Справа № 132/3126/24
Провадження №1-кп/132/180/25
Вирок

Іменем України

19 травня 2025 року м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калинівці Вінницької області кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 30.07.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Челябінська (РСФСР), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, має на утриманні дитину-інваліда, українця, громадянина України, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 197-1 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:

Згідно із обвинувальним актом у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він навесні 2024 року, більш точної дати в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, маючи прямий умисел на самовільне зайняття частини земельної ділянки, використав частину земельної ділянки площею 3,9306 га, в масиві земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0145, що розташована за межами населеного пункту с. Дружне Хмільницького району Вінницької області, для здійснення вирощування сільськогосподарської продукції за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, в порушення встановлених норм Земельного кодексу України, за наступних обставин.

Так, відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, серії ЯЯ № 020093 від 24.07.2012, Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» користувалось земельною ділянкою, площею 8,6127 га з кадастровим номером :02:002:0145, що розташована на території Дружненської сільської ради Хмільницького району Вінницької області.

Розпорядженням Вінницької обласної військової (державної) адміністрації від 23.02.2022 № 89 припинено право постійного користування вказаною земельною ділянкою згідно Державного акту та зобов`язано ДП «Укрспирт» у встановленому чинним законодавству порядку провести державну реєстрацію припинення права користування земельною ділянкою.

Відповідно до актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0145 площею 8,6127 га, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорії землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення перебуває у власності Вінницької обласної військової (державної) адміністрації та у власність, користування чи оренду жодній особі не передана.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Так, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про вищевказану обставину, діючи умисно, згідно заздалегідь розробленого злочинного плану, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на самовільне зайняття частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0145, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи правовстановлюючих документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи права постійного користування або права оренди земельної ділянки, не проводячи державну реєстрацію оренди земельної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства України, в порушення статей 125, 126 Земельного коксу України, приблизно в кінці квітня 2024 року, більш точного часу під час досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, прибув до земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0145 загальною площею 8,6127 га, розташованої на території Дружненської сільської ради Хмільницького району Вінницької області та, достовірно знаючи, що вказана земельна ділянка не охороняється і не використовується за цільовим призначенням, під виглядом законного власника розпорядився ОСОБА_5 , виконувати роботи по засіванню її частини сільськогосподарською культурою соняшником. При цьому ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_5 про наявність усіх відповідних документів на земельну ділянку та переконав його у законності виконання вказаних робіт. За вказівкою ОСОБА_4 ОСОБА_5 , використовуючи сільськогосподарську техніку трактор Т-40 разом із сівалкою СПМ-4, засіяв частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0145 площею 3,9306 га сільськогосподарською культурою - соняшником, та на початку червня 2024 року вчинив дії, щодо обробітку гербіцидами вищевказаної сільськогосподарської культури.

Під час проведення сільськогосподарських робіт ОСОБА_4 здійснював постійний контроль за роботами.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 02.09.2024, поросив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які не були обізнані у злочинних намірах останнього, з використанням сільськогосподарської техніки, яка була в їх використанні комбайну зернозбирального марки «CLASS LEXION 460» з жаткою марки «S740» і вантажного автомобіля марки «ЗИЛ-ММЗ 554» здійснити збір урожаю соняшника, що останні й зробили.

Таким чином, ОСОБА_4 , діючи всупереч вимогам ст. ст 116-126 Земельного кодексу України, які регламентують порядок набуття і реалізації права власності на землю, не маючи жодних дозвільних рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, за відсутності правовстановлюючих документів, умисно, переслідуючи корисливу особистого збагачення, самовільно зайняв та протиправно використав у своїх потребах частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0145 площею 3,9306 га, яка перебуває у володінні Вінницької обласної військової (державної) адміністрації.

Внаслідок самовільного зайняття ОСОБА_4 вказаної земельної ділянки, що розташована за межами с. Дружне Хмільницького району Вінницької області, сума шкоди, завданої державі в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації, згідно висновку експерта № СЕ-19/102-24/18265-ЕК від 16.09.2024, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963 «Про затвердження методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псуванням земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання», становить 299 363,14 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, тобто самовільному зайнятті земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному власнику.

Крім того, разом з обвинувальним актом до суду прокурором Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 подано цивільний позов в інтересах держави в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації до обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 .

Позовною вимогою цього позову є стягнення з ОСОБА_4 на користь Вінницької обласної військової адміністрації коштів за шкоду, що заподіяна на земельних ділянках державної та комунальної власності, які не надані у користування та не передані у власність, внаслідок їх самовільного зайняття, використання не за цільовим призначенням, матеріальну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, у розмірі 299 363 грн. 14 коп.

Позовну вимогу мотивовано тим, що згідно із п. б ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини першої статті 156 ЗК України).

Відповідно до ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють, зокрема, громадяни, які використовують земельні ділянки і діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів.

Постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19 квітня 1993 року був затверджений «Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам» (далі Порядок).

Згідно з пунктом 1 Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття, обмеження прав, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Cистемний аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє зробити висновок, що у випадку неукладення договору оренди, суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені статтею 157 ЗК України та Порядком.

За змістом приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

За наведених обставин та досліджуваних правовідносин незаконне користування земельною ділянкою державної форми власності доведено, оскільки ОСОБА_4 використовував землю без відповідної правової підстави та відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-24/18265-ЕК від 16.09.2024 шкода за самовільне використання земельної ділянки становить 299 363,14 гривень.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 визнав, що користувався земельною ділянкою самовільно, згаданою у обвинувальному акті за зазначених у ньому обставин, однак, вказав, що не визнає заподіяння будь-яких збитків своїми діями.

Під час його допиту обвинувачений показав, що працював головним технологом у ТОВ «Овечацький спиртзавод», тому, був обізнаний, що вказана земельна ділянка це поле фільтрації цього спиртзаводу. Вказаний завод припинив свою роботу у 2018 році. В той час, коли завод працював, на це поле здійснювався вилив відходів виробництва барди. За технологією виробництва поле фільтрації необхідно було переорювати 2 рази на рік. Його засаджували технічними культурами, які покращували всмоктування вологи ґрунтом. Після припинення роботи спиртзаводу ця земельна ділянка фактично ніким не використовувалась, на ній виросли бур`яни та почали рости дерева. Місцеві жителі почали звозити на це поле сміття. ОСОБА_4 особисто вивіз 4 причепи сміття з поля.

Щоб запобігти захаращуванню поля фільтрації навесні 2024 року ОСОБА_4 вирішив посадити на цьому полі соняшник, та одночасно від цієї діяльності заробити кошти. На його прохання поле засіяв насінням соняшника ОСОБА_8 . Після дозрівання культури на його прохання залучені ним особи почали збирати урожай, однак, не встигли цього зробити, оскільки їх дії були припиненні працівниками поліції. ОСОБА_4 стверджував, що своїми діями фактично ніякої шкоди не завдав, а навпаки, обробіток ним земельної ділянки та подальше вирощування соняшнику на ній покращили її стан, запобігли її захаращуванню.

У зв`язку з цим заявлений прокурором цивільний позов ОСОБА_4 не визнав, просив відмовити в його задоволенні, а у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 197-1 КК України просив його виправдати.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 висловила позицію, що земельна ділянка, у самовільному зайнятті якої обвинувачується ОСОБА_4 , використовувалася спритзаводом як поле фільтрації фугату негативної барди, супутнього продукту виробництва зернового спирту. За призначенням ця земельна ділянка повинна бути у виораному стані і засіватися технічними культурами соняшник, соя, кукурудза, що полегшувало вбирання нею використаної рідини. Орати її необхідно було двічі на рік.

Захист не погоджується із заподіянням обвинуваченим значної шкоди власнику земельної ділянки і заявленим цивільним позовом, оскільки своїми діями ОСОБА_4 не зашкодив стану земельної ділянки, а, навпаки, покращив його. Звільнив цю частину ділянки від сміття, буряну, чагарників, виорав її, засіяв соняшником. З показів представника власника земельної ділянки вбачається, що з часу видання наказу про припинення постійного користування нею, вона ніким не використовувалася та перебувала у занедбаному стані, за цільовим призначенням її також не використовували, договори оренди ні з ким не укладалися. Доходів власник в особі військової адміністрації від використання цієї ділянки не отримував. Тобто, в судовому засіданні встановлено, що власник цією земельною ділянкою не цікавився, не турбувався про неї, байдуже ставився до своєї власності, за цільовим призначенням її не використовував.

Адвокат стверджувала, що висновок сторони обвинувачення про заподіяння потерпілому значної шкоди є помилковим. Сторона обвинувачення в обвинувальному акті вказує на заподіяння розміру шкоди, який є значним, без доведення самого факту заподіяння шкоди. З показів представника військової адміністрації в судовому засіданні вбачається, що шкода цій адміністрації не заподіювалася, що супереч позиції обвинувачення. Доказів, які б свідчили, що своїми діями ОСОБА_4 перешкодив укладенню договорів оренди, чи оформленню права постійного користування вказаною вище земельною ділянкою, використанню земельної ділянки за призначенням або будь-яким іншим чином, обвинуваченням не надано. Обвинувачений не може нести кримінальну відповідальність за свої дії, лише адміністративну, тому, його необхідно виправдати.

Щодо заявленого цивільного позову захисник просила звернути увагу суду, що відповідно до положень ст. 22 ЦК України збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відшкодування збитків є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність не настає. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Докази того, що власник намагався отримати дохід, але через дії ОСОБА_4 не зміг цього зробити, відсутні. З огляду на це заявлений цивільний позов прокурора задоволенню не підлягає.

Дослідивши зібрані у справі докази в їхній сукупності, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, тобто, у самовільному зайнятті земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному власнику, повністю доведена поза розумним сумнівом дослідженими в судових засіданнях такими доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що приблизно у вересні 2024 року він їхав з с. Нова Гребля у м. Калинівку через околиці села Дружне. Зліва від дороги на земельній ділянці перебував ОСОБА_4 , який повідомив ОСОБА_6 , що необхідно змолотити соняшник. Свідок пам`ятає, що це було 2 вересня 2024 року, оскільки якраз в школі закінчився перший дзвоник. Це було після обіду. Керівник ОСОБА_6 сказав йому поїхати до ОСОБА_4 і змолотити біля 2-х гектарів соняшника. Комбайном марки «Лексіон» ОСОБА_6 зібрав урожай, який завантажував на вантажний автомобіль марки «ЗІЛ». Водія цього автомобіля він знає на прізвисько « ОСОБА_10 ». Тоді свідок не знав, що це за земля, тепер знає. Це бражні поля, землі сприртзаводу, ями, у які зливали брагу. Навколо поля. Через дорогу від цієї ділянки росте рапс. Власником цього комбайну є ОСОБА_11 . Урожай ОСОБА_6 змолотив десь за пів години. ОСОБА_4 казав, що площа посівів близько 3-х гектарів. Про ціну вони не домовлялися.

Свідок ОСОБА_12 показав, що він знайомий з ОСОБА_4 , вони односельчани. ОСОБА_7 працює на Овечацькому спиртзаводі варником з 2024 року. Першого або другого вересня 2024 року десь о 10-11 ранку ОСОБА_4 попросив забрати його зернята з поля. В ОСОБА_7 є «ЗІЛ». ОСОБА_7 приїхав на поле, що за межами с. Дружне, де йому комбайн висипав сємєчку в кузов. Після чого дільничний перегородив йому виїзд з поля своїм автомобілем. Про вказану земельну ділянку ОСОБА_7 нічого не відомо. В кузові десь було тони 3-4, менше половини кузова. При тому, що вантажопідйомність його автомобіля «ЗІЛ» 5 тон. Чий це урожай ОСОБА_4 йому не казав.

Допитана свідок ОСОБА_13 показала, що працює в.о. старости Дружненського старостівського округу, в селі Дружне вона живе з 1997 року. Обвинуваченого ОСОБА_4 знає як жителя села. У серпні 2024 року вона була запрошена для участі в слідчій дії огляді працівниками поліції земельної ділянки за межами села. Їй відомо, що ці землі є державною власністю, перебувають в користуванні ДП «Укрспирт», на час огляду вони були засіяні соняшником. Також там є паї, які належать людям.

Допитаний в судовому засіданні представник Вінницької обласної державної (військової) адміністрації заступник начальника управління представництва інтересів обласної військової адміністрації в судах, правової експертизи та роботи з договорами начальник відділу представництва інтересів обласної військової адміністрації в судах Департаменту правового забезпечення обласної військової адміністрації ОСОБА_14 показав, що земельна ділянки з кадастровим номером :02:002:0145 перебувала в користуванні ДП «Укрспирт», право її користування припинено 23.02.2022, договори її оренди з жодною особою не укладалися, про факт її самовільного зайняття земельної ділянки обласній держадміністрації стало відомо з повідомлення органу поліції. Про стан, в якому перебувала земельна ділянка, починаючи з 2022 року, ОСОБА_14 не відомо. Йому також не відомо, щоб стан цієї земельної ділянки перевірявся службовими особами обласної держадміністрації. ОСОБА_14 не відомо, чи щось перешкоджало власнику використовувати цю земельну ділянку. Ініціаторів укладення договорів оренди цієї земельної ділянки з 2022 року не було. Про факт самовільного зайняття вказаної земельної ділянки Хмільницькій окружній прокуратурі повідомлено Хмільницькою районною військовою адміністрацією Вінницької області.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №389077126 від 31.07.2024 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0145, площею 8,6127 га, 06.06.2022 зареєстровано за Вінницькою обласною державною адміністрацією. Право постійного користування цією земельною ділянкою для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» 08.06.2022 припинено на підставі розпорядження №89 від 23.02.2022 Вінницької обласної державної адміністрації (а.с. 164-165).

З протоколу огляду від 08.08.2024, проведеного слідчим СВ ВП №1 Хмільницького РВП ГУПН у Вінницькій області ОСОБА_15 , за участі понятих та в.о. старости с. Дружне ОСОБА_13 земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0145, площею 8,6127 га, вбачається, що на цій земельній ділянці росте сільськогосподарська культура, схожа на соняшник, яку засіяно промисловим способом (а.с. 170-183).

Відповідно до протоколу огляду від 02.09.2024 та відтвореного в судовому засідання відеозапису його проведення, проведеного слідчим СВ ВП №1 Хмільницького РВП ГУПН у Вінницькій області ОСОБА_15 , за участі понятих, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 оглянуто земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0145, площею 8 га. Під час огляду встановлено, що на вказаній земельній ділянці здійснювався збір рослини, схожої на соняшник. На час огляд на цій земельній ділянці знаходяться: зернозбиральний комбайн марки «Claas Lexion», зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , із жаткою марки «S740», які належать ФГ «АЛФ АГРО»; вантажний автомобіль марки «ЗІЛ ММЗ 554», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_16 . В кузові вантажного автомобіля виявлено насіння, зоні схоже на соняшник (а.с. 192-194).

З протоколів слідчих експериментів від 05.09.2024 та досліджених в судовому засіданні відеозаписів їх проведення вбачається, що свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , на території земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0145 відтворено проведений за їх участі збір урожаю (а.с. 211-216).

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 20.09.2024 та дослідженого в судовому засіданні відеозапису його проведення, ОСОБА_5 на території земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0145 відтворив проведений ним посів сільськогосподарської культури соняшнику у квітні 2024 року на площі приблизно 3 га на прохання місцевого жителя ОСОБА_4 (а.с. 229-231).

Під час дослідження в судовому засіданні цих доказів обвинувачений не висловив заперечень щодо зафіксованих у них обставин. Захисник обвинуваченого вказала, що проведені слідчі експерименти не є такими, а фактично є допитом свідків на природі.

З протоколу огляду від 06.09.2024, проведеного слідчим СВ ВП №1 Хмільницького РВП ГУПН у Вінницькій області ОСОБА_15 за участі понятих та спеціаліста, вбачається, що замірами на території земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0145 встановлено, що розорено та є залишки рослин, схожих на соняшник, на площі 3,9306 га цієї земельної ділянки (а.с. 217-219).

Відповідно до висновку економічної експертизи № СЕ-19/102-24/18265-ЕК від 16.09.2024 сума завданої державі шкоди внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0145, площею 3,9306 га, яку розорено та із наявними залишками рослин, становить 299 363,14 гривень (а.с. 220-225).

З цього висновку вбачається, що розмір завданої державі шкоди експертом розраховано згідно із Методикою визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псуванням земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963, за формулою Шс = Пс x Нп x Кф x Кі (1), де Шс - розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, гривень; Пс - площа самовільно зайнятої земельної ділянки, гектарів; Нп - середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням, визначений у додатку 1, з урахуванням переліків, наведених у додатках 2 і 3; Кф - коефіцієнт виду використання земель, визначений у додатку 4; Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, який дорівнює добутку коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2020 та наступні роки, що розраховуються Держгеокадастром відповідно до статті 289 Податкового кодексу України.

Суду не надано будь-яких доказів, в судових засіданнях сторонами не висловлено заперечень, про те, що розрахунок експерта, зокрема, застосовані ним коефіцієнти є неправильними, тому, суд бере до уваги цей розрахунок як достовірний.

Аналізуючи доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 про те, що стороною обвинувачення не доведено факту спричинення вказаної шкоди суд дійшов такого висновку.

Частиною 1 ст. 197-1 КК України встановлено кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику. Відповідно до примітки до вказаної статті шкода, передбачена частиною першою цієї статті, визнається значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Розмір шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним особам та громадянам, на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псування земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання визначається згідно із Методикою визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псуванням земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963. Положеннями пункту 4 цієї Методики встановлено, що розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, для всіх категорій земель (крім земель житлової та громадської забудови) визначається лише за вказаною вище формулою: Шс = Пс x Нп x Кф x Кі (1).

Згідно із дослідженими в суді доказами земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0145 є державною власністю. Через самовільне використання цієї земельної ділянки державі завдано шкоду, розмір якої розраховано за встановленою методикою.

Чинним законодавством не визначено залежності встановлення факту завдання шкоди державі самовільним зайняттям земельної ділянки та її розміру від намірів органу, уповноваженого управляти цією державною власністю, передавати її в оренду, використовувати будь-яким чином, або не вчиняти щодо неї будь-яких дій. Як і не передбачено того, що встановлення спричинення такої шкоди обумовлено визначенням факту спричинення збитків у формі упущеної вигоди такому органу. Право державної власності охороняється законом незалежно від того, чи планувалося використовувати об`єкт власності. Земля є обмеженим і стратегічним ресурсом. Самовільне використання земельної ділянки як таке є втручанням в реалізацію права державної власності, посяганням на суспільний інтерес.

З положень згаданої вище методики щодо розрахунку шкоди вбачається, що у випадку самовільного зайняття земельної ділянки завдана шкода державі полягає лише у втраті потенційних доходів, навіть якщо вони були лише можливими. У разі, якщо компетентний орган не мав наміру здавати землю в оренду, право держави на її власність також порушується, оскільки особа, яка самовільно зайняла земельну ділянку, такі доходи незаконно спрямовує на свою користь.

Поняття «шкода» є більш загальним, ніж поняття «збитки». Упущена вигода згідно із положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) є формою збитків. Тому, на переконання суду, доводи сторони захисту щодо недоведення прокурором в суді спричинення збитків Вінницькій обласній державній (військовій) адміністрації від самовільного зайняття ОСОБА_4 земельної ділянки не спростовують факту завдання шкоди державі такими діями.

Отже, розмір завданої державі шкоди внаслідок самовільного зайняття вказаної вище земельної ділянки розраховано правильно, її розмір та факт спричинення доведено дослідженими в суді належними доказами, зокрема, висновком експерта №СЕ-19/102-24/18265-ЕК від 16.09.2024.

Відповідно до ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, відповідно до ст.ст. 65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 197-1 КК України самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику, - карається штрафом від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до двох років.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України це кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.

Суд погоджується з думкою прокурора, що обставин, які згідно зі ст.ст. 66, 67 КК України пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 під час судового розгляду не встановлено. Зазначену в обвинувальному акті обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, не може бути враховано, оскільки обвинувачений заперечив вчинення ним кримінального правопорушення.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, відсутність обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, правдиві і послідовні показання, які сприяли встановленню обставин у кримінальному провадженні, те, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні дитину-інваліда ІІ групи, вік обвинуваченого 57 років, те, що він на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Беручи до уваги наведені обставини щодо особи винного, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, правдиві і послідовні показання, які сприяли встановленню обставин у кримінальному провадженні, а також враховуючи думку прокурора щодо виду і розміру покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання за скоєння самовільного зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному власнику, тобто, вчинення, кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, у виді штрафу в розмірі двохсот десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3570 грн.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає загальним засадам призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, з урахуванням поведінки обвинуваченого після вчинення кримінальних правопорушень, який в судовому засіданні фактично надав критичну оцінку своїм протиправним діям, частково визнавши вину.

Вирішуючи питання щодо заявленого прокурором Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 цивільного позову в інтересах держави в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації, до обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 про стягнення на користь Вінницької обласної військової адміністрації коштів за шкоду, яка що заподіяна кримінальним правопорушенням, у розмірі 299363, 14 грн., суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Зі змісту позову вбачається, що прокурор обґрунтовує свої позовні вимоги, серед іншого, покликаючись на такі положення матеріального права: пункт д) ч. 1 ст. 156, ст. 157 Земельного кодексу України (далі ЗК України), ч. 1 ст. 1166 ЦК України та Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993.

Так, положеннями пункту д) ч. 1 ст. 156 ЗК України визначено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Частиною 3 ст. 157 ЗК України встановлено, що порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993, встановлено, що відшкодуванню підлягають, зокрема, інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому, неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Водночас згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто, цією нормою передбачено цивільну відповідальність за спричинення майнової шкоди у випадках її завдання особистим немайновим правам та/або майну фізичної або юридичної особи.

З положень ЦК України вбачається, що поняття «шкода» та «збитки» в цивільному праві не є тотожними, перше є більш широким. Шкода у цивільному праві розуміється як знищення або зменшення особистого чи суспільного блага. Законодавство розрізняє майнову (матеріальну) та немайнову (зокрема, моральну) шкоду. Збитки є грошовим виразом майнової шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із правовою позицією, яка міститься у Постанові Верховного Суду від 15.07.202 у справі №359/9892/17, відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Наведене дає підстави для висновку, що відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. Судам належить також ураховувати, що вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Необхідно довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи є наслідком такої протиправної поведінки. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними.

Таким чином, прокурор, покликаючись на п. д) ч. 1 ст. 156, ст. 157 ЗК України та ч. 1 ст. 1166 ЦК України, обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що діями ОСОБА_4 по самовільному зайняттю земельної ділянки завдано збитків Вінницькій обласній військовій (державній) адміністрації та/або шкоду її майну, особистим немайновим правам.

Водночас суд погоджується з позицією обвинуваченого та його захисника, що під час судового розгляду прокурором не надано доказів спричинення вказаному органу збитків, як їх визначено положеннями ч. 2 ст. 22 ЦК України. Будь-які відомості про те, що власник земельної ділянки, самовільно зайнятої ОСОБА_4 , в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації намагався отримати дохід від цього майна в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Також стороною обвинувачення не надано суду доказів завдання майнової шкоди безпосередньо майну Вінницької обласної військової (державної) адміністрації, тобто, самовільно зайнятій земельній ділянці, як і будь-яким немайновим правам цього органу, що є умовою відповідальності за таку шкоду на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України.

Більш того, факт спричинення діями ОСОБА_4 збитків Вінницькій обласній військовій (державній) адміністрації, зокрема, і у виді упущеної вигоди, спростовується показами її представника ОСОБА_14 , який під час його допиту суду повідомив, що цією адміністрацією з 2022 року не планувалось та вчинялось буд-яких дій щодо передання в оренду або використання іншим чином земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0145, площею 8,6127 га.

При цьому, суд бере до уваги, що недоведення позивачем спричинення збитків у виді упущеної вигоди та шкоди майну Вінницької обласної військової (державної) адміністрації як умови цивільно-правової відповідальності обвинуваченого, не спростовує встановленого факту завдання шкоди державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, що є підставою для кваліфікації дій винної особи за ч. 1 ст. 197-1 КК України, та розмір якої розраховано за встановленою законодавством методикою.

Враховуючи викладене, прокурор поданий ним цивільний позов у цьому кримінальному провадженні мотивував нормами матеріального права, які визначають цивільну відповідальність за спричинення збитків та майнової шкоди немайновим правам і майну потерпілої особи, однак, доказів на підтвердження спричинення відповідної шкоди та збитків суду не надав.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає позов в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 129 КПК України встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

З положень цієї норми вбачається, що при ухваленні обвинувального вироку, суд відмовляє в позові у разі не доведення його підстав і розміру.

Таким чином, прокурором в суді не доведено факт спричинення збитків, майнової шкоди немайновим правам і майну Вінницької обласної військової (державної) адміністрації, а тому, в задоволенні цивільного позову прокурора необхідно відмовити.

Вирішуючи питання щодо речових доказів, суд керується вимогами ст. 100 КПК України.

Зокрема, згідно із положеннями пунктів 1, 5, 6 ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому: гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю); гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Згідно із долученим до обвинувального акту реєстром матеріалів досудового розслідування та наданими прокурором суду і дослідженими в судовому засіданні матеріалами у цьому кримінальному провадженні постановою слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області від 08.08.2024 визнано речовим доказом земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0145, площею 8,6127 га, з посівами рослин, схожих на соняшник (а.с. 184).

Після набрання вироком законної сили цю земельну ділянку з усіма рослинами на ній необхідно повернути (залишити) власнику Вінницькій обласній військовій (державній) адміністрації.

Також у вказаному кримінальному провадженні постановою слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області від 02.09.2024 визнано речовими доказами: зернозбиральний комбайн марки «Claas Lexion 460», зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 належить ФГ «АЛФ АГРО», із жаткою марки «S740», без документів, яка належить ФГ «АЛФ АГРО»; транспортний засіб «Вантажний ЗИЛ-ММЗ 554», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_4 від 12.02.2003 належить ОСОБА_16 та на праві постійного користування належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_2 , разом із насінням, зовні схожим на соняшник, яке знаходить в кузові цього автомобіля (а.с. 201).

Ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 05.09.2024 (справа №132/2582/24) у вказаному кримінальному провадженні накладено арешт на зернозбиральний комбайн марки «Claas Lexion 460», зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 належить ФГ «АЛФ АГРО», із жаткою марки «S740», без документів, яка належить ФГ «АЛФ АГРО»; транспортний засіб «Вантажний ЗИЛ-ММЗ 554», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_4 від 12.02.2003 належить ОСОБА_16 та на праві постійного користування належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_2 ; насіння, яке згідно із посвідченням про якість зерна №18, виданого ТОВ «ГРАНДЛІТОЇЛ» 04.09.2024 є насінням соняшнику, урожаю 2024 року, масою 5,040 т, яке згідно із талоном приймання від 04.09.2024 знаходиться на зберіганні в сушильній камері ТОВ «ГРАНДЛІТОЇЛ», вул. Першотравнева, 28 в с. Дружне Хмільницького району Вінницької області. Цією ухвалою постановлено після проведення всіх слідчих дій вказаний комбайн передати ФГ «АЛФ АГРО», а вантажний автомобіль ОСОБА_7 (а.с. 209-210).

Суду не надано доказів, що власники (законні володільці) вказаних транспортних засобів на час збору урожаю на самовільно зайнятій земельній ділянці були обізнані про незаконне їх використання, тому, ці транспортні засоби необхідно залишити власникам (законним володільцям).

Беручи до уваги те, що насіння, яке згідно із посвідченням про якість зерна №18, виданого ТОВ «ГРАНДЛІТОЇЛ» є насінням соняшнику, урожаю 2024 року, масою 5,040 т, та знаходиться на зберіганні в сушильній камері ТОВ «ГРАНДЛІТОЇЛ», одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходом від нього, це майно згідно із п. 6 ч. 9 ст. 100 КПК України підлягає конфіскації на користь держави. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт, накладений на це майно, скасуванню не підлягає.

Ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 27.09.2024 (справа №132/2582/24) у цьому кримінальному провадженні накладено арешт на належний на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Челябінськ, проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , автомобіль марки «FIAT DOBLO», 2006 року випуску, дата реєстрації 17.07.2019. Згідно із цією ухвалою арешт на транспортний засіб накладено з метою забезпечення цивільного позову у цьому кримінальному провадженні (а.с. 234-235).

Враховуючи те, що заявлений прокурором цивільний позов задоволенню не підлягає, вказаний транспортний засіб необхідно повернути власнику.

Відповідно до положень п. 13 ч. 1 ст. 368, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Частиною 2 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно із обвинувальним актом та додатково наданими прокурором та дослідженими в судовому засіданні матеріалами, судові витрати у кримінальному провадженні складають витрати на проведення судової економічної експертизи згідно із висновком № СЕ-19/102-24/18265-ЕК від 16.09.2024 в розмірі 3786,4 грн.

Отже, ці судові витрати за проведення експертизи, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 129, 368, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 197-1 Кримінального кодексу України.

Призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 197-1 Кримінального кодексу України, покарання у виді штрафу в розмірі двохсот десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3570 грн.

Стягнути із засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави (ДСА України, Калинівський район/м. Калинівка, отримувач: ГУК у Вінницькій області м. Калинівка/24060300, код отримувача (ЄДРПОУ) 37979858, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN) UA0002776, код класифікації бюджету 24060300) процесуальні витрати на проведення судової економічної експертизи згідно із висновком № СЕ-19/102-24/18265-ЕК від 16.09.2024 в розмірі 3786 гривень 40 копійок.

Речові докази: зернозбиральний комбайн марки «Claas Lexion 460», зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 належить ФГ «АЛФ АГРО», із жаткою марки «S740», без документів, яка належить ФГ «АЛФ АГРО»; транспортний засіб «Вантажний ЗИЛ-ММЗ 554», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_4 від 12.02.2003 належить ОСОБА_16 та на праві постійного користування належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після набрання вироком законної сили, залишити власникам (законним володільцям), скасувавши арешт цього майна, накладений згідно із ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 05.09.2024 (справа №132/2582/24).

Речовий доказ: насіння, яке згідно із посвідченням про якість зерна №18, виданого ТОВ «ГРАНДЛІТОЇЛ» 04.09.2024 є насінням соняшнику, урожаю 2024 року, масою 5,040 т, яке згідно із талоном приймання від 04.09.2024 знаходиться на зберіганні в сушильній камері ТОВ «ГРАНДЛІТОЇЛ», вул. Першотравнева, 28 в с. Дружне Хмільницького району Вінницької області, після набрання вироком законної сили конфіскувати на користь держави.

Речовий доказ: земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0145, площею 8,6127 га, з рослинами на ній, після набрання вироком законної сили повернути (залишити) власнику Вінницькій обласній військовій (державній) адміністрації.

У задоволенні цивільного позову прокурора Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , поданого в інтересах держави в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації, до ОСОБА_4 про стягнення на користь Вінницької обласної військової адміністрації коштів за матеріальну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, відмовити.

Арешт, накладений згідно із ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 27.09.2024 (справа №132/2582/24) на належний на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіль марки «FIAT DOBLO», 2006 року випуску, після набрання вироком законної сили скасувати.

Відповідно до частини першої статті 26 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Згідно із положеннями частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України та частини третьої статті 26 Кримінально-виконавчого кодексу України у разі несплати засудженим штрафу у строк, передбачений частиною першою цієї статті, суд за поданням уповноваженого органу з питань пробації розглядає питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських або виправних робіт.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Калинівський районний суд Вінницької області.

Після проголошення вироку учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку у день проголошення його резолютивної частини негайно вручити засудженому, прокурору та іншим учасникам судового провадження, а також не пізніше наступного дня надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Калинівського районного суду

Вінницької області ОСОБА_17