Провадження № 11-кп/4823/656/25
Категорія - ч. 2 ст. 111 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника- адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 02 червня 2023 року за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсон, Херсонської області, громадянки України, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.2 ст. 111, ч.7 ст. 111-1 КК України та призначено їй покарання:

- за ч.7 ст. 111-1 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах України на строк 12 (дванадцять) років та з конфіскацією всього майна, що належить їй на праві власності;

- за ч.2 ст. 111 КК України у вигляді позбавлення волі, строком на 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією усього майна, що належить їй на праві власності.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах України строком на 12 (дванадцять) років та з конфіскацією усього майна, що належить їй на праві власності.

На підставі ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_8 спеціального звання «майор поліції».

Строк відбування основного покарання ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 у порядку виконання цього вироку, після набрання ним законної сили.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах України обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник-адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , в якій просить скасувати оскаржуваний вирок і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді й вичерпанням можливості їх отримати. В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що всі докази, на які посилаться суд у своєму вироку є недопустимими та неналежними, не зазначивши конкретних доказів, суд порушив вимоги ч. 3 ст. 374 КПК України, згідно якої у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, докази на підтвердження встановлених судом обставин. Крім того, суд першої інстанції не в повній мірі врахував та відобразив у тексті вироку показання свідків, зокрема, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вказували, що на частину осіб, які працювали в незаконному правоохоронному органі чинився фізичний та психологічний тиск з метою спонукання до співпраці.

Як встановлено судом першої інстанції, Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24 серпня 1991 року схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканою і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11 липня 1997 року зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, III та XIII Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема положення статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократично, соціальною, правовою унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. На території України не допускається розташування іноземних військових баз.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно - правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним правовим діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

-застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

-застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

-вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

-бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

-блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

-напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

-застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

-засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Порушуючи вказані норми президент російської федерації (далі - російської федерації) ОСОБА_11 , а також інші представники влади російської федерації, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (XXV), від 21 грудня 1965 року № 2131 (XX), від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації на територію України.

Так, 24 лютого 2022 року на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, та здійснили окупацію частини території України та почали контролювати її, чим вчинили дії з метою змін меж території та державного кордону України усупереч порядку, встановленому Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє і на час розгляду даного кримінального провадження судом.

У частині 2 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» зазначено, що Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

У статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Одночасно у частині 4 вказаної статі зазначено, що під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до частини 1 статті 18 зазначеного Закону, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію» у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Установлено, що згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 25 січня 2021 року № 25 о/с ОСОБА_8 , маючи спеціальне звання «майор поліції», працювала на посаді інспектора слідчого відділення Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області.

ОСОБА_8 , вступаючи до лав Національної поліції України, присягнула вірно служити Українському народу, дотримуватися норм Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Однак, ОСОБА_8 , будучи працівником правоохоронного органу України - поліцейським Національної поліції України, обіймаючи посаду інспектора слідчого відділення Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області, порушуючи вимоги ст. ст. 17, 19, 65 Конституції України, ст. ст. 8, 18, 24 Закону України «Про Національну поліцію», порушуючи присягу працівника поліції, діючи умисно та протиправно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів військової агресії російської федерації проти України, з власної ініціативи, добровільно перейшла на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та добровільно зайняла посаду у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території України за наступних обставин.

Так, з 24 лютого 2022 року збройними силами та іншими військовими формуваннями російської федерації здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Починаючи з березня 2022 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, збройні сили російської федерації, здійснюючи військове вторгнення, зайняли та здійснювали контроль частини території України, а саме тимчасово окупували територію Херсонської області, у тому числі захопили і взяли під силовий контроль будівлі та споруди на території м. Херсон та інших населених пунктів Херсонської області, що забезпечували діяльність органів державної влади, зокрема ГУНП в Херсонській області та його територіальні підрозділи задля припинення їх законної діяльності згідно законодавства України та створення на їх базі і забезпечення функціонування органів окупаційної влади, у тому числі незаконного правоохоронного органу з поліцейськими функціями.

Так, у невстановлені досудовим розслідуванням день та час, однак не пізніше травня 2022 року, невстановленими представниками держави агресора - російської федерації, з метою утворення вертикалі незаконних органів управління та їх функціонування на тимчасово окупованій збройними силами російської федерації території Херсонської області серед іншого було створено незаконний правоохоронний орган під назвою «Главное управление Министерства внутренних дел Херсонской области» та розпочато набір кадрів до вказаного органу.

Після цього, у невстановлені в ході досудового розслідування день та час, однак не пізніше 17 травня 2022 року, у громадянки України ОСОБА_8 , яка була працівником правоохоронного органу України - інспектором слідчого відділення Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області, та на той час перебувала безпосередньо на території м. Херсон Херсонської області, точне місце знаходження досудовим розслідуванням не встановлене, виник злочинний умисел на проведення підривної діяльності проти України, завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, здійснення державної зради шляхом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану, вступу на службу та добровільне зайняття посади в незаконному правоохоронному органі.

У подальшому, ОСОБА_8 , перебуваючи в м. Херсон Херсонської області, точне місце знаходження досудовим розслідуванням не встановлене, у невстановлені в ході досудового розслідування день та час, однак не пізніше 17 травня 2022 року, реалізуючи свій вищевказаний злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, усвідомлюючи факт військової агресії російської федерації проти України, діючи умисно та протиправно, не маючи на те відповідних встановлених законодавством повноважень, усупереч наказу начальника ГУНП в Херсонській області від 24 лютого 2022 року №87 щодо необхідності здійснення евакуації (передислокації) апарату ГУНП в Херсонській області та його територіальних підрозділів поліції у визначені безпечні місця, не здійснила виїзд з м. Херсон Херсонської області на підконтрольну Україні територію, а натомість з власної ініціативи, добровільно з метою надання допомоги незаконно створеній окупаційній владі російської федерації, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Херсон Херсонської області, реалізуючи свій умисел щодо вступу на службу в незаконний правоохоронний орган, добровільно звернулася до так званого «Главного управления Министерства внутренних дел Херсонской области» із заявою про прийняття її на службу у вказаний незаконний правоохоронний орган.

Після цього, у невстановлені в ході досудового розслідування день та час, однак не пізніше 17 травня 2022 року, на підставі документу під назвою «Приказ Главного управления МВД Херсонской области от 17 травня 2022 року № 1-лс» громадянку України ОСОБА_8 , яка була працівником правоохоронного органу України, за її власним бажанням призначено на посаду у незаконному правоохоронному органі під назвою «Главное управление МВД Херсонской области», створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області, а саме на посаду «временно исполняющего обязанности заместителя начальника следственного управления - начальника контрольно-методического отдела следственного управления Главного управления МВД Херсонской области», а у подальшому на підставі документу під назвою «Приказ Главного управления МВД Херсонской области от 01 липня 2022 року № 16-лс», ОСОБА_8 за її власним бажанням призначено на іншу посаду у зазначеному незаконному правоохоронному органі, а саме на посаду «временно исполняющего обязанности заместителя начальника следственного отдела Суворовского городского управления полиции Главного управления МВД Херсонской области». У подальшому, у невстановлені в ході досудового розслідування день та час, однак не пізніше 05 вересня 2022 року, ОСОБА_8 була призначена на постійну посаду у вказаному незаконному правоохоронному органі, а саме на посаду «заместителя начальника следственного отдела Суворовского городского управления полиции Главного управления МВД Херсонской области».

Добровільно обіймаючи вищевказані посади в незаконному правоохоронному органі під назвою «Главное управление Министерства внутренних дел Херсонской области», створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області, ОСОБА_8 протиправно виконувала поліцейські функції, направлені на захист окупаційної влади російської федерації та незаконні завдання, поставлені представниками силових структур російської федерації.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями громадянка України ОСОБА_8 протягом травня - вересня 2022 року, будучи працівником правоохоронного органу України - поліцейським Національної поліції України, обіймаючи посаду інспектора слідчого відділення Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області, порушуючи вимоги ст. ст. 17, 19, 65 Конституції України, якими передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, суверенітету, незалежності й територіальної цілісності України та зобов`язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, ст. ст. 8, 18, 24 Закону України «Про Національну поліцію», не дотримуючись присяги поліцейського, з особистих мотивів, у порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, діючи умисно та протиправно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно з власної ініціативи, добровільно перейшла на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та вступила на службу у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області під назвою «Главное управление МВД Херсонской области», добровільно обійнявши посаду «временно исполняющего обязанности заместителя начальника следственного управления - начальника контрольно-методического отдела следственного управления Главного управления МВД Херсонской области», а в подальшому «временно исполняющего обязанности заместителя начальника следственного отдела Суворовского городского управления полиции Главного управления МВД Херсонской области» та «заместителя начальника следственного отдела Суворовского городского управления полиции Главного управления МВД Херсонской области», чим створила умови для функціонування зазначеного незаконного правоохоронного органу, тим самим забезпечила становлення і зміцнення окупаційної влади російської федерації на тимчасово окупованій території України.

За сукупністю вчиненого, ОСОБА_8 обвинувачується у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: переході на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою колегії суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 квітня 2024 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду та ухвалено здійснювати спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia).

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити з вказаних в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглядалось у суді першої інстанції у порядку, передбаченому главою 24-1 Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень КПК України, за відсутності останньої, яка показань суду не надавала.

Відповідно до вимог ч.3 ст.323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури "in absentia" припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні "Медєніца проти Швейцарії" Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа "Сейдовіч проти Італії"). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа "Шомоді проти Італії"), є необґрунтованими.

Відповідно до вимог статті 297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.323 КПК України, повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 2975 цього Кодексу. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом (в редакції Закону України № 1689-VII від 07.10.2014).

У цьому провадженні вказаних вимог було дотримано як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а також апеляційного провадження, що сторонами не заперечується та не спростовано.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного кримінального провадження, факт про тимчасову окупацію з боку Російської Федерації частини території України (у т.ч. м. Херсон, Херсонської області), яка розпочалася повномасштабним вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексію з боку Російської Федерації частини території України.

Згідно з указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, починаючи з 24 лютого 2022 року, дію якого у подальшому неодноразово продовжено.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч.7 ст.111-1 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Доводи захисника про відсутність в матеріалах справи доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень не відповідають дійсності.

Відповідно до ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що передбачено ч. 3 ст. 404 КПК України.

Апеляційний суд наголошує, що сама по собі незгода захисника з висновками, зробленими судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК України.

Враховуючи позицію захисту щодо порушень допущених місцевим судом при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 суд апеляційної інстанції вважає за необхідне проаналізувати ці доводи в контексті складу інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень та провести оцінку доказів, наданих сторонами кримінального провадження у розпорядження суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на практичні висновки суддів Верховного Суду, оскільки фактично вказані злочини мають досить значну практику, з огляду на початок воєнних дій на території України.

Відтак, Верховний Суд виходить з того, що ті громадяни України, які зайняли одну з посад у незаконних органах влади, правоохоронних або судових органах на окупованих територіях та почали здійснювати функції, визначені посадою, можуть бути притягнені до відповідальності за сукупністю кримінальних правопорушень: за державну зраду (оскільки їхня діяльність може становити одну з форм державної зради) та колабораційну діяльність (оскільки вони зайняли певну посаду в незаконних органах влади).

Так, суб`єктом цих злочинів, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч.2 ст. 111 КК України може бути лише громадянин України.

Злочин за ч. 7 ст. 111-1 КК України, передбачає добровільне зайняття посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

У разі участі в таких формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, настає відповідальність за ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Зазначений склад правопорушення також передбачає широкий діапазон незаконних дій від зайняття посад в органах судової влади, правоохоронних органах до надання допомоги збройним формуванням держави-агресора у веденні бойових дій проти України. Добровільно обіймаючи вищевказані посади в незаконному правоохоронному органі під назвою «Главное управление Министерства внутренних дел Херсонской области», створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області, ОСОБА_8 протиправно виконувала поліцейські функції, направлені на захист окупаційної влади російської федерації та незаконні завдання, поставлені представниками силових структур російської федерації.

Склад злочину - добровільна участь у збройних формуваннях держави-агресора має місце в разі добровільного вступу громадянином України до збройних формувань держави-агресора (в т.ч. на тимчасово окупованій території).

На переконання апеляційного суду, в цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону при прийнятті рішення і правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та зробив обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.7 ст.111-1, ч.2 ст. 111 КК України.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_10 , який до початку окупації працював начальником сектору дізнання Корабельного відділу поліції Херсонської області, в тому числі разом з обвинуваченою з 2014 до 2016 року, та знає останню більше 10 років. Наприкінці травня 2022 року та в липня 2022 року ОСОБА_8 пропонувала йому співпрацю, розказувала, що платять великі гроші, повідомила, що працює на керівній посаді, в неї багато підлеглих. При останній зустрічі вона була одягнена в форму зі зброєю та шевронами, на яких був прапор рф та МВС.

Зазначені обставини свідчать про невимушеність її поведінки, відсутність будь-якого примусу щодо неї, а відтак, і цілковитої добровільності її дій, а в матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_8 , вчиняючи дії, вказані в обвинувальному акті та у вироку суду, діяла не добровільно.

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_9 , яка працювала до червня 2022 року старшим оперуповноваженим карного розшуку, потім в незаконно створеному правоохоронному органі з 23 червня 2022 року по 19 липня 2022 року в кримінальному центрі інспектором кадрів. З 19 липня 2022 року була заступником начальника кадрового забезпечення «ГУ МВД Херсонской области», показала суду, що 29 листопада 2022 року під час обшуку у неї було вилучено ноутбук та флешку, на якій були збережені документи щодо призначення на посади, звільнення та інші документи щодо проходження служби. З ОСОБА_8 вона особисто знайомою не була, якщо на флешці був наказ щодо її призначення на посаду, значить вона працювала в незаконно створеному правоохоронному органі. Всі накази, які були збережені на вилученій у неї флешці відповідають оригіналам. ОСОБА_9 повідомила суду, що для призначення на посаду особа повинна була надати анкету, автобіографію, копію паспорта та документа про освіту. Після чого проводилась перевірка співробітниками ФСБ. Створювалась особова справа. З наказами прийнятих на службу не знайомили та записи в трудові книжки не робили. Кадровик дзвонив та повідомляв, про те що кандидат пройшов перевірку на посаду та включений до проекту наказу. Службові посвідчення видавати почали десь в кінці липня чи на початку серпня 2022 року.

Зазначені показання свідків є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, дослідженими судом першої інстанції.

Вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами:

- інформацією правоохоронних та контролюючих державних органів, згідно якої ОСОБА_8 , будучи працівником правоохоронного органу та обіймаючи посаду інспектора слідчого відділення Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області, маючи спеціальне звання майор поліції, перейшла на бік ворога в умовах воєнного стану, дані відомості 02 червня 2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036;

- постановою про передачу матеріалів кримінального провадження до органу досудового розслідування та доручення здійснення досудового розслідування від 02 червня 2023 року;

- постановою про доручення здійснення досудового розслідування від 22 червня 2023 року внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 02 червня 2023 року;

-

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000276 від 02 серпня 2023 року згідно якого під час досудового розслідування кримінального провадження №0000036 від 02 червня 2023 року, встановлено, що інспектор слідчого відділення Херсонського районного управління поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , будучи громадянкою України, добровільно зайняла посаду в незаконному правоохоронному органі;

- копією присяги на вірність Українському народу ОСОБА_8 від 07.11.2015;

- витягом з Наказу ГУНП в Херсонській області №2 о/с від 07.11.2015 згідно якого майору міліції ОСОБА_8 /М-053927/, присвоєне їй спеціальне звання майор поліції;

- витягом з Наказу ГУНП в Херсонській області №30 о/с від 02.03.2016 згідно якого ОСОБА_8 /М-053927/, - слідчого слідчого відділу Херсонського відділу поліції ГУНП надалі числити за прізвищем ОСОБА_12 . Підстава: рапорт ОСОБА_8 від 29 лютого 2016 року, свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 , видане міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області 22 серпня 2015 року;

- витягом з Наказу ГУНП в Херсонській області №219 о/с від 13.11.2016 згідно якого майора поліції ОСОБА_13 /М-053927/ призначено на посаду слідчого слідчого відділу Корабельного відділення поліції Херсонського відділу поліції ГУНП, звільнивши її з посади слідчого слідчого відділу того ж відділу;

- витягом з Наказу ГУНП в Херсонській області №286 о/с від 18.11.2017 згідно якого майора поліції ОСОБА_13 /0098125/ призначено на посаду слідчого слідчого відділення Дніпровського відділення поліції Херсонського відділу поліції ГУНП тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_14 , увільнивши її з посади слідчого слідчого відділення поліції того ж відділу;

- витягом з Наказу ГУНП в Херсонській області №239 о/с від 12.09.2018 згідно якого майора поліції ОСОБА_13 /0098125/ призначено на посаду слідчого слідчого відділення Дніпровського відділення поліції Херсонського відділу поліції ГУНП в порядку переведення з 10 вересня 2018 року, увільнивши її з посади слідчого слідчого відділення Дніпровського відділення поліції того ж відділу, що утримується тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_14 ;

- витягом з Наказу ГУНП в Херсонській області №201 о/с від 17.07.2019 згідно якого майора поліції ОСОБА_13 /0098125/ слідчого відділення Дніпровського відділення поліції Херсонського відділу поліції ГУНП надалі числити за прізвищем ОСОБА_15 . Підстава: рапорт ОСОБА_13 від 15 липня 2019 року, рішення Херсонського міського суду від 20 лютого 2019 року;

- витягом з Наказу ГУНП в Херсонській області №307 о/с від 23.10.2019, згідно якого майора поліції ОСОБА_16 /0098125/ призначено на посаду слідчого слідчого відділення Херсонського відділу поліції ГУНП тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_17 в порядку переведення, встановивши посадовий оклад 2400 грн., увільнивши її з посади слідчого слідчого відділення Дніпровського відділення поліції того ж відділу, зберігши раніше встановлені грошові надбавки. Підстава: рапорт ОСОБА_16 від 21 жовтня 2019 року;

- витягом з Наказу ГУНП в Херсонській області №86 о/с від 08.04.2020 згідно якого майора поліції ОСОБА_16 /0098125/ призначено на посаду інспектора слідчого відділення Херсонського відділу поліції ГУНП у порядку переміщення, встановивши посадовий оклад 2400 грн. та щомісячну надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 40%, увільнивши її з посади слідчого слідчого відділення того ж відділу, що утримується тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_17 . Підстава: рапорт ОСОБА_16 від 13 березня 2020 року;

- витягом з Наказу ГУНП в Херсонській області №25 о/с від 25.01.2021 згідно якого майора поліції ОСОБА_16 /0098125/ інспектором слідчого відділення Херсонського районного управління поліції у порядку переміщення, встановивши посадовий оклад 2400 грн. та щомісячну грошову надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 40%, увільнивши її з посади інспектора слідчого відділення Херсонського відділу поліції. Підстава: рапорт ОСОБА_8 від 22 грудня 2020 року.

Посилання захисника в своїй апеляційній скарзі на те, що приказ №1 л/с від 07 травня 2022 року про призначення « ОСОБА_18 на должность временно исполняющего обязанности заместителя начальника следственного управления начальник контрольно-методического отдела следственного управления Главного управления МВД Херсонской области с 17.05.2022, присвоив специальное звание майор полиции. Основания: заявление ОСОБА_18 от 07.05.2022» та приказ №16 л/с від 01 липня 2022 року про призначення «майора полиции ОСОБА_18 на должность временно исполняющего обязанности заместителя начальника следственного отдела Суворовского государственного управления полиции Главного управления МВД Херсонской области с 01.07.2022, уволив с должности временно исполняющего обязанности заместителя начальника следственного управления начальник контрольно-методического отдела следственного управления Главного управления МВД Херсонской области. Основание: рапорт майора полиции ОСОБА_18 от 29.06.2022» є недопустимими доказами оскільки не містять підпису уповноваженої службової особи на її прийняття, а матеріали справи не містять заяви ОСОБА_8 від 07.05.2022 та рапорту «майора полиции» ОСОБА_8 від 29.06.2022 року, які нібито слугували підставою для її прийняття, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції зазначила, що для призначення на посаду особа повинна була надати анкету, автобіографію, копію паспорта та документа про освіту. Після чого проводилась перевірка співробітниками ФСБ. Створювалась особова справа. З наказами прийнятих на службу не знайомили та записи в трудові книжки не робили. Кадровик дзвонив та повідомляв, про те що кандидат пройшов перевірку на посаду та включений до проекту наказу.

Позиція сторони захисту про визнання недопустимим та неналежним доказом Наказу ГУНП в Херсонській області №506 о/с від 22.06.2022, згідно якого майора поліції ОСОБА_16 /0098125/ звільнено з посади інспектора слідчого відділення Херсонського районного управління поліції згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 ЗУ «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, з огляду на відсутність відомостей, що зазначений наказ був доведений до відома обвинуваченої і вона була належним чином ознайомлена з ним, то вона спростовується матеріалами службового розслідування та висновком службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками служби та підрозділів ГУНП в Херсонській області, що виразилось у невиконанні наказу начальника ГУНП щодо евакуації (передислокації) підпорядкованих підрозділів у визначений безпечний район, а також відсутності деяких працівників поліції без поважних причин на службі від 31.05.2022 року.

Що стосується зауваження адвоката про відсутність відомостей про належне ознайомлення обвинуваченої з таким наказом і висновком, то колегія суддів звертає увагу, що в умовах воєнного стану здобути у встановлений КПК спосіб вказані захисником документи, від людини, яка в той час перебувала на тимчасово окупованій території, вочевидь є неможливим.

Також, захисник вважає, що протокол огляду від 13 липня 2023 року згідно якого оглянуто диск «DVD-R» наданий з матеріалів кримінального провадження №0000479 від 09 травня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 109, ч.3 ст. 110, ч.2 ст. 111, ч.2 ст. 111-1, ч.5 ст. 111-1, ч.7 ст. 111-1, ч.2 ст.114-2, ч.1 ст. 255, ч.2 ст. 255, ч.3 ст146, ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 262, ч.2 ст.162, ч.4 ст. 189 КК України з цифровими копіями матеріалів та протокол обшуку від 25 листопада 2022 року є також недопустимими доказами, оскільки зазначені слідчі дії були здійснені в інших кримінальних провадженнях, а матеріали справи не містять ухвал слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей і документів.

Проте, всупереч доводам сторони захисту, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав допустимим доказами протокол огляду від 13 липня 2023 з цифровими копіями матеріалів та протокол обшуку від 25 листопада 2022 року оскільки його отримання здійснено з дотриманням закону у передбаченому кримінальним процесуальним законодавством порядку.

Так, ст. 93 КПК України визначає порядок збирання доказів та передбачає, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК України.

Враховуючи вказані положення, начальник Херсонського управління ДВБ НПУ у порядку ст. 93 КПК України, на підставі доручення прокурора відділу Чернігівської обласної прокуратури звернувся до Головного слідчого управління СБУ із запитом на отримання в електронному вигляді копії матеріалів кримінального провадження №0000479 від 09 травня 2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 109, ч.3 ст. 110, ч.2 ст. 111, ч.2 ст. 111-1, ч.5 ст. 111-1, ч.7 ст. 111-1, ч.2 ст.114-2, ч.1 ст. 255, ч.2 ст. 255, ч.3 ст146, ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 262, ч.2 ст.162, ч.4 ст. 189 КК України, а тому такий доказ є допустимим у зв`язку з тим, що отриманий у порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 липня 2023 року та 11 липня 2023 року свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 впізнали ОСОБА_8 як особу, яка добровільно зайняла посаду та працює у незаконному правоохоронному органі поліції в м.Херсон, за сукупністю зовнішніх ознак.

Безпідставними є твердження апелянта, щодо недопустимості протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, оскільки ці протоколи містять дані за якими, як повідомили свідки, вони можуть впізнати особу. Крім того, при проведенні слідчої дії завжди були присутні поняті, які своїми підписами підтвердили перебіг та відповідність слідчої дії, тій інформації, яка відображена у протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками. А відтак, апеляційний суд не вбачає порушень статей 228, 231 КПК України при проведенні вказаної слідчої дії. Відсутність посилання в протоколах на номер та дату доручення не свідчить про те, що ці слідчі дії проведені без відповідного доручення, а отже не уповноваженою особою. На підтвердження чого в матеріалах справи мається відповідне доручення прокурора.

Упізнання проведено у відповідності до положень КПК України, дані, які відображенні у протоколах пред`явлення особи для впізнання відповідають дійсності та істотних порушень норм закону під час такої слідчої дії, які б порушували право особи на захист, судом не встановлено, тому відсутні підстави визнавати протоколи пред`явлення особи для впізнання недопустимими доказами.

Вказані протоколи пред`явлення особи для впізнання оформлені належним чином, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства та уповноваженою на це особою. Будь-яких невідповідностей слідчих дій нормам КПК України, колегією суддів не встановлено.

За змістом ст. 99 КПК матеріали, у яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог процесуального законодавства, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

Відповідно до критеріїв, установлених ст.ст. 85, 86, 94, 99 КПК, місцевий суд належним чином оцінив ці засоби доказування з точки зору належності, допустимості, достовірності і використав їх як непрямі докази у сукупності та взаємозв`язку з іншими даними, які прямо викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі №728/578/19, від 20 жовтня 2021 року у справі №759/14119/17).

Отже, з огляду на досліджені докази, встановлено, що ОСОБА_8 будучи громадянкою України, яка згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 25 січня 2021 року № 25 о/с , маючи спеціальне звання «майор поліції», працювала на посаді інспектора слідчого відділення Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області, активно підтримала режим окупаційної влади, усвідомлено, в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, перейшла на бік ворога та співпрацювала з окупаційною владою рф, добровільно зайнявши посаду «заместителя начальника следственного отдела Суворовского городского управления полиции Главного управления МВД Херсонской области». Вона надавала безпосередню допомогу окупаційним структурам рф у здійсненні управління окупованою територією Херсонської області, чим завдала шкоди суверенітету та безпеці України.

Отже, доводи захисника про недоведеність суб`єктивної сторони інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень, не заслуговують на увагу з врахуванням вище встановлених обставин та наведених доказів, які підтверджують добровільність дій ОСОБА_8 .

Місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.2 ст.111, ч.7 ст.111-1 КК України, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, а також як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі на недоведеність складу кримінальних правопорушень через відсутність належних та допустимих доказів, є неспроможними, оскільки повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, та, на переконання колегії суддів, є лише способом уникнення ОСОБА_8 кримінальної відповідальності.

У вироку місцевого суду, в повній відповідності до вимог ч.3 ст.374 КПК України, наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України.

Судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, доводи захисника не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.7 ст.111-1 КК України, а тому, на переконання колегії суддів, така позиція апелянта пов`язана з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості, дані про особу обвинуваченої, відсутність обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання та дійшов правильного висновку про необхідність призначення їй покарання саме у виді позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України на певний строк, з конфіскацією всього належного їй майна, а також з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України при призначенні остаточного покарання, з позбавленням спеціального звання «майор поліції», що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, оскільки перевиховання ОСОБА_8 неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни чи скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2025 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4