаконно перетнути державний кордон України, вживаючи заходи конспірації з метою уникнення викриття протиправних дій, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення, за допомогою месенджеру «Telegram» зв`язався із ОСОБА_8 та невстановленою органом досудового розслідування особою та зобов`язався сприяти у незаконному перетині державного кордону України шляхом їх перевезення на власному автомобілі поза пунктами пропуску з республікою білорусь за обумовлену грошову винагороду у сумі 1900 доларів США, при цьому доставка ОСОБА_8 та невстановленої органом досудового розслідування особи до прикордоння, здійснюватиметься за попередньо спланованим та опрацьованим ОСОБА_5 маршрутом, оскільки останньому достовірно відомо всю інформацію про контрольно-пропускний режим та місця розміщення блок-постів в межах прикордонного району Олевської та Білокоровицької теритотріальних громад Житомирської області.

В подальшому ОСОБА_5 , повідомив ОСОБА_8 та невстановлену органом досудового розслідування особу про час та місце зустрічі з метою реалізації своїх протиправних дій.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на сприяння у незаконному переправленні декількох осіб через державний кордон України з корисливих мотивів, шляхом надання власного транспортного засобу, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно, 18.06.2025 близько 15 год. 30 хв. на автомобілі взятому в оренду, марки «Volkswagen» модель «Passat В-8» чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 разом із ОСОБА_9 , яка не була обізнаною у злочинних намірах ОСОБА_5 щодо сприяння у незаконному перетині кордону з корисливих мотивів, приїхав до попередньо визначеного ним місця виїзду до державного кордону України, а саме на вул. Назарія Яремчука, м. Буча, Київської області, де зустрівся із невстановленою органом досудового розслідування особою, яка завантажила у багажне відділення автомобіля свої речі, які були необхідними для перетину державного кордону України та розташувалась на задньому пасажирському сидінні автомобіля.

В подальшому на даному автомобілі, під керуванням ОСОБА_5 , всі особи виїхали з м. Буча, Київської області та направились до м. Київ, а саме на Харківське шосе, з метою заміни автомобіля на інший автомобіль у прокат авто «Rental.UA» ФОП ОСОБА_10 , таким чином приховавши вчинення кримінального правопорушення.

Продовжуючи рух до Харківського шосе у м. Київ, ОСОБА_5 , зупинився поблизу метро «Гідропарк», де невстановлена органом досудового розслідування особа надала ОСОБА_5 , грошові кошти у сумі 400 доларів США за сприяння у незаконному перетині державного кордону України, які ОСОБА_5 , обміняв у пункті обміну валют відразу ж на місці зупинки. Після чого вони продовжили рух для заміни автомобіля на інший автомобіль у прокат в «Rental.UA».

Того ж дня, близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_5 , взяв у прокат в «Rental.UA» ФОП ОСОБА_10 інший автомобіль, а саме автомобіль марки «Infiniti» модель «Q50» реєстраційний номер НОМЕР_2 , та на зазначеному автомобілі ОСОБА_5 , разом із ОСОБА_9 , яка була необізнана в злочинних намірах ОСОБА_5 та невстановленою органом досудового розслідування особою, вибули з м. Київ та направились по автодорозі «Київ-Чоп» у напрямку м. Житомир, а саме на визначене місце ОСОБА_5 , зустрічі з другою особою, яка мала намір незаконно перетнути державний кордон України - ОСОБА_8 .

Після чого, близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_5 , приїхав на автомобілі марки «Infiniti» модель «Q50» реєстраційний номер НОМЕР_2 , разом із ОСОБА_9 та невстановленою органом досудового розслідування особою на перехрестя поблизу м. Житомир, де його очікував ОСОБА_8 , який поклав у багажне відділення автомобіля свої речі, які були необхідними для перетину державного кордону України та розташувався на задньому пасажирському сидінні автомобіля, при цьому за попередньою домовленістю повинен здійснити оплату за сприяння у незаконному перетині державного кордону України по приїзду до кінцевої точки у межах прикордонного району Олевської ТГ.

Тоді ж, ОСОБА_5 , виїхав на автомобілі марки «Infiniti» модель «Q50» реєстраційний номер НОМЕР_2 , разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , та невстановленою органом досудового розслідування особою до державного кордону України у напрямку с. Болярка, Коростенського району, Житомирської області, з метою незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_8 , та невстановленою органом досудового розслідування особою, рухаючись за попередньо спланованим маршрутом ОСОБА_5 .

Рухаючись за встановленим маршрутом, ОСОБА_5 , надавав вказівки щодо легендування перебування у прикордонні, усні інструкції щодо підготовки до протиправної діяльності направленої на незаконний перетин державного кордону України.

Під час руху у напрямку державного кордону України, перебуваючи в межах прикордонного району Олевської ТГ, поблизу с. Кишин, Коростенського району, Житомирської області, ОСОБА_5 , зупинився та висадив із салону автомобіля ОСОБА_8 , та невстановлену органом досудового розслідування особу, з метою здійснення перевірки контрольно-пропускного режиму та наявність блок-постів, нарядів працівників правоохоронних органів на подальшому відрізку дороги до с. Болярка для безперешкодного проїзду до попередньо обумовленого місця, при цьому надав вказівку ОСОБА_8 , та невстановленій органом досудового розслідування особі очікувати його на місці зупинки, до його повернення. Після чого, ОСОБА_5 , разом із ОСОБА_9 з метою усунення перешкод продовжили рух у напрямку с. Болярка, де за межами с. Кишин, автомобіль марки «Infiniti» модель «Q50» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , був зупинений працівниками Державної прикордонної служби України, якими встановлено факт сприяння ОСОБА_5 , у незаконному перетині державного кордону України поза пунктами пропуску в межах прикордонного району Олевської територіальної громади Житомирської області, особам, які ухиляються від призову під час мобілізації.

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у сприянні у незаконному переправленні осіб через державний кордон України шляхом надання засобів, вчиненому щодо кількох осіб, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

За даним фактом відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 від 19.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

19.06.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Слідчий СВ у поданому клопотанні зазначив, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна та відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою можуть виникнути наступні ризики:

- підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та може ухилитись від слідства, суду, оскільки останній обізнаний про систему методів роботи правоохоронних органів щодо боротьби з протиправною діяльністю осіб, які мають намір незаконно перетнути державний кордон України, вживає заходів конспірації з метою уникнення викриття протиправних дій. Також, ОСОБА_5 може змінити місце свого проживання, оскільки не має постійного місця проживання, зметою уникнення від кримінальної відповідальності, матиме реальну можливість перетнути державний кордон України;

- підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків кримінального правопорушення, а саме на осіб, яких він перевозив до державного кордону, чинити на них фізичний, психологічний тиск заради їхньої відмови від наданих слідству показань, в тому числі показань, які будуть надаватися останніми безпосередньо під час розгляду провадження у суді;

- підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний вчинив сприяння незаконному перетину осіб через державний кордон України, володіє інформацією щодо вчинення таких дій та відповідно до наявної у органу досудового розслідування інформації неодноразово здійснював такі дії та відповідно може вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, слідчий СВ зазначає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти наявним ризикам.

У судовому засіданні заступник начальника СВ ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 підтримали клопотання та просили його задоволити з підстав наведених у ньому.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 проти клопотання заступника начальника СВ заперечив, вважає, що органом досудового розслідування у поданому клопотанні не обґрунтовано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді застави у мінімально встановленому розмірі. Зазначив, що підозрюваний ОСОБА_5 є людиною молодого віку, має міцні соціальні зв`язки, співпрацює зі слідством, добровільно надав показання, не має наміру переховуватися, незаконно впливати на свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення. У зв`язку з цим вважає, що застосування найбільш суворого запобіжного заходу є необґрунтованим.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні проти клопотання заступника начальника СВ заперечив, підтримав думку свого захисника та просив застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід. Зазначив, що співпрацює зі слідством та надав показання щодо усіх відомих йому обставин, наміру ухилятися від слідства, незаконно впливати на свідків або вчинити нове кримінальне правопорушення не має.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що у провадженні СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000150 від 19.06.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Органом досудового розслідування дії підозрюваного кваліфікуються за ч. 3 ст. 332 КК України за викладених у повідомленні про підозру обставин.

Згідно приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також, у рішенні «Харченко проти України», ЄСПЛ зазначив, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім того, у справі «Москаленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи.

Пред`явлена ОСОБА_5 підозра обґрунтовується: протоколом проведення огляду місця події, протоколами допиту свідків, протоколами проведення слідчих експериментів, матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Слідчий суддя, дослідивши всі надані документи, вважає, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Вагомість наявних доказів того, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого злочину, здобуті в ході досудового розслідування докази та дані про характер інкримінованого злочину вказують на високу ймовірність того, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, характер інкримінованого особі правопорушення, санкція статті за якою кваліфіковано дії підозрюваного, дані про його соціальні зв`язки, вказують на високий ризик переховування від органів досудового розслідування та суду. При цьому, органом досудового розслідування здобуто відомості, що ОСОБА_5 ймовірно неодноразово вчиняв дії, пов`язані із сприянням у незаконному перетині кордону іншими особами.

Також, оцінюючи ризик незаконного впливу на інших учасників даного провадження, зокрема свідків слідчий суддя враховує положення ст. ст. 23, 94 КПК України, згідно яких суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а жоден доказ не має наперед встановленої сили. Отже, виходячи зі стадії даного кримінального провадження, має місце реальний ризик, впливу на свідків, які станом на момент розгляду даного клопотання не допитані судом.

Крім того, той факт, що на момент розгляду даного клопотання досудове розслідування триває, а отже не зібрані усі докази у межах даного кримінального провадження, не проведений весь комплекс слідчих (розшукових) та процесуальних дій, вказує на те, що інші ризики наведені слідчим у клопотанні мають місце і є обґрунтованими.

При вирішенні питання застосування запобіжного заходу слідчим суддею беруться до уваги дані про вік та стан здоров`я підозрюваного, характер вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, а також його соціальні зв`язки, сімейне становище.

Водночас, в ході розгляду клопотання обставин, які перешкоджають застосуванню запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного не встановлено.

У даному конкретному випадку, ризики визначені ст. 177 КПК України є обґрунтованими, оскільки підтверджуються матеріалами клопотання, як і підтверджуються інші обставини визначені ч. 1 ст. 194 КПК України.

При цьому, слідчий суддя бере до уваги, що ймовірність наявності вищевказаних ризиків значно підвищується в умовах введеного в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, який продовжувався у встановленому порядку.

Також, слідчий суддя вважає, що прокурором та заступником начальника СВ під час розгляду клопотання надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам. Зокрема, особисте зобов`язання не може бути застосовано в зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Крім того, обирати запобіжний захід відносно підозрюваного у вигляді домашнього арешту недоцільно, оскільки ОСОБА_5 проживає в орендованій квартирі разом із співмешканкою ОСОБА_11 , яка є свідком у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим може чинити тиск на свідків з метою зміни ними показань, знищити речові докази, які ще не вилучено стороною обвинувачення. Стосовно застосування запобіжного заходу у виді застави суду не надано жодних відомостей, що підозрюваний, який офіційно не працює, не має офіційних доходів і проживає зі співмешканкою, яка не працює, або інша особа в його інтересах здатні внести визначений розмір застави, що забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Також суд враховує, що ОСОБА_5 проживає в орендованій квартирі, вдвох із співмешканкою, яка є свідком у кримінальному провадженні, неодружений, не працює, неповнолітніх дітей чи інших осіб на утриманні немає, не є студентом, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Також судом установлено, що ОСОБА_5 не є особою з інвалідністю.

З урахуванням наведеного, оцінивши в сукупності наявні у клопотанні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, а також оцінивши клопотання з точки зору його обґрунтованості, суд приходить до висновку про необхідність застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищенаведеним у справі ризикам. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри, зможе забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та запобігти наведеним ризикам, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Задовольняючи клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи недоведеність на цей момент того, що злочин, у вчиненні якого він підозрюється, вчинений із застосуванням насильства чи погрози його застосування, спричинив загибель людини чи раніше йому обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений ним, слідчий суддя вважає необхідним визначити підозрюваному розмір застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 21 червня 2025 року розмір прожиткового мінімуму на працездатну особу становить 3028 грн. 00 коп.

У справі «Гафа проти Мальти» ЄСПЛ підкреслив, що розмір застави повинен визначатися з урахуванням особистості підсудного, його майнового стану та стосунків з поручителями. Мета застави полягає в забезпеченні явки обвинуваченого до суду, тому вона не повинна бути надмірною та має відповідати фінансовим можливостям особи.

У справі «Істоміна проти України» ЄСПЛ встановив, що національні суди не врахували фінансовий стан заявниці при визначенні розміру застави, що призвело до її надмірності. Суд зазначив, що тяжкість обвинувачень не може бути єдиним фактором для обґрунтування розміру застави; необхідно також оцінювати фінансові можливості обвинуваченого.

З огляду на це, суд вважає за можливе визначити підозрюваному заставу в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 1 січня 2025 року) в сумі 90 840,00 гривень.

Альтернативний запобіжний захід такого виду на думку слідчого судді є гарантією того, що не перебуваючи під вартою обвинувачений не ухилиться від виконання своїх процесуальних обов`язків.

Керуючись вимогами ст. ст. 40, 131, 132, 176, 178, 181, 183, 184, 194, 196, 309, 372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задоволити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сирове, Врадіївського району, Миколаївської області, громадянина України, українця, не депутата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Строк тримання під вартою рахувати з дня затримання, тобто з 18 червня 2025 року по 16 серпня 2025 року включно.

Одночасно визначити розмір застави у межах 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 1 січня 2025 року) в сумі 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) грн 00 коп. у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу.

Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту де проживає - міста Київ без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон;

- утримуватися від спілкування, у будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу Інтернет) зі свідками у даному кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , крім випадків необхідності такого спілкування безпосередньо в ході проведення слідчих чи процесуальних дій за їх участі у присутності слідчого чи прокурора.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі внесення застави, строк дії обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України визначити до 16 серпня 2025 року (включно).

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу негайно вручити підозрюваному ОСОБА_5 після проголошення ухвали.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1