Справа № 755/4217/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2025 р. місто Київ

Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду міста Києва, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000612 від 21 лютого 2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, освіта середня, офіційно не працюючого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , у невстановленому досудовим розслідуванням місці, спосіб та час, але не пізніше 21 лютого 2025 року, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи у порушення пункту 8.8 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-ХІІ від 17 червня 1992 року. Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи, аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 662 від 21 серпня 1998 року, придбав промислово виготовлений, споряджений вибуховою речовиною корпус оборонної ручної осколкової гранати Ф-1 та промислово виготовлений уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ, які почав зберігати та носити без передбаченого законом дозволу.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, носіння та зберігання вибухових речовин та бойових припасів, ОСОБА_3 помістив придбані ним промислово виготовлений, споряджений вибуховою речовиною корпус оборонної ручної осколкової гранати Ф-1 та промислово виготовлений уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ у власному наплічнику кольору «Хакі», та почав зберігати їх при собі.

В подальшому, 21 лютого 2025 року, приблизно о 18 год. 10 хв. по бул. Миколи Руденка, 7-б, в м. Києві ОСОБА_3 був виявлений бригадою ШМД № 166 у складі парамедика ОСОБА_5 та парамедика ОСОБА_6 , у зв`язку з отриманням виклику на спецлінію «103» щодо виявлення особи в стані сильного алкогольного сп`яніння.

В зв`язку поганим самопочуттям ОСОБА_3 бригадою ШМД було прийнято рішення про його госпіталізацію до наркологічного відділення №2 КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія», за адресою: м. Київ, вул. Чорних Запорожців, 20. Перебуваючи за адресою: м. Київ, пл. Керченська 7, медичними працівниками карети швидкої допомоги, при складанні відповідної медичної документації та здійснення опису речей пацієнта ОСОБА_3 , в його особистих речах було виявлено промислово виготовлений, споряджений вибуховою речовиною корпус оборонної ручної осколкової гранати Ф-1 та промислово виготовлений уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ.

В подальшому, 21 лютого 2025 року в період часу з 22 год. 11 хв. по 22 год. 26 хв., працівниками поліції під час проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, пл. Керченська, 7, за участі ОСОБА_3 в присутності двох понятих, було вилучено промислово виготовлений, споряджений вибуховою речовиною корпус оборонної ручної осколкової гранати Ф-1 та промислово виготовлений уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ, при конструктивному поєднанні в єдину конструкцію уніфікованого запалу дистанційної дії УЗРГМ із корпусом оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, що передбачено їх конструктивними особливостями і призначенням, вони утворюють оборонну осколкову ручну гранату Ф-1, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до бойових припасів, яку останній придбав, зберігав та носив без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у придбанні, зберіганні, носінні бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою 263 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 163 КК України, визнав повністю та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Пояснив суду, що обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності, а саме те, що він вже давно (точної дати не пам`ятає) придбав корпус оборонної ручної осколкової гранати Ф-1 та промислово виготовлений запал до неї, які постійно зберігав в наплічнику. 25 лютого 2025 року взявши наплічник з гранатою та заполов вийшов на вулицю з дому, та почав вживати алкгольні напої, в результаті чого заснув сидячи на лавці. Як йому стало відомо пізніше, прохожі громадяни викликали йому швидку допомогу. Пізніше пам`ятає лише як працівники поліції вилучили дану гранату. За свій вчинок йому соромно, він зробив для себе висновки і більше вчиняти подібного не буде. Просив суворо не карати.У скоєному розкаюється.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам справи, ним не оспорюються, а також є логічними, послідовними та не викликають у суду сумніву щодо їх щирості.

У судовому засіданні досліджені матеріали, що характеризують особу ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог частини третьої статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення статті 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил частини третьоїстатті 349 КПК України, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого та матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

За таких обставин, суд доходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та вірно кваліфіковані за частиною першою статті 263 КК України як придбання, зберігання, носіння бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях вказував, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»; досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує відповідно до статей 65-67 КК України ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи розмір покарання, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до статті 12 КК України є тяжким злочином, дані, що характеризують особу винного - раніше не судимий, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації і проживання у м. Києві, відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб його вчинення, стадію, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, а також конкретні обставини справи, та вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції частини першої статті 263 КК України у вигляді позбавлення волі.

Враховуючи положення статті 75 КК України, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, спосіб його життя, а також інші дані, що характеризують особу винного (раніше не судимий, щире визнання вини), суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства та звільнення його від покарання з випробовуванням, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог частини другої статті 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень (злочинів, кримінальних проступків).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

На підставі частини п?ятої статті 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення - з 21 лютого 2025 року по 24 лютого 2025 року.

Процесуальні витрати згідно матеріалів кримінального провадження складають 4775 гривні 40 копійок за проведення судової експертизи у кримінальному провадженні № 0000612 від 21 лютого 2025 року (висновок № СЕ-19/111-25/11942-ВТХ від 04 березня 2025 року).

Питання процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 124 КПК України.

Цивільний позов у справі не заявлявся, потерпілих немає, майнова шкода нікому не заподіювалася.

Питання про долю речових доказів судом не вирішується у відповідно до статті 100 КПК України, оскільки згідно висновку експерта № СЕ-19/111-25/11942-ВТХ від 04 березня 2025 року під час дослідження уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ та корпус ручної осколкової гранати Ф-1, які були визнані речовим доказом - знищені.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», статтями 100, 124, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 1 (один) рік.

Відповідно до статті 76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_3 час його попереднього ув`язнення - з 21 лютого 2025 року по 24 лютого 2025 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в загальній сумі 4775 (чотири тисячі сімсот сімдесят пять) гривень 40 копійок.

Матеріали кримінального провадження № № 0000612 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням зі справою № 755/4217/25.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Дніпровського районного суду

міста Києва ОСОБА_1