ВИРОК

Іменем України

13.05.2025 м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Львові кримінальне провадження №0000096 від 04.02.2025 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого,востаннє: 13.02.2025 вироком Галицького районного суду м. Львова за ч.4 ст.185 КК України до 5 (п`ятьох) років позбавлення волі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102 IX (із подальшими змінами), в Україні введено воєнний стан, 04.02.2025, близько 17:59, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, усвідомлюючи, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, перебуваючи у приміщенні піцерії « ОСОБА_6 » ФОП « ОСОБА_7 », яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , таємно викрав із прилавку мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 10C 4/128 GB Ocean Blue» вартістю 3210 гривень, що належав ФОП « ОСОБА_7 » та використовувався в його господарській діяльності, поклавши телефон у кишеню штанів, після чого, намагався покинути приміщення піцерії. Однак, протиправні дії ОСОБА_4 були помічені працівником піцерії ОСОБА_8 , яка почала його зупиняти та намагалася його наздоганяти із вимогою повернути викрадений мобільний телефон, а ОСОБА_4 не зважаючи на такі вимоги, усвідомлюючи, що його незаконні дії викриті, втік із викраденим майном та в подальшому розпорядився ним.

Відтак, протиправні дії ОСОБА_4 із таємного викрадення чужого майна (крадіжка) переросли у відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ФОП « ОСОБА_7 » матеріальну шкоду у сумі 3210 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, пояснення дав аналогічні до фабули обвинувачення. Свої дії пояснив необдуманістю щодо настання негативних наслідків. Просить суворо не карати.

Представник потерпілого у судове засідання не з`явилася, втім по справі подала клопотання, згідно якого просить проводити підготовче та судове засідання без її участі, а також міру покарання визначити на розсуд суду.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Згідно з ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні не досліджувалися інші зібрані по справі докази, оскільки за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи зібрані та дослідженні в ході судового розгляду по справі докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце проживання, за допомогою до лікаря-психіатра КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» не звертався, на обліку в КНП ЛОР «Львівської обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає повне визнання своєї провини і щире каяття, сприяння слідству та суду у розкритті кримінальних правопорушень та встановлення істини по справі.

У відповідності до ст.67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статі за яким кваліфіковано злочин у виді сім років позбавлення волі, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Водночас, підстав для застосування до ОСОБА_4 іншого, більш м`якого виду покарання, або звільнення від покарання з випробуванням суд не вбачає.

Разом з тим, саме таке покарання, на переконання суду, відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків. Такий же висновок щодо застосування норм ч. 4 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 КК України надано об`єднаною палатою Верховного Суду в порядку ст. 442 КПК України в постанові від 25.06.2018 № 511/37/16-к (провадження № 51 -830км18).

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що на підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш тяжкого покарання більш суворим за цим вироком та вироком Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2025, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.

Процесуальні витрати по справі за проведення експертизи відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

У справі наявні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України, оскільки під час досудового розслідування на майно, визнане речовими доказами, накладався арешт, а тому слід скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 05.02.2025 по справі № 465/886/25.

Питання речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 326,349, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупність кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш тяжкого покарання більш суворим за цим вироком та вироком Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2025, остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 04.02.2025 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Витрати пов`язані із залученням судового експерта у зв`язку з проведенням експертизи на суму 1591,80 гривень, стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 05.02.2025 по справі № 465/886/25.

Речові докази, а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 10C» із IMEI1: НОМЕР_1 та IMEI2: НОМЕР_2 повернути потерпілому ФОП « ОСОБА_7 ».

Речові докази, а саме: 1 (одну) шапку чорно-сірого кольору із надписом «Gap 1969», 1 (одну) куртку темно-синього кольору; грошові кошти одну банкноту номіналом 200 гривень серії ГГ 2554731, одну банкноту номіналом 200 гривень серії БН 2052304, одну банкноту номіналом 20 гривень серії ЮЕ 1503033, одну банкноту номіналом 20 гривень серії ДМ 8207429, одну банкноту номіналом 50 гривень серії АГ 1213588, одну банкноту номіналом 2 гривні серії МЖ 9895113, одну банкноту номіналом 2 гривні серії ТЗ 8415026, 2 копійки номіналом по 2 гривні, одну копійку номіналом 5 гривень, одну копійку номіналом 10 гривень повернути ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику обвинуваченого та направити потерпілому.

Суддя ОСОБА_1