Справа №487/2109/25
Провадження №1-кс/487/2245/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2025 Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000010 від 16.01.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_5 , в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000010 від 16.01.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, про накладення арешту на майно належне ОСОБА_4 а саме: земельну ділянку із кадастровим номером :04:137:0005, площею 0,15 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 88,4 кв.м.

В обгрунтування клопотання слідчий зазначив, що слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000010 від 16.01.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 має на праві власності нерухоме майно, яке може бути конфісковане для забезпечення відповідного виду кримінального покарання. Зокрема, у відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у підозрюваного наявне наступне майно: земельна ділянка із кадастровим номером :04:137:0005, площею 0,15 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 88,4 кв.м.

Враховуючи, що санкція статті ч.2 ст. 111 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, слідчий просить накласти арешт на вищезгадане майно, належне підозрюваному ОСОБА_4 .

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив про розгляд клопотання за його відсутності та про задоволення клопотання.

На підставі до ст. 172 КПК України, клопотання розглянуто без участі слідчого, та власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Із матеріалів клопотання встановлено, що в провадженні слідчих Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Херсоні) ТУ ДБР розташованого у м.Мелітополі перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000010 від 16.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

08.04.2025 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинені в умовах воєнного стану.

Враховуючи, що санкція статті ч.2 ст. 111 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, слідчий просить накласти арешт на майно, належне підозрюваному ОСОБА_4 .

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказ у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд, у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно вимог ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За змістом ст. 184 КПК України підставою застосування будь-якого запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», п. пунктом 175; рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v. United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Отже обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Слідчий суддя вважає, що матеріали клопотання не містять належних та допустимих доказів на підтвердження участі ОСОБА_4 у вчинені будь-яких дій які доводять вчинення ним державної зради у формі - надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, в тому числі і в протоколах допиту свідків та в інших матеріалах клопотання, що свідчить про необґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні державної зради у формі надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Матеріали клопотання не містять доказів які б підтвердили вчинення переходу на бік ворога у вказаних вище формах, а також суду не надано доказів того що ОСОБА_4 співпрацюючи з представниками держави-агресора мав не меті заподіяння шкоди суверенітетові України, територіальній цілісності та недоторканості, державній, економічній чи інформаційній безпеці, не встановленні ідеологічні мотиви, а саме не надано жодного доказу таких мотивів, які орган досудового розслідування міг встановити під час обшуку житла, під час огляду телефону який підозрюваний надав добровільно, не знайшли свого підтвердження і корисні мотиви, оскільки підозрюваний фактично продовжив виконувати ті ж самі трудові обов`язки тобто не був призначений на керівні посади, не отримав додаткових заохочень, а отримував лише заробітну платню тобто гроші які були необхідні для забезпечення першочергових потреб будь якої людини, а саме продуктів харчування та ліків для своєї родини. За такого підозра ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ст. 111 КК України у формі переходу на бік ворога не може вважатися обґрунтованою.

Слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування не доведено наявності в діях ОСОБА_4 при зайнятті посади старшого стрільця 4 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів станції «Миколаїв» (1 група) виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони «Херсонській загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», спеціального мотиву (антидержавницький мотив - вчинити діяння на шкоду інтересам України), який є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення, а саме її зайняття з метою заподіяння шкоди національній безпеці України.

Отже за результатами розгляду клопотання, слідчий суддя приходить до переконання, що слідчим не доведений факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, який є обов`язковою обставиною для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, а тому слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на майно підозрюваного задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000010 від 16.01.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1