Справа № 695/666/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2025 року с-ще Чорнобай

Колегія суддів Чорнобаївського районного суду Черкаської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Чорнобаївського районного суду Черкаської області кримінальне провадження №0000607 від

28 листопада 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тейхово, Іванівської області, росія, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, незаміжньої, непрацюючої, інвалідом, депутатом, учасником бойових дій не являється, має дочку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відібрана без позбавлення

ОСОБА_5 батьківських прав, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимої

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 8 ч. 2 ст. 115, ч. 4

ст. 296, ч. 1 ст. 162 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

Обвинувачена ОСОБА_5 27.11.2024 близько 17 години 30 хвилин, перебуваючи по вулиці Шевченка в м. Золотоноша Черкаської області, поблизу будинку № 102, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді настання тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_9 та бажаючи їх настання, керуючись умислом, спрямованим на завдання тілесних ушкоджень потерпілої, на ґрунті тривалих неприязних відносин із потерпілою, у зв`язку із виконанням потерпілою ОСОБА_9 своїх службових обов`язків, пов`язаних з перебуванням на посаді начальника служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради, та виконанням потерпілою рішення виконавчого комітету Золотоніської міської ради № 502 від 14.11.2023, з метою нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, зірвала лівою рукою з голови потерпілої шапку та тримаючи у правій руці тупий твердий, невстановлений у ході слідства, предмет, нанесла потерпілій ОСОБА_9 вказаним предметом не менше трьох ударів в ліву частину голови, в наслідок чого спричинила потерпілій тілесні ушкодження, відповідно до висновку експерта № 05-8-01/465/504 від 30.12.2024 у вигляді: травма голови зі струсом головного мозку, раною та синцями на голові, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також, синці на шиї та обох кистях, садно на правій кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого з місця події зникла.

Вона ж, 20.12.2024 близько 15:00 год, перебуваючи в приміщенні Золотоніської міської ради, яка розташована за адресою: вул. Садовий проїзд, 8, м. Золотоноша, Черкаської області, в якому перебували на робочому місці працівники служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради, умисно, з хуліганських мотивів, тобто з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, а саме ігноруванням правил взаємоповаги, засад моральності, грубо порушуючи громадський порядок, прагнучи показати свою зневагу до таких правил і норм поведінки, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме сокири, вчинила хуліганські дії, а саме: висловлювалася нецензурною лайкою на адресу працівників служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради та демонструючи сокиру погрожувала їм фізичною розправою шляхом її застосування.

Крім того, ОСОБА_5 , 26.01.2025 близько 17 години 35 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом розбиття вікна камінням, через розбите вікно, незаконно проникла до будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає та фактичним володільцем якого є потерпіла ОСОБА_9 , де була виявлена потерпілою.

Суд визнає доведеним наведене формулювання обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 350 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження службовій особі, у зв`язку з її службовою діяльністю; за ч. 4 ст. 296 КК України, як хуліганство, грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень та ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла особи.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 зазначив, що не зважаючи на часткове визнання вини обвинуваченою, вважає що її вина у висунутому обвинуваченні повністю підтверджується дослідженими у ході судового розгляду даказами. Враховуючи, що в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачена наносила удари по голові потерпілої, за допомогою, з показань підозрюваної ОСОБА_5 - молотком або зв`язкою ключів, з показань потерпілої ОСОБА_9 - металевим важким предметом схожим на сокиру або молоток, при цьому обвинувачена, з показань потерпілої та свідка ОСОБА_11 кричала "я все одно тебе вб`ю" та подальшу поведінку обвинуваченої після вказаної події, а саме вчинення щодо потерпілої ще двох кримінальних правопорушень, можна зробити висновок, що у

ОСОБА_5 був умисел на протиправне заподіяння смерті потерпілої ОСОБА_9 , у зв`язку з виконанням нею службового обов`язку, який обвинувачена не змогла довести до кінця з незалежних від неї причин. Просив визнати винною ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 8 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання за ч. 3 ст. 15, п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України - 10 років позбавлення волі, ч. 4 ст. 296 КК України - 7 років позбавленя волі, за ч. 1 ст. 162 КК України - 3 роки обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України остаточно призначити повкарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні просив звернути увагу суду на те, що сторона обвинувачення ґрунтує обвинувачення по ст. 115 КК України, тобто замах ніби то на вбивство, виключно на тому, що було знаряддя злочину, яким можна було вбити, хоча такого знаряддя не було, оскільки слідчим не встановлено це знаряддя і в ході судового розгляду не доведено, що воно взагалі було. Також дивним є те, що знаряддя злочину було, але його не віднайшли. В сукупності дані, по даному епізоду не знаходять підтвердження, що умисел був саме на позбавлення життя. Окремо звернув увагу, що в судовому засіданні потерпіла достовірно визнала, що якби ОСОБА_12 мала умисел на позбавлення її життя, то вона б довела його до кінця. Вважає, що слід перекваліфікувати дії ОСОБА_12 з ст. 115 КК України на відповідну статтю, яка охоплює фактично вчинені дії ОСОБА_12 , а саме на ст. 350 КК України, відповідну її частину, що підтверджує неприязні відносини до ОСОБА_13 . Такий метод боротьби ОСОБА_12 обрала, який є не правильним, водночас метою ОСОБА_12 було не позбавлення життя, а залякування. Просив суд звернути увагу на епізод, що мав місце в приміщенні міської ради, а саме хуліганський мотив, тому просив самостійно змінити кваліфікацію, оскільки це покращує становище його підзахисної.

Представник потерпілої ОСОБА_10 в судовому засіданні вказав на те, що для того щоб визначити правильну кваліфікацію потрібно звернути увагу на умисел, враховуючи ту обставину, що якби дії ОСОБА_12 кваліфікували по одному епізоду, тобто чи факт нанесення тілесних ушкоджень, чи факт проникнення до житла, або коли вона приходила в приміщення міської ради із сокирою, а тому не можна погодитися із стороною захисту, що ОСОБА_12 не мала на меті убити, а лише залякати. Враховуючи ту обставину, що вперше вона прийшла до потерпілої до будинку і готувалася, як вказала потерпіла в судовому засіданні, що вона слідкувала за нею, значить вона свідомо готувалася до вчиненого. Крім того, про факт підготовки свідчить та обставина, що ОСОБА_12 прийшла з певним предметом, молотком, а значить це була не певна емоційна подія, а вона це все підготувала і свідомо наносила тілесні ушкодження, як наслідок він вважає, що вона не довела свого умислу до кінця від обставин, які не залежали від її волі. А тому просив врахувати, що вона не змогла довести справу за допомогою молотка, а тому прийшла в приміщення служби у справах дітей із сокирою. Також просив звернути увагу, що дії обвинуваченої не завершились, вона втретє проникла у домоволодіння потерпілої і чим би це закінчилося, якби не поліція. Це говорить про системність, і це вказує саме на направленість умислу на вбивство.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину визнала частково, а саме нанесення легких тілесних ушкоджень службовій особі, проникнення до будинку та хуліганські дії визнала, не визнала мету на вбивство. Пояснила, що з потерпілою ОСОБА_9 вона познайомилася коли її дочці було 6 років. ОСОБА_14 наполягала на тому щоб вона лягла на лікування у психіатричну лікарню, але вона не хотіла, оскільки в подальшому перебуватиме на психіатричному обліку. ОСОБА_14 запевнила її, що це обов`язково. Коли вона перебувала в лікарні в м. Сміла, її доньку ОСОБА_15 відправили до дитячого будинку. Зазначила, що вона випадково дізналася, що її лікували від алкоголізму. Через деякий час дитину їй повернули і вона на початку війни з дитиною виїхала до Польщі. Повернувшись в Україну, зрозуміла, що в Польщі з дитиною вижити практично не можливо і вона прийняла рішення поїхати в Польщу сама. Домовившись з ОСОБА_16 , віддала їй дитину, оформивши довіреність у соцслужбі. ОСОБА_17 (працівника соцслужби) вона просила проконтролювати ситуацію. Пізніше вона дізналася, що кошти, які вона висилала ОСОБА_18 для своєї дитини, витрачалися не за призначенням, а на лікування ОСОБА_18 та на її побутові потреби. Вказала, що вона прийшла в соцслужбу до ОСОБА_19 з приводу вказаної ситуації і саме в той час вона була в стані сп`яніння, але все пам`ятає і була з сокирою. ОСОБА_20 почала викликати поліцію, а ОСОБА_19 сказала щоб вона написала відмову від дитини, зав`язався конфлікт. Сокиру за призначенням не використала, нікому не погрожувала, просто хотіла налякати. Із приміщення міської ради вона пішла, оскільки син ОСОБА_21 сказав їй, щоб вона вийшла.

Її знову на місяць поклали в лікарню. Після лікарні вона хотіла побачити дитину, або хоча б передати їй подарунки, на що їй ОСОБА_21 та ОСОБА_20 відмовили. Вказувала на те, що вона ходила в міську раду задля того, щоб переписати квартиру на свою дочку, але її зусиля виявилися марними, ніхто їй в цьому не допоміг. І вона вирішила прийти додому до ОСОБА_21 , прийшовши по наданій їй адресі, вона зрозуміла, що потерпіла проживає одна. Але ОСОБА_14 не виявила жодного бажання спілкуватися з нею, і на запитання: "де її дитина?", відповіла, що не може відповісти на її запитання і швидко пішла до свого будинку. З метою залякати ОСОБА_21 і сподіваючись, що в стані афекту потерпіла надасть адресу перебування дитини, вона очікувала останню біля її провулку. Вона була твереза та усвідомлювала свої дії, із собою вона взяла в`язку ключів. В той момент ОСОБА_21 говорила по телефону, затиснувши в руці в`язку ключів, на якій було багато металевих брелків, для того щоб сильніше вдарити, вона вдарила потерпілу в потиличну частину голови, в неї з рук випали ключі і ОСОБА_21 повернулася до неї обличчям і далі розмовляла по телефону. По телефону вона сказала: " ОСОБА_22 мене б`ють, викликай поліцію". Коли вона хотіла підняти ключі, то ОСОБА_21 почала відходити, вона її догнала і почала бити по обличчю, декілька разів в праву та ліву сторони, повторюючи де її дитина. Зрозуміла, що відповіді на своє запитання вона не отримає, вона сказала ОСОБА_21 , щоб остання розрахувалася з роботи, бо вона її знайде і вб`є. Зазначила, що їй сподобалося те, що тепер не вона жертва, а ОСОБА_21 , тобто вона домінувала над ОСОБА_21 . Мети позбавити життя ОСОБА_21 у неї не було, вона хотіла її принизити. Потім вона повернулася і пішла з місця злочину. Хто зірвав шапку з потерпілої вона не знає. Пояснила, що в будинок до ОСОБА_21 вона проникла, для того щоб забрати ключі, якими вона била ОСОБА_21 , вона думала, що їх знайшла остання і вони у неї.

Зазначила, що коли її знову викликали в поліцію, то полковник поліції почав їй розповідати, що її закопають, вивезуть в ліс і що її дитині буде гірше, вказав їй, щоб розповіла, що била молотком, на що вона погодилась. Потім вона зайшла в кабінет до слідчої ОСОБА_23 і вони почали переписувати протокол. ОСОБА_23 говорила, що молоток треба шукати та вона сказала, що давай в річку викинеш.

Встановлені судом обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , про те, що вона працює начальником служби у правах дітей Золотоніської міської ради. До них надійшло повідомлення, що ОСОБА_12 неналежно здійснює догляд за дочкою. На початку війни ОСОБА_12 попросила допомоги у виїзді за кордон. Коли ОСОБА_12 перебувала у Польщі, то вони з нею вели переписку, потім почалася нецензурна лексика і вона її заблокувала. Повернувшись із ОСОБА_24 , ОСОБА_12 через деякий час вирішила знову їхати, а дочку залишити. Постало питання про відібрання у ОСОБА_12 дитини без позбавлення її батьківських прав. У жовтні 2023 року було рішення суду, дитину влаштували у прийомну сім`ю. Після того, ОСОБА_12 почала приходити до неї на роботу, приносити по дві гвоздики, перев`язаних траурною стрічкою, висловлювалась нецензурною лайкою, приходила до неї додому, погрожувала, постійно переслідувала. Вказала, що особистих сварок з ОСОБА_12 в неї не було, остання вважала, що це вона винна у тому, що в неї забрали дитину.

Пояснила, що ОСОБА_12 напала на неї у провулку, який не освітлюється, коли вона перебувала одна і поверталася з роботи додому. ОСОБА_12 напала ззаду, зірвала шапку, почала бити по голові важким металевим предметом, вона прихилялася, закривалася руками. При цьому ОСОБА_12 кричала "получай". Коли цей предмет випав у ОСОБА_12 з рук, їй вдалося вирватися, але ОСОБА_12 її догнала і почала бити руками по голові, почала кричати де моя дитина і сказала, що вб`є. На той момент у неї склалося враження, що її хочуть вбити. Коли вона повідомила по телефону ОСОБА_11 хто її б`є, а саме ОСОБА_5 , то остання вдарила її ще декілька разів і пішла. Зауважила, що предмет, яким били її по голові, то була не в`язка ключів, можливо молоток, або сокира.

Прийшовши додому і побачивши на собі кров та гематоми вона викликала поліцію та швидку, після чого її забрали до лікарні. У неї були тілесні ушкодження, на голові зашили рану, синці на руках, шиї, потилиці. Коли перебувала у лікарні, колеги говорили, що бачили ОСОБА_12 у її провулку. Пізніше повідомила, що ОСОБА_12 очікувала її, прийшла із знаряддям вбивства, це був кухонний молоток, або сокира, вона наносила сильні, швидкі удари по голові 10 чи 15 ударів і дякуючи, що молоток випав у ОСОБА_12 з рук, вона залишилася жива.

26 січня у вечірній час ОСОБА_12 прийшла до неї додому і почала кричати "ти не сховаєшся, я тебе знайду", перелізла через ворота, жорстоко побила собаку, внаслідок чого собака померла. Потім ОСОБА_12 розбила вікно і залізла до будинку та перебувала у вітальні. Коли її поліція виводила, то вона кричала, що вб`є. Просила суд визнати ОСОБА_12 винною, відповідно до обвинувального акту і призначити їй відповідне покарання.

- показаннями свідка ОСОБА_11 , про те, що до нього зателефонувала ОСОБА_9 запитала чи приймав він участь у кримінальній справі по ОСОБА_25 , на що він відповів, що перегляне і повідомить. 27 листопада він зателефонував до ОСОБА_21 , щоб повідомити, що дійсно такі матеріали є і відразу почув крик "знімають шапку і почали бити її", він запитав: "вас б`ють", вона відповіла, що так і він почув, що інша особа, жіночий голос, говорила: "Щас тебе вб`ю". Він сказав: " ОСОБА_26 викликай поліцію" і відключився. Потім знов зателефонував до ОСОБА_21 , вона повідомила, що били по голові молотком, голова розбита, викликала поліцію і швидку. Також повідомила, що то була ОСОБА_12 . Пояснив, що через днів 5 після події, він перебував у суді по справі, де приймала участь ОСОБА_19 і вона йому розповіла, що ОСОБА_12 неодноразово приходила до міської ради, де працює потерпіла, і приносила квіти по 2 штуки для ОСОБА_21 ;

- показаннями свідка ОСОБА_27 , про те, що потерпіла ОСОБА_9 є його мамою. Так, 27 листопада до нього зателефонувала мама і повідомила, що вона перебуває в Золотоніській лікарні, оскільки на неї здійснено напад. Зазначив, що він дійшов висновку, що це могла зробити обвинувачена, оскільки вона неодноразово приходила в міську раду по місцю роботи мами в нетверезому стані, погрожувала, звинувачувала її в тому, що вона забрала в неї дитину, приносила на місце роботи по 2 квітки і поводила себе агресивно. Коли він приїхав в лікарню, то мама йому повідомила, що це зробила ОСОБА_12 . Також пояснив, що ОСОБА_12 приходила до міської ради і під курточкою у неї був якийсь предмет, пізніше коли поліція її затримала, то виявилося, що то була сокира, з якою вона приходила до міської ради. Також вказував на те, що 26.01.2025 року він зателефонував до мами і вона йому повідомила, що ОСОБА_28 прийшла до неї додому. Він поїхав до мами і разом з працівниками поліції зайшов в двір, де мама повідомила, що ОСОБА_12 вибила вікно і знаходиться в будинку. Зайшовши до будинку, побачили, що ОСОБА_28 стоїть в кімнаті і коли поліція виводила її з будинку, то остання говорила, що доведе розпочате до кінця;

- показаннями свідка ОСОБА_29 , про те, що вона працює у Золотоніській міській радііз ОСОБА_21 в одному кабінеті. 20.12.2024 року, це був робочий день, вона працювала за комп`ютером і почула, що в сусідньому кабінеті зачинилися двері на замок. Потім в неї подзвонив телефон і колега повідомила їй, що в коридорі стоїть ОСОБА_12 із сокирою і щоб вона закрила двері. Вказала, що коли закривала двері, то побачила що у ОСОБА_12 з під куртки виглядала рукоятка. Потім викликали працівників поліції. Зазначила, що робота державної установи була зірвана, оскільки поліція проводила їх допит і це зайняло багато часу;

- показаннями свідка ОСОБА_30 , про те, що 20.12.2024 року вона перебувала на робочому місці у Золотоніській міськоій радіта коли відкрила двері, побачила ОСОБА_12 , під курткою в неї була сокира, вона дуже злякалася, зачинила різко двері, викликала поліцію і зателефонувала колезі ОСОБА_29 щоб вона також закрила двері. Пояснила, що чула як ОСОБА_12 говорила, що хоче знайти ОСОБА_21 , що хоче закінчити справу. Вказала на те, що появу ОСОБА_12 оцінила як загрозу тому, що коли в останньої забрали дитину, то вона стала дуже агресивною. Одного разу ОСОБА_12 прийшла і почала з`ясовувати відносини і коли вона їй повідомила, що ОСОБА_12 неналежно виконує батьківські обов`язки, то вона її вдарила. Вважає, що ОСОБА_12 хотіла знайти ОСОБА_21 ;

- показаннями свідка ОСОБА_31 , про те, що 20.12.2024 року вона перебувала в приміщенні міської ради в робочому кабінеті, її колега ОСОБА_32 підійшла до дверей і відкривши їх, різко закрила і сказала: " ОСОБА_33 , там стоїть ОСОБА_12 з сокирою". Зазначила, що вона зателефонувала ОСОБА_19 і повідомила, що ОСОБА_12 в коридорі, потім зателефонувала на 102 і викликала поліцію, повідомила, що особа яка скоїла напад на ОСОБА_21 перебуває в приміщенні міської ради. Вказувала на те, що ОСОБА_12 , перебуваючи в коридорі, питала де ОСОБА_21 . Також вказала на те, що їй відомо, як ОСОБА_12 говорила, що вона напала на ОСОБА_21 і жалкує, що не довела справу до кінця.

- даними рапорта працівника поліці, згідно з яким 27.11.2024 року надійшло повідомлення зі служби 102, про те, що ОСОБА_5 нанесла тілесні ушкодження в область голови, обличчя, має травму ока, зявник ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 1);

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 27.11.2024 року, згідно з яким 27.11.2024 року близько 17:30 год за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 нанесла тілесні ушкодження в область голови ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 2);

- даними посвідчення від 24 березня 2021 року № 19, про те, що ОСОБА_9 перебуває на посаді начальника служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконачого комітету Золотоніської міської ради (т. 2 а.с. 3);

- даними висновку експерта №05-8-01/465 від 28 листопада 2024 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: рана та синці на голові, синці на шиї та обох кистях, садно на правій кисті, які виникли від дії тупого твердого предмета чи предметів, відносяться: рана - до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці на голові, синці на шиї та обох кистях, садно на правій кисті - до категорії легких тілесних ушкоджень (т. 2 а.с. 4-5);

- даними подання директора КНП "Золотоніська багатопрофільна лікарня" Золотоніської міської ради, згідно з яким ОСОБА_9 поступила на лікування до травматологічного відділення лікарні 27.11.2024 року о 18:50, діагноз: забійна рана голови. ЗЧМТ, струс головного мозку. Зі слів хворої, травму отримала від сторонньої особи на шляху з роботи (т. 2 а.с. 6);

- даними розпорядження міського голови Золотоніської міської ради ОСОБА_34 про призначення ОСОБА_9 на посаду начальника служби у справах дітей, молоді та спорту (т. 2 а.с. 9);

- даними копії рішення виконавчого комітету Золотоніської міської ради № 502 від 14 листопада 2023 року про поповнення прийомної сім`ї ОСОБА_35 та ОСОБА_36 з 15 листопада 2023 року малолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2 а.с. 10);

- даними копії рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05 жовтня 2023 року, відповідно до якого відібрано малолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від її батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_37 без позбавлення батьківських прав (т. 2 а.с. 11-13);

- даними копії рішення виконавчого комітету Золотоніської міської ради № 228 від 13 червня 2023 року, відповідно до якого з 13 червня 2023 року у сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_38 на тимчасове перебування влаштовано малолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2 а.с. 15);

- даними заяви ОСОБА_9 від 27 грудня 2024 року до слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_39 , про долучення до матеріалів кримінального провадження медичних документів про її лікування, а саме: виписку з історії хвороби стаціонарного хворого № 8961, виписку № 9120 з історії хвороби стаціонарного хворого, довідку з ЕСОЗ від 13.12.2024 року, довідку з ЕСОЗ від 20.12.2024 року (т. 2 а.с. 16);

- даними виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № 9120, згідно з якою ОСОБА_9 перебувала на лікуванні в неврологічному відділенні Золотоніської багатопрофільної лікарні з 03.12.2024 по 12.12.2024 року (т. 2 а.с. 17);

- даними виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № 8961, згідно з якою ОСОБА_9 поступила до Золотоніської багатопрофільної лікарні 27 листопада 2024 року з діагнозом: "ЗЧМТ, струс головного мозку. Забійна рана тім`яної частини голови. Зі слів пацієнтки 27.11.2024 року близько 17:00 отримала удар по голові кирпичем" (т. 2 а.с. 20).

- даними висновку експерта №05-8-01/465/504 від 30 грудня 2024 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, раною та синцями на голові, синці на шиї та обох кистях, садно на правій кисті, які виникли від дії тупого твердого предмета чи предметів, які відносяться: травма голови зі струсом головного мозку, раною та синцями на голові - до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, синці на шиї та обох кистях, садно на правій кисті - до категорії легких тілесних ушкоджень (т. 2 а.с. 21-22);

- даними висновку експерта №05-8-01/465/504/15 від 14 січня 2025 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, раною та синцями на голові, синці на шиї та обох кистях, садно на правій кисті. Враховуючи локалізацію, характер тілесних ушкоджень, вважає маловірогідним, виникнення травми голови зі струсом головного мозку, раною та синцями на голові у

ОСОБА_9 при падінні з висоти власного зросту на тверду поверхню (т. 2 а.с. 25-26);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 10 січня 2025 року з відеозаписом до нього, за участі потерпілої ОСОБА_9 , переглянутого в судовому засіданні, під час якого остання розповіла та показала як та за яких обставин ОСОБА_5 наносила їй тілесні ушкодження (т. 2 а.с. 27-35);

- даними висновку експерта №05-8-01/465/504/37 від 23 січня 2025 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, раною та синцями на голові, синці на шиї та обох кистях, садно на правій кисті. За кількістю, механізмом та локалізацією тілесні ушкодження частково співпадають з кількістю, механізмом та локалізацією, вказаними потерпілою під час провелення слідчого експерименту. Вважає, не виключеною ймовірністю, виникнення тілесних ушкоджень при обставинах, зафіксованих під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 від 10.01.2025 року (т. 2 а.с. 36-37);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13 січня 2025 року з відеозаписом до нього, за участі підозрюваної ОСОБА_5 , переглянутого в судовому засіданні, під час якого остання розповіла та показала як та за яких обставин вона наносила тілесні ушкодження ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 38-48);

- даними висновку експерта №05-8-01/465/504/27 від 22 січня 2025 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, раною та синцями на голові, синці на шиї та обох кистях, садно на правій кисті. Вважає, не виключеною ймовірність, виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 у виді рани голови та синці навколо очей, в обох виличних ділянках при обстаивнах, зафіксованих під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваної

ОСОБА_5 від 13.01.2025 року (т. 2 а.с. 49-50);

- даними висновку судово-психіатричного експерта № 48 від 24 січня 2025 року, згідно якого у період кримінальних правопорушень у ОСОБА_5 не відмічалось проявів тимчасового розладу психічної діяльності, іншого хворобливого стану психіки, в її поведінці невідображалося психопатологічної симптоматики, що свідчить про її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_5 хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством або іншим хворобливим станом психіки не страждає, встановлені у неї прояви емоційно-нестійкого розладу особистості в стані компенсації та психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю не позбавляють її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними (т. 2 а.с. 51-55);

- даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26 січня 2025 року, згідно якого фактичне затримання ОСОБА_5 відбулося 26 січня 2025 року о 18:23, проведено її обшук, остання заяв та скарг не мала (т. 2 а.с. 56-60);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 11 лютого 2025 року з відеозаписом до нього, за участі підозрюваної ОСОБА_5 , переглянутого в судовому засіданні, під час якого остання розповіла, що вона нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_9 . Також обвинувачена розповіла про свої дії після вчинення даного злочину, зокрема, що вона забрала молоток та пішла в місто, та в подальшому попрямувала до річки, де викинула молоток у річку (т. 2 а.с. 65-73);

- даними рапорта старшого дільничного СП Золотоніського РВП ОСОБА_40 , відповідно до якого на розгляді перебувають матеріали за зверненям ОСОБА_31 щодо вчинення неправомірних дій відносно працівників виконкому Золотоніської міської ради. Встановлено, що в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення (т. 2 а.с. 81);

- даними рапорта працівника поліці, згідно з яким 20.12.2024 року надійшло повідомлення зі служби 102, про те, що за адресою: АДРЕСА_3 , в міську раду зайшла ОСОБА_12 з сокирою та погрожує (т. 2 а.с. 82);

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 20.12.2024 року, згідно з яким 20.12.2024 року близько 14:50 год до приміщення Золотоніської міської ради прийшла ОСОБА_5 , яка зірвала роботу служби у справах дітей, молоді та спорту, тримала за пазухою предмет зовні схожий на сокиру

(т. 2 а.с. 83);

- даними висновку за результатами медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20 грудня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_5 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, 1,56 ‰ проміле (т. 2 а.с. 83а);

- даними заяви ОСОБА_41 від 23 грудня 2024 року, згідно з якою вона добровільно видала сокиру, яку взяла 20.12.2024 року в приміщення міської ради (т. 2 а.с. 84);

- даними протоколу огляду речей від 24 грудня 2024 року та фототаблиці до нього, згідно якого оглянуто предмет, зовні схожий на сокиру (т. 2 а.с. 85-87);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25 грудня 2024 року та таблиці зображень до нього, відповідно до якого ОСОБА_42 впізнала на фотознімку під № 1, особу яка приходила до приміщення Золотоніської міської ради 20.12.2024 року з погрозами та сокирою (т. 2 а.с. 102-105);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25 грудня 2024 року та таблиці зображень до нього, відповідно до якого ОСОБА_43 впізнала на фотознімку під № 2, особу яка приходила до приміщення Золотоніської міської ради 20.12.2024 року з погрозами та сокирою (т. 2 а.с. 106-109);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25 грудня 2024 року та таблиці зображень до нього, відповідно до якого ОСОБА_27 впізнав на фотознімку під № 4, особу яка приходила до приміщення Золотоніської міської ради 20.12.2024 року з погрозами та сокирою (т. 2 а.с. 110-113);

- даними протоколу огляду місця події від 27 грудня 2024 року та фототаблиці до нього, під час якого було оглянуто приміщення Золотоніської міської ради, нічого не вилучалось (т. 2 а.с. 114-120).

Оцінюючи докази у їх сукупності, відповідно до ст. 94 КПК України, у результаті всебічного, повного і неупередженого їх дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що обставини вчинення кримінальних правопорушень підтвердилися, обвинувачення доведене. За вчинені кримінальні правопорушення обвинувачена ОСОБА_5 підлягає покаранню.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 27.11.2024 близько 17 години 30 хвилин, перебуваючи по вулиці Шевченка в м. Золотоноша Черкаської області, поблизу будинку № 102, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді настання смерті потерпілої ОСОБА_9 та бажаючи їх настання, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на позбавлення життя потерпілої, на ґрунті тривалих неприязних відносин із потерпілою, у зв`язку із виконанням потерпілою

ОСОБА_9 своїх службових обов`язків, пов`язаних з перебуванням на посаді начальника служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради, та виконанням потерпілою рішення виконавчого комітету Золотоніської міської ради № 502 від 14.11.2023, з метою вбивства потерпілої, зірвала лівою рукою з голови потерпілої шапку та тримаючи у правій руці важкий, тупий, твердий, невстановлений у ході слідства предмет, нанесла потерпілій ОСОБА_9 вказаним предметом не менше трьох ударів в ліву частину голови, в наслідок чого спричинила потерпілій тілесні ушкодження, відповідно до висновку експерта № 05-8-01/465/503 від 30.12.2024 у вигляді: травми голови зі струсом головного мозку, рани та синців на голові, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також, синців на шиї та обох кистях, садна на правій кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, однак, з причин, що не залежали від її волі не вчинила усіх дій, які вважала для доведення кримінального правопорушення до кінця, а саме вбивства потерпілої ОСОБА_9 у зв`язку із самозахистом потерпілої, після чого з місця події зникла.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, у зв`язку з виконанням цією особою службового обов`язку.

Згідно ч. 3 ст. 337 КК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом вимагається, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за висунутим обвинуваченням.

Власне цей термін «стандарт доказування» (standard of proof) позначає рівень ймовірності, до якого обставина повинна бути підтверджена доказами, щоб вважатись дійсною.

Сторона обвинувачення, на яку покладено тягар доведення висунутого обвинувачення, подала суду докази того, що обвинувачена ОСОБА_5 завдала потерпілій ОСОБА_9 тупим твердим, невстановленим у ході слідства предметом, удари по голові, що призвели до легких тілесних ушкоджень.

Суд, дотримуючись вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що винуватість ОСОБА_5 у заподіянні легкого тілесного ушкодження потерпілій є доведеною, але суд встановив відмінні від органу досудового розслідування суб`єктивні ознаки вчиненого правопорушення, що дає суду підстави зробити інший висновок щодо правильності кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченої.

Разом з тим, суд остаточно визначає кваліфікацію, яка повинна надаватися з правової точки зору фактам у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до висунутого обвинувачення, дії ОСОБА_5 кваліфіковані як незакінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, у зв`язку з виконанням цією особою службового обов`язку, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України.

За нормативним визначенням умисне вбивство (ст.115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння смерті потерпілого та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Умисне легке тілесне ушкодження (статті 125, 350 КК України) є кримінальним правопорушенням із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Так, з системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння легкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачена та потерпіла перебували у тривалих неприязних відносинах, пов`язаних зі службовою діяльністю потерпілої та в зазначений день, час та місці обвинувачена чекала потерпілу неподалік її місця проживання та, з її слів, хотіла дізнатися місце перебування своєї дитини. Так, з показань обвинуваченої та потерпілої вбачається, що в момент нападу потерпіла розмовляла по телефону та обвинувачена це чітко бачила та усвідомлювала, а тому суд не погоджується з твердженнями сторони обвинувачення про те, що однією із причин припинення злочинних дій було те, що обвинувачена злякалася бути викритою через повідомлення потерпілою співрозмовнику по телефону її прізвища та імені, як особу нападника.

Окрім цього, суд також не погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що обвинувачена ОСОБА_5 з причин, що не залежали від її волі не вчинила усіх дій, які вважала для доведення кримінального правопорушення до кінця, а саме вбивства потерпілої ОСОБА_9 у зв`язку із самозахистом потерпілої. Так, з показань потерпілої суд встановив, що діями потерпілої по самозахисту було намагання закритися руками від ударів та залишити місце нападу, будь-яких інших активних дій, спрямованих на самозахист від посягання не було.

Водночас, Пленум ВСУ в п. 4 постанови № 2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи» звернув увагу судів на те, що замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом - коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Прямий умисел має місце, зокрема, у випадках, коли винний усвідомлював, що внаслідок його дій з невідворотністю настане смерть іншої людини. Нанесення ушкоджень у життєво важливі органи тіла, котрі, як правило, спричиняють смерть потерпілого, але не призвели до смертельного наслідку лише в силу випадкового збігу обставин, не залежних від волі винного, належить кваліфікувати не за наслідками, що сталися, а як замах на умисне вбивство.

Якщо ж винний діяв не з прямим, а з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство. Тому у випадках, коли особа, завдаючи іншій особі тілесних ушкоджень, свідомо допускає настання будь-яких наслідків, у тому числі й смерті, вона не може бути притягнута до відповідальності за замах на вбивство.

Злочин не може бути кваліфікований, як замах на вбивство й у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично були заподіяні.

Згідно з висновком експерта № 05-8-01/465/503 від 30.12.2024 у ОСОБА_9 мали місце ушкодження у вигляді: травми голови зі струсом головного мозку, рани та синців на голові, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також, синців на шиї та обох кистях, садна на правій кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Стороною обвинувачення не надано суду жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що обвинувачена ОСОБА_5 , здійснюючи удари по голові, потерпілої мала умисел саме на вбивство.

Враховуючи ті обставини, що обвинувачена ОСОБА_5 усвідомлювала, що потерпіла ОСОБА_9 розмовляє по телефону, може її впізнати та повідомити її анкетні дані співрозмовнику, вирішила здійснити напад на потерпілу та нанести їй тілесні ушкодження. Активних дій, спрямованих на самозахист від посягання потерпілою вжито не було, а тому жодних перешкод для доведення кримінального правопорушення до кінця, а саме, за версією сторони обвинувачення, вбивства потерпілої ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Перебуваючи на вулиці, обвинувачена могла знайти будь-який предмет та продовжити наносити удари потерпілій по голові, у разі наявності умислу, спрямованого саме на вбивство потерпілої, але не зробила цього, натомість, відчувши за її словами «що тепер не вона жертва, а ОСОБА_21 , що вона домінує над нею», самостійно припинила завдавати удари потерпілій за відсутності перешкод для їх продовження. Після завдання ударів бачила, що потерпіла ОСОБА_9 жива, оскільки остання перебувала у свідомості, однак подальших дій, направлених на позбавлення життя потерпілої не вчинила, та, висловивши погрози, залишила місце події.

Враховуючи характер, локалізацію, механізм утворення травм у потерпілої

ОСОБА_9 , суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_5 був відсутній умисел на умисне заподіяння потерпілій ОСОБА_9 саме смерті. При цьому суд зазначає, що в даному випадку умисел обвинуваченої ОСОБА_5 був спрямований саме на завдання тілесних ушкоджень з бажанням настання будь-яких наслідків, залякування та приниження потерпілої ОСОБА_9 , пов`язаний з її професійною діяльністю.

З цих же підстав суд не погоджується й з доводами представника потерпілої

ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 про те, що в діях обвинуваченої наявний прямий умисел на вбивство потерпілої ОСОБА_9 , який, ніби то, став зрозумілим лише після проникнення обвинуваченої ОСОБА_5 до домоволодіння ОСОБА_9 . Так, на переконання суду проникаючи до домоволодіння потерпілої ОСОБА_9 та маючи умисел на вбивство потерпілої, обвинувачена намагалась би діяти таємно, натомість, обвинувачена ОСОБА_5 діяла відкрито, не приховуючись. Окрім цього, за наявності єдиного умислу, спрямованого на вбивство потерпілої дані дії обвинуваченої повинні б були становити частину об`єктивної сторони замаху на вбивство, натомість такі дії обвинуваченої отримали самостійну кримінально-правову кваліфікацію.

Отже, в даному конкретному випадку мало місце не замах на умисне вбивство, а заподіяння легкого тілесного ушкодження службовій особі, у зв`язку з чим дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 350 КК України із призначенням їй покарання у межах санкції цього кримінального закону.

Захисник ОСОБА_8 просив визнати недопустимим доказом слідчий експеримент від 13 січня 2025 року за участі обвинуваченої ОСОБА_5 , оскільки з переглянутого відеозапису проведення слідчих дій встановлено, до такі дії було проведено без участі захисника ОСОБА_5 .

Дослідивши протокол проведення слідчого експерименту від 13 січня 2025 року за участі обвинуваченої ОСОБА_5 , судом встановлено, що він проведений у відповідності до вимог ст. 240 КПК України, є належним та допустимим доказом.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначити конкретну норму процесуального права, порушення якого, з урахуванням наслідків такого порушення та можливості (неможливості) їх усунення, надає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі N 210/4412/15-к). Щодо інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвело і чи є ці слідки незворотними (тобто такі, що не можуть бути усунені під час судового розгляду).

Судом встановлено, що протокол проведення слідчого експерименту від 13 січня 2025 року за участі обвинуваченої ОСОБА_5 містить її підпис без будь-яких зауважень, застережень чи заперечень.

На переконання суду, відсутність захисника під час проведення вказаного слідчого експерименту не може слугувати достатньою підставою для визнання відповідного протоколу недопустимим доказом, оскільки, як вбачається з його змісту, обвинуваченій роз`яснено права та обов`язки, однак будь-яких зауважень нею не висловлено. При цьому суд враховує, що ч. 3 ст. 240 КПК України передбачає можливість залучення захисника до участі у слідчому експерименті, проте не містить вимоги про його обов`язкову участь у ньому.

Згідно з ч. 1 ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Оскільки в даному випадку злочин було кваліфіковано як нетяжкий, суд вважає, що обвинувачена мала право відмовитись від захисника, і відсутність його участі на стадії слідчого експерименту не є підставою для визнання доказів недопустимими.

Суд критично відноситься до показів потерпілої ОСОБА_9 в тій частині, що обвинувачена ОСОБА_5 нанесла їй численні, сильні та швидкі, близько 10-15 ударів, важким, твердим, металевим предметом схожим на сокиру чи молоток, оскільки такі твердження потерпілої є малоймовірними. Так, характерним від численних, сильних ударів сокирою чи молотком є спричинення надзвичайно серйозних травм, що часто мають летальні наслідки або призводять до глибокої інвалідизації. Основні типи таких ушкоджень включають: переломи черепа (лінійні, вдавлені, осколкові), контузія мозку, дифузне аксональне ушкодження, гематоми (епідуральна, субдуральна, внутрішньо мозкова), розриви шкіри голови, деформації черепа та ін. В даному випадку наявні легкі тілесні ушколження.

Відповідно до вимог статті 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд виходить з наступного.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, відповідно до положень Загальної частини КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються: за ч. 4

ст. 296 КК України як тяжкий злочин, за ч. 2 ст. 350 КК України як нетяжкий злочин, за ч. 1 ст. 162 КК України як кримінальний проступок, які призвели до тілесних ушкоджень у потерпілої, порушення роботи Золотоніської міської ради та порушення недоторканості житла потерпілої.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання суд також враховує дані про особу винного. Так, обвинувачена ОСОБА_5 частково визнала свою вину, в скоєному не розкаялася, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, за місцем проживання характеризується негативно, зверталася за медичною допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, має неповнолітню дочку 2015 року народження, яка відібрана без позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, не працює.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання, згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінальних правопорушень особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Так, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їхні особливості та обставини вчинення, відношення обвинуваченої до скоєного, обставину, що обтяжує покарання, з урахуванням особи винної, суд вважає, що необхідним і достатнім кримінальним покаранням для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню нею нових правопорушень є кримінальне покарання у виді позбавлення волі та штрафу.

Оскільки обвинувачена ОСОБА_5 скоїла декілька кримінальних правопорушень, а тому остаточне покарання має бути призначено за сукупністю кримінальних правопорушень, в порядку ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Згідно ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно, а тому покарання у виді штрафу слід виконувати самостійно.

Правових підстав для застосування ст. 75 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини в їх сукупності та дані про особу винної, колегія суддів не знаходить.

Системне тлумачення норм статті 75 КК України дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

При цьому, оскільки покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і, водночас, запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, застосування ст. 75 КК України при визначенні покарання за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 350, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 162 КК України обвинуваченою ОСОБА_5 є недоцільним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Конкретні обставини справи свідчать, що досягнення мети покарання, яка полягає в ізоляції, неможливе без його реального відбування. Отже колегія суддів дійшла висновку про неможливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та не є надто суворим чи м`яким.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні.

На переконання суду обвинуваченій ОСОБА_5 слід призначити покарання без застосування положень ст.75 КК України, що буде достатнім для досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК України й відповідатиме тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, сприятиме виправленню винної та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання, а тому у строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_5 слід зарахувати строк з моменту фактичного її затримання, тобто з 26 січня 2025 року.

Захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_5 застосований у виді запобіжного заходу тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченої ОСОБА_5 на користь держави слід стягнути витрати на залучення експертів у розмірі 2387,70 гривень.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, колегія суддів,

з а с у д и л а :

Визнати винуватою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 350, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 162 КК України і призначити їй покарання:

- за ч. 2 ст. 350 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі зі штрафом у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання призначене ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу - виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 рахувати з моменту набрання даним вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк її попереднього ув`язнення з моменту її затримання, тобто з 26 січня 2025 року до дня набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_5 застосований у виді запобіжного заходу тримання під вартою - залишити до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експертів у розмірі 2387,70 гривень.

Речові докази, а саме:

- сокира, камінь, що передано до кімнати зберігання речових доказів Золотоніського РВП - знищити;

- флеш-карта з відеозаписом слідчого експерименту за участю потерпілої

ОСОБА_9 , флеш-карта з відеозаписом слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_5 , флеш-карта з відеозаписом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , що зберігаються при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- гаманець червоного кольору в середині якого знаходяться грошові кошти, а саме 100 доларав США серія PF39141200D, 1 гривня серії ТБ4288823, 20 євро серія WA, 1000 гривень серії АМ6660323, посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , від 24.03.2021 №19, банківська картка № НОМЕР_2 , монети номіналом 50 коп., 10 коп., 1 грн, 2 грн, 5 грн, 10 грн, в загальній сумі 36,60 гривень та 4 картки знижок магазинів, що повернуто на відповідальне зберігання потерпілії ОСОБА_9 - залишити потерпілій

ОСОБА_9 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити обвинуваченій, захиснику, прокурору, потерпілій та представнику потерпілої.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3