КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/1672/2025 Категорія: ч. 1 ст. 383 КК України
ЄУН 357/9216/18 Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000194, внесеному до ЄРДР 14 березня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку міста Біла Церква Київської області, громадянку України, заміжню, яка має на утриманні двох малолітніх дітей, працюючу директором « ІНФОРМАЦІЯ_3 », зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного покарання, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_8 визнана винуватою у тому, що 6 вересня 2017 року приблизно о 17:00 год. ОСОБА_9 , рухаючись на власному автомобілі «Mercedes Benz Sprinter» державний номерний знак НОМЕР_1 з проспекту Князя Володимира по вул. Гагаріна в м. Біла Церква Київської області, помітив припаркований в другому ряду автомобіль «Toyota Camry» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , в якому були відчинені задні ліві двері, що створювало перешкоду для здійснення руху автомобіля під керуванням ОСОБА_9 , який призупинившись та зробивши зауваження ОСОБА_8 щодо створення перешкоди для руху його автомобіля, між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виникла словесна суперечка. Після чого ОСОБА_8 власноруч зачинила дверцята автомобіля, а ОСОБА_9 продовжив рух та в подальшому припаркував свій автомобіль на автостанції, що розташована по АДРЕСА_3 .

У подальшому встановлено, що 6 вересня 2017 року приблизно о 17:20 год. чоловік

ОСОБА_8 - ОСОБА_10 , перебуваючи на автостанції, що розташована по АДРЕСА_3 , підійшов до ОСОБА_9 та наніс останньому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. За вказаним фактом до ЄРДР внесено відомості за № 0004741 від 7 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні перебуває на розгляді в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Водночас ОСОБА_8 , достеменно знаючи про те, що 6 вересня 2017 року будь-якої дорожньо-транспортної пригоди за її участю не було, на ґрунті раптово виниклого злочинного умислу, направленого на вчинення завідомо неправдивого повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, 8 вересня 2017 року спочатку звернулась до швидкої допомоги про те, що за її участі, нібито, вчинено ДТП, під час якої вона отримала забій м`яких тканин грудної клітки, закритий перелом ребра зліва, розтяг лівого гомілково-ступневого суглобу, закритий крайовий перелом основної фаланги п`ятого пальця лівої ступні.

Крім цього, 9 вересня 2017 року ОСОБА_8 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_5 з повідомленням про вчинення ДТП, а саме про те, що 6 вересня 2017 року приблизно о 17:20 год. ОСОБА_9 на автомобілі «Mercedes Benz Sprinter» державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Гагаріна в м. Біла Церква здійснив наїзд на її ліву ступню.

При цьому ОСОБА_8 поставила свій підпис у заяві про вчинене кримінальне правопорушення від 9 вересня 2017 року про те, що вона попереджена про кримінальну відповідальність згідно зі ст. 383 КК України, а саме за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину.

Проте, встановлено, що в дійсності ОСОБА_9 не було вчинено порушень правил дорожнього руху.

Відповідно до висновку експерта № 19/12-1/136-/18 від 22 травня 2018 року ОСОБА_9 на автомобілі «Mercedes Benz Sprinter» державний номерний знак НОМЕР_1 не здійснював наїзд на ОСОБА_8 , а, враховуючи загальний механізм розвитку дорожньої ситуації, зафіксований на відеозаписі з камер спостереження, наїзд на ОСОБА_8 у даній дорожній обстановці з технічної токи зору виключається.

Враховуючи викладене, ОСОБА_8 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, що передбачене ст. 383 КК України, повідомила органу досудового розслідування про факт кримінального правопорушення, якого в дійсності вчинено не було.

Цим же вироком вирішено питання судових витрат та долю речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник в інтересах обвинуваченої подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким провадження щодо

ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 383 КК України - закрити; дослідити: рапорт слідчого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_11 (а.с77); дослідити протокол огляду від 30 травня 2018 року (ас. 81-82); витяг з ЄРДР від 9 вересня 2017 року з кримінального провадження № 0004788 від 9 вересня 2017 року (ас. 83); рапорт оперативного чергового від 9 вересня 2017 року з кримінального провадження № 0004788 від 9 вересня 2017 року (ас. 86); заява ОСОБА_8 від 9 вересня 2017 року з кримінального провадження № 0004788 від 9 вересня 2017 року (ас. 87); запит головному лікарю ІНФОРМАЦІЯ_7 з кримінального провадження № 0004788 від 9 вересня 2017 року (ас. 88); відповідь з ІНФОРМАЦІЯ_7 на запит слідчого з кримінального провадження № 0004788 від 9 вересня 2017 року (ас. 89); запит слідчого до центру здоров`я « ІНФОРМАЦІЯ_8 » з кримінального провадження № 0004788 від 9 вересня 2017 року (ас. 90); відповідь на запит слідчого з кримінального провадження № 0004788 від 9 вересня 2017 року, відповідно до якої надано диск типу DVD-R з записом з камер відео спостереження (ас. 91); протокол огляду від 2 жовтня 2017 року з кримінального провадження № 0004788 від 9 вересня 2017 року, відповідно до якого проведено огляд диску типу DVD-R з записом з камер відео спостереження центру здоров`я «Беладент» (ас. 92-101); постанова про призначення фототехнічної експертизи від 12 травня 2018 року з кримінального провадження № 0004788 від 9 вересня 2017 року (ас. 102-104); висновок експерта від 22 травня 2018 року з кримінального провадження № 0004788 від 9 вересня 2017 року (105-122); постанова про визнання речовим доказом від 19 вересня 2017 року з кримінального провадження № 0004788 від 9 вересня 2017 року (ас. 131-132).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що судом допущено істотне порушення вимог кримінально процесуального закону, оскільки, приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про визнання доказів недопустимими внаслідок неналежної правової процедури вилучення оригіналів матеріалів кримінального провадження з одного провадження, досудове розслідування в якому триває, та долучення їх до іншого кримінального провадження, оскільки це можливе лише на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів. ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_12 відповідні вимоги кримінального процесуального законодавства дотримані не були, вилучення оригіналів документів з кримінального провадження №0004788 від 9 вересня 2017 року здійснено на підставі протоколу огляду від 30 травня 2018 року. Відмовляючи у задоволенні клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими, суд погодився з тим, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження реалізується виключно в умовах судового контролю, здійснення якого покладено Законом на слідчого суддю.

Окрім того, як зазначає захисник, є безпідставними висновки суду про те, що стороною захисту не надано жодних даних, які б свідчили, що в ході огляду матеріалів кримінального провадження, було порушено права людини і основоположні свободи, оскільки відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Крім цього, апелянт наголошує, що відомості про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, внесені до ЄРДР 14 березня 2018 року на підставі рапорту слідчої СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_11 (а.с77). Зі змісту зазначеного рапорту встановлено, що у ході розслідування кримінального провадження № 0004788 від 9 вересня 2017 року за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України слідчою встановлено, що події, вказаної в заяві ОСОБА_8 від 9 вересня 2017 року щодо дорожньо-транспортної пригоди, не було, а інформація, викладена у заяві, є завідомо неправдивою при тому, що на момент внесення відомостей до ЄРДР за ч. 1 ст. 383 КК України слідча не могла і не володіла відповідною інформацією, оскільки фототехнічна експертиза, яка стала підставою для таких висновків, була призначена та проведена через два місяці після внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР. За таких обставин, на думку захисника, можливо дійти висновку, що кримінальне переслідування ОСОБА_8 органом досудового розслідування розпочато безпідставно, що вказує на порушення прав людини і основоположних свобод.

Крім цього, як вказує апелянт, після проведення вилучення документів з кримінального провадження без ухвали слідчого судді, відповідні документи в розумінні вимог

ст. 167 КПК України набули статусу тимчасово вилученого майна і підлягали у подальшому арешту або визнанню речовими доказами (ст. 98 КПК України). Однак, відповідні дії слідчою вчинені не були. Постановою слідчого від 19 вересня 2017 року у кримінальному провадженні № 0004788 від 9 вересня 2017 року за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України (ас. 131-132) визнано речовим доказом диск типу DVD-R з записом з камер відеоспостереження центру здоров`я « ІНФОРМАЦІЯ_8 », а тому доказ повинен був, відповідно до вимог ст. 100 КПК України, зберігатись у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу досудового розслідування, і він не міг бути вилученим без ухвали слідчого судді до завершення досудового розслідування.

Також, як зазначає захисник, у протоколі огляду від 30 травня 2018 року в порушення вимог ст. 105 КПК України не зазначено додаток, в якому відображено, які документи вилучаються. Однак, судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Крім цього, до обвинувального акту стороною захисту долучено фотоматеріали, які підтверджують, що під час проведення фототехнічної експертизи № 19/12-1/136-СЕ/18 від 22 травня 2018 року судовим експертом запис дорожньо-транспортної події у повному обсязі досліджений не був, оскільки в додатку до висновку експерту долучено не всі стоп-кадри з відеозапису.

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_13 на запитання сторони захисту з приводу неповноти дослідження відеозапису та недолучення всіх стоп-кадрів до висновку експерта, обґрунтованої відповіді надати не зміг, лише повідомив суду, що він вважав, що інші стоп-кадри значення не мають.

Допитаний в якості свідка слідчий СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_14 повідомив, що дійсно з лікарні надійшло повідомлення про травму, отриману в результаті дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з цим, він приїхав до потерпілої додому з метою з`ясування обставин отримання травми. Не заперечував, що сам запропонував потерпілій написати заяву про вчинення кримінального правопорушення, оскільки так робить постійно при таких обставинах. На запитання суду слідчий підтвердив, що після отримання заяви її реєстрації по вхідній документації Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області не здійснював, а просто долучив її до матеріалів кримінального провадження. Також підтвердив, що відомості до ЄРДР були внесенні на підставі повідомлення, яке надійшло з лікарні, а не на підставі заяви ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченої на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши за клопотанням сторони захисту повторно наявні у справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Проте, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо обвинуваченої, не у повній мірі дотримався вище вказаних вимог закону.

Так, зі змісту вироку встановлено, що обвинувачена вину у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч.1 ст. 383 КК України, не визнала повністю та показала, що 6 вересня 2017 року вона на автомобілі марки «Тойота» о 17.03 год. приїхала до своєї матері на АДРЕСА_4 , та припаркувалася праворуч. Вона відкрила ліві дверцята та стала діставати дитину, яка перебувала у верхній частині від коляски, передавши дитину матері. При цьому задні ліві двері авто залишились повністю відчиненими. У цей час на автомобілі марки «Мерседес» під`їхав ОСОБА_15 та став сигналити, а також почав кричати на ОСОБА_8 та висловлюватись нецензурною лайкою. Після цього вона швидко підійшла до свого автомобіля та закрила задні ліві дверцята. Вона побачила, що автомобіль Mercedes Benz Sprinter перебував у нерухомому стані, подумала, що водій дав можливість їй відкрити водійські дверцята та сісти за кермо. Вона відкрила дверцята водія, однак в цей час водій автомобіля Mercedes Benz Sprinter почав подавати звуковий сигнал, у зв`язку з чим вона закрила водійські двері та продовжувала стояти біля свого авто. У цей час водій авто Mercedes Benz Sprinter почав рух прямо та, порівнявшись з її автомобілем, повернув правіше, таким чином що вона виявилась притиснутою в області грудної клітини між автомобілями Mercedes Benz Sprinter та Toyota Camry, при цьому тіло її перебувало у положенні лицем в напрямку автомобіля Toyota Camry. Вона ліктем правої руки вдарила по автомобілю Mercedes та після цього повернулась дещо ліворуч, тобто, в бік автомобіля Mercedes Benz Sprinter, та почала кричати водію цього автомобіля. Водій автомобіля Mercedes повернув дещо праворуч, при цьому, її права нога залишилась біля автомобіля Toyota Camry, а ліва нога - була розвернута в напрямку автомобіля Mercedes Benz Sprinter. Після цього водій автомобіля Mercedes Benz Sprinter допустив наїзд правим заднім колесом автомобіля на її ліву стопу з зовнішньої сторони від п`ятки до мізинця. Відчувши різкий біль, а саме печіння, від тиску на її стопу вона почала кричати до водія автомобіля Mercedes, але той різко повернув ліворуч та припаркувався на стоянці для маршрутних таксі сполученням Біла Церква - Київ. Вона, поспішаючи на заняття з дітьми, відразу не викликала ШМД, тому що не могла покинути дітей, які прийшли на заняття, оскільки не було інших осіб, які могли б її замінити, сіла за кермо автомобіля Toyota Camry та поїхала на роботу за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому вона зателефонувала до свого чоловіка та попросила забрати її після роботи, оскільки вона не зможе сісти за кермо автомобіля, у неї боліла нога. Приїхавши на роботу, вона провела заняття з дітьми, після чого її забрав її чоловік та завіз додому. Наступного дня вона не пішла на роботу, оскільки у неї боліла нога, у зв`язку з чим вона прикладала компреси. Наступного дня, 9 червня 2017 року, у неї продовжувала боліти нога, і ввечері цього дня вона з чоловіком поїхали до ІНФОРМАЦІЯ_7 , де вона повідомила лікарю, що в неї болить ліва ступня та з лівої сторони в районі ребер. Лікарі зробили рентген, повідомили що перелому немає, а має місце забій м`яких тканин та призначили лікування, після чого вона повернулась додому. Наступного дня, коли вона перебувала вдома, до неї приїхав поліцейський, який сказав, що надійшло повідомлення від лікарів про отримання нею травми, у зв`язку з чим вона повинна надати пояснення з даного приводу та написати заяву. Вона у письмовій заяві виклала події, які, на її думку, мали місце та надала вказану письмову заяву працівнику поліції. При цьому, працівник поліції повідомив її про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, аналізуючи показання обвинуваченої ОСОБА_8 , оцінив їх критично та дійшов висновку, що обвинуваченою надані показання з метою уникнення відповідальності, та є способом захисту.

Визнаючи ОСОБА_8 винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 383 КК України, суд у вироку послався на показання свідків та письмові докази у кримінальному провадженні, зокрема:

- показання допитаного в суді свідка ОСОБА_9 , який зазначив, що 6 вересня 2017 року він на пасажирському автомобілі марки «Мерседес Бенс» їхав на автостанцію «Діліжанс». Інших людей, окрім нього, у салоні не було, музика не була ввімкнена. Алкогольних напоїв не вживав, має всі категорії прав водія та досвід перевезення пасажирів, близько 22 років. Повернувши на вул. Гагаріна, він побачив, що на відстані приблизно 20 м від повороту стояв легковий автомобіль марки «Тойота кемрі» з відчиненими задніми лівими дверцятами. Він побачив, що дівчина діставала дитячу коляску і передавала жінці. Він посигналив. Дівчина зачинила задні дверцята, відкрила передні ліві і стала дивитися на нього. Він знову посигналив, після чого вона закрила дверцята і пішла до задніх дверцят. Він повернув і став проїжджати біля автомобіля. Через 15-20 хв. під`їхав чоловік, який став пред`являти до нього претензії. Той чоловік двічі наніс удар головою і розсік брову, а також наніс удар ногою по нозі, після чого їх розборонили водії, і він викликав поліцію. Стверджує, що коли проїжджав біля автомобіля, то відстань між автомобілями була приблизно 70 см.

- показання допитаного в суді свідка ОСОБА_16 , який показав, що він працює лікарем-травматологом ІНФОРМАЦІЯ_7 . Пам`ятає, що у 2017 році він перебував на роботі на зміні з 16 год. до 8 години ранку. Ввечері до нього звернулася ОСОБА_8 з приводу травми. ОСОБА_8 скаржилася на біль в області грудної клітки та ноги. Віг обстежував пацієнтку, застосував огляд та пальпацію, і поставив попередній діагноз, було призначено рентгенологічне обстеження, травма була визначена як кримінальна, про що було повідомлено на номер служби 102;

- показання допитаного в суді свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що він працює слідчим ІНФОРМАЦІЯ_9 . Станом на 2017 рік працював слідчим ІНФОРМАЦІЯ_10 та, здебільшого, займався розслідуванням кримінальних правопорушень за фактами ДТП. Обставин отримання заяви у ОСОБА_8 не пам`ятає, так як минув тривалий час. Однак, зазвичай від чергової частини відділу поліції отримує повідомлення за фактами ДТП з потерпілими особами, після чого зв`язується із потерпілими та роз`яснює їм право звернутись із заявою про притягнення до кримінальної відповідальність. При цьому при відібранні заяви про вчинення кримінального правопорушення, завжди попереджає осіб про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України;

- показання в суді судового експерта ОСОБА_13 , який підтвердив надані висновки та зазначив, що в ході проведення експертизи ним досліджувався відеозапис в динаміці, а не фотографії окремих моментів події, наголосив, що ним були роздруковані найбільш важливі фрагменти відеозапису. Відеозапис досліджувався ним до самого кінця, коли на відео були зафіксовані учасники події. Як і у висновку, експерт категорично підтвердив, що поведінка ОСОБА_8 була не характерною для наїзду;

- витяг з кримінального провадження №0000194, за змістом якого 13 березня 2018 року до ЄРДР внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, що 9 вересня 2017 року ОСОБА_8 завідомо неправдиво повідомила орган досудового розслідування про вчинення злочину (ас. 78);

- протокол огляду від 30 травня 2018 року, згідно з даними якого слідчий в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000194 про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, провів огляд матеріалів кримінального провадження №0004788 від 9 вересня 2017 року, які складаються з одного тому в прошитому та пронумерованому стані на 79 арк. В ході огляду з кримінального провадження № 0004788 вилучено оригінали документів та долучено до матеріалів кримінального провадження №0000194:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004788 від 9 вересня 2017 року ;

- доручення на проведення досудового розслідування від 11 вересня 2017 року;

- повідомлення про початок досудового розслідування;

-рапорт помічника чергового ІНФОРМАЦІЯ_9 від 9 вересня 2017 року ;

- заява ОСОБА_8 від 9 вересня 2017 року ;

- пояснення ОСОБА_8 від 9 вересня 2017 року ;

- запит до ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

- Довідка ІНФОРМАЦІЯ_7 №03-05 від 21 вересня 2017 року;

- запит №109/24153-742 від 14 вересня 2017 року до центру здоров`я «Беладент»;

- відповідь центру здоров`я « ІНФОРМАЦІЯ_8 » на запит слідчого;

- протокол огляду відеозапису від 2 жовтня 2017 року;

- постанова про визнання речових доказів та передачі їх на зберігання від 19 вересня 2017 року;

- протокол допиту свідка ОСОБА_8 ;

- запит до ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

- запит ОСОБА_8 ;

- протокол допиту свідка ОСОБА_16 ;

- супровідний лист директору ІНФОРМАЦІЯ_11 від 14 травня 2018 року;

- постанова про призначення фототехнічної експертизи від 12 травня 2018 року;

- супровідний лист з ІНФОРМАЦІЯ_11 від 23 травня 2018 року;

- довідка про витрати на проведення експертизи від 22 травня 2018 року;

- висновок експерта №19/12-1/136-СЕ/18 від 22 травня 2018 року за результатами проведення фототехнічної експертизи;

- речовий доказ - диск " ІНФОРМАЦІЯ_12 ", на якому збережений відеозапис з камери відеоспостереження, яка розташована на зовнішній стороні будівлі по АДРЕСА_5 ;

- витяг з кримінального провадження № 0004788, за змістом якого 9 вересня 2017 року до ЄРДР внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що 8 вересня 2017 року до чергової частини Білоцерківського ВП надійшло повідомлення від лікаря ІНФОРМАЦІЯ_13 про те, що ними було надано медичну допомогу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з діагнозом: забій м`яких тканин грудної клітини, закритий перелом 12-го ребра зліва, розтяг зв`язок лівого гомілково-ступеневого суглобу, закритий крайовий перелом основної фаланги п`ятого пальця лівої ступні. Було встановлено, що вказана особа травми отримала під час ДТП, що відбулася 6 вересня 2017 року на вул. Гагаріна в м. Біла Церква, поблизу перехрестя з проспектом Князя Володимира, а саме будучи пішоходом під час наїзду на неї мікроавтобусом (ас. 83);

- електронний рапорт помічника чергового Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області від 9 вересня 2017 року, у якому зазначено, що 8 вересня 2017 року отримано та зареєстровано в єдиному обліку за № 30860 повідомлення лікаря. У результаті опрацювання вказаної інформації встановлено наступне: «8 вересня 2017 року о 23:42 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 8 вересня 2017 року о 23:40 за адресою: АДРЕСА_1 , Бригада № САМОЗВЕРНЕННЯ Лікар ОСОБА_17 : ОСОБА_8 , дата нар.: ІНФОРМАЦІЯ_2 номер телефону: НОМЕР_3 Діагноз: забій м`яких тканин грудної клітки, закритий перелом 12-го ребра зліва, ростяг зв`язок лівого гомілково-ступеневого суглобу, закритий крайовий перелом основної фаланги п`ятого пальця лівої ступні, Дата скоєння: 8 вересня 2017 року 23:40:00 Пояснення: 6 вересня 2017 року було ДТП в м. Біла Церква по вул. Гагаріна, громадянин ОСОБА_15 наїхав на потерпілу. Пішла додому. Заявник: ОСОБА_18 » (ас. 86 т.1);

- заява ОСОБА_8 від 9 вересня 2017 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 , який допустив наїзд на неї 6 вересня 2017 року, керуючи мікроавтобусом Мерседес державний номерний знак НОМЕР_1 . При цьому ОСОБА_8 була попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України (ас. 87 т.1);

- інформаційний лист головного лікаря ІНФОРМАЦІЯ_7 № 2 від 21 вересня 2017 року № 03-05/, за змістом якого на запит слідчого щодо надання медичної інформації на громадянку ОСОБА_8 , КЗ БМР « ІНФОРМАЦІЯ_14 » повідомляє інформацію, що громадянка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась за медичною допомогою 8 вересня 2017 року о 23 год. до травматологічного пункту. Діагноз: забій м`яких тканин грудної клітки. Закритий перелом XII ребер зліва. Розтяг зв`язок лівого гомілково-ступневого суглобу. Закритий крайовий перелом фаланги V-гo пальця лівої ступні. Медичну інформацію надано згідно запису в журналі реєстрації ДТП, запис № 265. (ас. 89 т.1);

- лист про надання копії відеозапису з камервідеоспостереження, які встановлені з зовнішньої сторони центру здоров`я « ІНФОРМАЦІЯ_8 », за 6 вересня 2017 року у період з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. на диску DVD-R «VERBATIM» (ас. 91);

- протокол огляду від 2 жовтня 2017 року, згідно з якимслідчий з 08.30 год. до 09.15 год. оглянув отриманий за запитом з Центру здоров`я « ІНФОРМАЦІЯ_8 » диск з відеозаписом з камер відеоспостереження. В ході огляду встановлено, що відеозапис датований 6 вересня 2017 року тривалістю 17 хв. 38 с. та починається о 17 год. 00 хв. 28 с. З правої сторони проїжджої частини зображено будівлю центру здоров`я «Беладент», а зліва автостанцію ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_15 ». На 5 хв. 46 секунд, тобто о 17 год. 06 хв. 13 с., з перехрестя на вулицю Гагаріна заїхав автомобіль марки «Toyota camry» з номерним знаком НОМЕР_2 О 17 год. 06 хв. 28 с. автомобіль прохавши кілька метрів по вул. Гагаріна зупинився та з нього виходить жінка ( ОСОБА_8 ). Далі ОСОБА_8 підходить до багажника дістає з нього дитячу коляску та в цей момент до неї підходить жінка, яка допомагає дістати коляску. Після цього ОСОБА_8 підходить до задніх лівих дверцят, відчиняє та дістає дитяче автокрісло з дитиною та встановлює на коляску, яку дістала раніше. При цьому дверцята залишаються відчиненими. На сьомій хвилині 14 с. до автомобіля марки «Toyota camry» під`їжджає автомобіль марки «Mersedes-Benz Sprinter» типу мікроавтобус державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_9 , який зупиняється біля автомобіля марки «Toyota camry», оскільки через відчинені задні ліві дверцята обмежено рух автотранспорту. ОСОБА_8 зачиняє ліві дверцята та автомобіль білого кольору знову починає рух. Однак, після початку руху автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter» ОСОБА_8 починає відчиняти ліві передні дверцята свого автомобіля, знову створюючи перешкоду для руху. Автомобіль «Mersedes-Benz Sprinter» знову призупиняється, і ОСОБА_8 повертається до автомобіля «Mersedes» спиною, потім на півоберта правим боком і б`є по автомобілю правим ліктем, залишаючись стояти. Автомобіль «Mersedes» проїжджає повз ОСОБА_8 та повертає ліворуч на автостанцію, а ОСОБА_8 сідає за кермо свого автомобіля та їде (ас. 92-101 т.1);

- висновок фототехнічної експертизи № 19/12-1/136-СЕ/18 від 22 травня 2018 року, відповідно до якого на відеозапису « ІНФОРМАЦІЯ_16 » відсутні будь які характерні ознаки, які б могли свідчити про факт скоєння наїзду автомобіля «Mersedes Sprinter» на водія автомобіля марки «Toyota camry» ОСОБА_8 , а, враховуючи загальний механізм розвитку даної дорожньої ситуації, зафіксований на відеозапису «ІНФОРМАЦІЯ_16», наїзд на ОСОБА_8 у даній дорожній обстановці в межах наданих на дослідження матеріалів з технічної точки зору виключається (ас. 106-122 т.1);

- дані диску DVD-R «VERBATIM» з відеозаписом з камери відеоспостереження із зовнішньої сторони центру здоров`я « ІНФОРМАЦІЯ_8 » за 6 вересня 2017 року, досліджений в суді. На відеозаписі зафіксована подія, яка мала місце 6 вересня 2017 року у період з 17 год. 06 хв. 13 с. по 17 год. 07 хв. 54 с. за участю водіїв автомобілів марки «Toyota camry» та марки «Mersedes-Benz Sprinter» (ас. 123 т.1). Суд констатував, що перебіг подій, зафіксований на дослідженому судом відеозапису, відповідає описаному у протоколі огляду слідчим;

- копія постанови від 14 червня 2018 року слідчої СУ ГУ НП в Київській області про закриття кримінального провадження № 0004788 за відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Суд, з посиланням на положення ч. 1, 2 ст. 93, ч. 1, п. 5 ч. 2, ч. 5 ст. 132, ч. 1 ст. 159 КПК України, постанову від 31 серпня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_17 у справі № 756/10060/17 (провадження № 13-3кс22)не знайшов підстав для задоволення клопотання захисту про визнання недопустимим джерелом доказів протоколу огляду від 30 травня 2018 року та вилучені в ході даної слідчої дії документів з іншого кримінального провадження - № 0004788, обґрунтувавши висновок тим, що аналіз положень норм КПК України свідчить, що заходи забезпечення кримінального провадження за своїм змістом є процесуальними засобами державно-правового примусу до учасників кримінального провадження, які застосовуються у передбачених законом випадках та порядку. Наслідком застосування заходу забезпечення кримінального провадження є певне втручання у права і свободи особи, до якої він застосовується. Саме тому застосування заходів забезпечення кримінального провадження реалізується виключно в умовах судового контролю, здійснення якого покладено Законом на слідчого суддю.

Разом з тим, суд, враховуючи, що з наведених вище матеріалів кримінального провадження встановлено, що старший слідчий СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_19 , якою здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000194 від 14 березня 2018 року, за ч. 1 ст. 383 КК України на час проведення огляду від 30 травня 2018 року входила до групи слідчих у кримінальному провадженні № 0004788 від 9 вересня 2017 року, дійшов висновку, що вказана слідча входила до суб`єктного складу володільця інформації та мала законний доступ до матеріалів вказаного кримінального провадження. За таких обставин, на переконання суду, у слідчого не було жодних перешкод в отриманні документів, а отже і відсутня передбачена законом підстава для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тимчасовий доступ до документів.

Також суд врахував, що стороною захисту не надано жодних даних, які б свідчили, в ході огляду матеріалів кримінального провадження, було порушено права людини і основоположні свободи. Вказана слідча дія не ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. За таких обставин суд дійшов висновку, що за результатами дослідження наданих стороною обвинувачення доказів, не встановлено підстав, передбачених ст. 87 КПК України, які тягнуть безумовне визнання доказів недопустимими.

Окрім того, вирішуючи питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , а саме завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, суд вирішує чи мала місце подія кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, зокрема наїзд колесом автомобіля на ліву ногу обвинуваченої, суд, з посиланням на висновок фототехнічної експертизи № 19/12-1/136-СЕ/18 від 22 травня 2018 року, дійшов висновку, що експерт давав оцінку саме відеозапису, поданому стороною обвинувачення як доказу відсутності події кримінального правопорушення.

При цьому судом визнані безпідставними твердження сторони захисту про те, що до висновку експерта не додано фото з фрагментом обставин, коли ОСОБА_8 частково повернулася до автомобіля Mercedes лівим боком і в цей момент стався наїзд на її ступню.

На переконання суду, про відсутність події кримінального правопорушення також свідчить надана прокурором в судовому засіданні копія постанови від 14 червня 2018 року, з якої видно, що за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004788 слідчий СУ ГУ НП в Київській області дійшла висновку про відсутність події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та постановою від 14 червня 2018 року закрила кримінальне провадження з указаних підстав. Постанова слідчої ніким не скасована, а отже є законною.

Окремо, оцінюючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обвинувачена ОСОБА_8 дала частково правдиві показання стосовно загальних обставин щодо дорожньої ситуації, яка виникла під час проїзду автомобіля Mercedes біля її автомобіля. Водночас жодних об`єктивних даних, які б давали підстави для висновку, що в момент проїзду Mercedes здійснив наїзд на ліву стопу обвинуваченої, матеріали справи не лише не містять, а й навпаки, спростовують вказану обставину. На підтвердження відсутності таких обставин також, на думку суду, свідчить зафіксована на відео спокійна поведінка обвинуваченої: відсутність жодних реакцій, характерних рухів, які робить людина в момент отримання тілесних ушкоджень, залишення місця події на власному автомобілі, що, як вказав суду, свідчить про відсутність будь-якого контакту колеса автомобіля зі стопою обвинуваченої, а отже і про неправдивість у її повідомленні про вчинення кримінального правопорушення. Окрім того, судом враховано, що ОСОБА_8 звернулася до лікарні через дві доби після події.

При цьому, за змістом вироку, суд не оцінив як доказ невинуватості ОСОБА_8 ту обставину, що заява про вчинення кримінального правопорушення була подана нею після повідомлення лікаря про отримані ОСОБА_8 тілесні ушкодження після її звернення до лікарні. Указана обставина, на переконання суду, не звільняє особу від кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, оскільки така заява є проявом її психічного ставлення до вчинюваних дій, усвідомлення неправдивості повідомлених у заяві фактів, бажання притягнення невинуватої особи до кримінальної відповідальності.

Водночас суд погодився з правою позицією прокурора та визнав недопустимим джерелом доказу поданий стороною захисту висновок експертного дослідження № 120/Е від 2 серпня 2018 року, врахувавши, що висновок експертного дослідження в контексті ст. 84 КПК України не є процесуальним джерелом доказу, яким натомість є висновок експерта. Окрім того, суд врахував, що у висновку експертного дослідження в порушення ч. 2 ст. 102 КПК України, не зазначено, що експерта (спеціаліста) попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Визнавши надані стороною обвинувачення докази належними та допустимими, суд дійшов висновку про достатність наданих обвинуваченням доказів, щоб зробити беззаперечний висновок поза розумним сумнівом про доведеність вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України (в редакції Закону від 13 квітня 2012 року), а саме, у завідомо неправдивому повідомленні органу досудового розслідування про вчинення злочину.

Натомість, надаючи доказове значення показанням свідків, експерта, письмовим доказам у провадженні, суд повинен був ретельно з`ясувати, чи є належними, допустимими та достатні зібрані у справі докази, на які він послався у вироку, як на докази, що викривають обвинуваченого у вчиненні злочину.

Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів враховує, що за змістом кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПКУкраїни, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом…Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений, і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Згідно з частиною першою статті 92 КПК, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Зі змісту частини другої статті 5 КПКУкраїни випливає, що допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.

Згідно з приписами частини першої статті 87 КПКУкраїни недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому пунктом 1 частини другої статті 87 КПК України регламентовано, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Колегія суддів враховує, що суд першої інстанції, окрім показань свідків та експерта в судовому засіданні, витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 , на підтвердження винуватості обвинуваченої послався на докази, здобуті в результаті проведення слідчих дій під час досудового розслідування в іншому кримінальному провадженні - № 0004788 від 9 вересня 2017 року, в якому відомості про кримінальне правопорушення внесені на підставі повідомлення від лікаря ІНФОРМАЦІЯ_13 щодо виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП, і такі докази слідчим вилучені з кримінального провадження № 0004788, у якому проводилось досудове розслідування, та долучені до кримінальному провадження №0000194 відносно ОСОБА_8 .

За змістом вироку та матеріалами кримінального провадження суд першої інстанції, окрім показань свідків та експерта в судовому засіданні, витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 , на підтвердження винуватості обвинуваченої послався на докази, здобуті в результаті проведення слідчих дій під час досудового розслідування в іншому кримінальному провадженні - № 0004788 від 9 вересня 2017 року стосовно іншої особи, в якому відомості про кримінальне правопорушення внесені на підставі повідомлення від лікаря ІНФОРМАЦІЯ_13 щодо виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП, і такі докази слідчим вилучені з кримінального провадження № 0004788, у якому проводилось досудове розслідування, та долучені до кримінальному провадження №0000194 відносно ОСОБА_8 .

Однак, докази, здобуті у іншому кримінальному провадженні, можуть бути використані в новому кримінальному провадженні за певних умов, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а саме, у разі об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування, про що рішення приймається прокурором (ч. 5 ст. 217 КПК України), або на підставі ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на використання. За змістом вироку та матеріалами кримінального провадження суд першої інстанції, окрім показань свідків та експерта в судовому засіданні, витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 , на підтвердження винуватості обвинуваченої послався на докази, здобуті в результаті проведення слідчих дій під час досудового розслідування в іншому кримінальному провадженні - № 0004788 від 9 вересня 2017 року стосовно іншої особи, в якому відомості про кримінальне правопорушення внесені на підставі повідомлення від лікаря ІНФОРМАЦІЯ_13 щодо виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП, і такі докази слідчим вилучені з кримінального провадження № 0004788, у якому проводилось досудове розслідування, та долучені до кримінальному провадження №0000194 відносно ОСОБА_8 .

При цьому колегія суддів враховує, що докази, здобуті у іншому кримінальному провадженні, можуть бути використані в новому кримінальному провадженні за певних умов, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а саме, у разі об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування, про що рішення приймається прокурором (ч. 5 ст. 217 КПК України), або на підставі ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на використання інформації, одержаної в результаті НСРД в одному провадженні, як доказової в іншому провадженні (ст. 257 КПК України).

Разом з тим, у кримінальному провадженні №0000194 відносно ОСОБА_8 НСРД не проводилось, а всі слідчі дії проведені в іншому кримінальному провадженні, а саме: № 0004788 від 9 вересня 2017 року щодо ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 286 КК України, до внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 .

При цьому вказані кримінальні провадження не об`єднувались і не виділялись в окреме провадження.

Отже, базові докази, пов`язані з вилученням доказів з іншого кримінального провадження, були здобуті в результаті проведення слідчих дій в іншому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 , з яким провадження щодо ОСОБА_8 не об`єднувалось та не виділялось, що унеможливлює подальше використання цих доказів в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 та є безумовною підставою для визнання таких доказів недопустимими.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 5 листопада 2019 року (справа № 344/11299/15-к, провадження № 51-1009км19), відповідно до якої - якщо «базові докази» отримані з грубим порушенням порядку, встановленому КПК, правильно визнані судом першої інстанції недопустимими, то всі інші докази, які є похідними від них, є також недопустимими.

Окрім того, у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 127/25394/18 Касаційний кримінальний суд Верховного Суду дійшов висновку, що докази, здобуті в рамках іншого кримінального провадження (до того ж, щодо іншої особи), з яким провадження щодо обвинуваченого не об`єднувалось та не виділялося з нього, є недопустимими та не можуть бути використані з метою доведення вини особи.

Таким чином, на переконання колегії суддів, для обвинувачення ОСОБА_8 було використано докази, які збиралися в іншому кримінальному провадженні, що є істотним порушенням норм КПКУкраїни, а тому такі докази, всупереч висновків суду першої інстанції, як і похідні від них, є недопустимими.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги захисника про визнання доказів, здобутих під час досудового розслідування в іншому кримінальному провадженні стосовно іншої особи (№ 0004788 від 9 вересня 2017 року щодо ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 286 КК України), вилучених всупереч вимог закону слідчим та долучених до кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , недопустимими та визнає недопустимими доказами:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004788 від 9 вересня 2017 року ;

- доручення на проведення досудового розслідування від 11 вересня 2017 року;

- повідомлення про початок досудового розслідування;

- рапорт помічника чергового ІНФОРМАЦІЯ_9 від 9 вересня 2017 року ;

- заява ОСОБА_8 від 9 вересня 2017 року ;

- пояснення ОСОБА_8 від 9 вересня 2017 року ;

- запит до ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

- довідка ІНФОРМАЦІЯ_7 №03-05 від 21 вересня 2017 року;

- запит №109/24153-742 від 14 вересня 2017 року до центру здоров`я «Беладент»;

- відповідь центру здоров`я « ІНФОРМАЦІЯ_8 » на запит слідчого;

- протокол огляду відеозапису від 2 жовтня 2017 року;

- постанова про визнання речових доказів та передачі їх на зберігання від 19 вересня 2017 року;

- протокол допиту свідка ОСОБА_8 ;

- запит до ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

- запит ОСОБА_8 ;

- протокол допиту свідка ОСОБА_16 ;

- супровідний лист директору ІНФОРМАЦІЯ_11 від 14 травня 2018 року;

- постанова про призначення фототехнічної експертизи від 12 травня 2018 року;

- супровідний лист з ІНФОРМАЦІЯ_11 від 23 травня 2018 року;

- довідка про витрати на проведення експертизи від 22 травня 2018 року;

- висновок експерта №19/12-1/136-СЕ/18 від 22 травня 2018 року за результатами проведення фототехнічної експертизи;

- речовий доказ - диск « ІНФОРМАЦІЯ_12 », на якому збережений відеозапис з камери відеоспостереження, яка розташована на зовнішній стороні будівлі по АДРЕСА_5 .

При цьому колегія суддів вважає, що витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000194 відносно ОСОБА_8 , показання свідків та експерта, отримані в ході судового розгляду, не є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, а інших будь-яких достатніх, належних, допустимих доказів стороною обвинувачення не надано та в судовому засіданні таких даних не встановлено.

Аналізуючи та оцінюючи досліджені під час апеляційного розгляду докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що в суді апеляційної інстанції не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів зважає на положення ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, чи на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, на думку колегії суддів, у кримінальному провадженні не встановлені достатні, допустимі та беззаперечні докази для доведення винуватості обвинуваченої в суді у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, і з урахуванням вимог КПК України вичерпані можливості їх отримати.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, в суді і вичерпані можливості їх отримання, а тому апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення частково, оскільки кримінальне провадження підлягає закриттю з інших підстав, ніж зазначено в апеляційній скарзі.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні колегія суддів вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2024 рокущодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 383 КК України скасувати.

Кримінальне провадження № 0000194 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, - закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримання.

Процесуальні витрати віднести на рахунок держави.

Речові докази: оптичний носій інформації - залишити у матеріалах справи.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4