КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/3915/2025 ЄУН 757/8963/24 Категорія: ст. 422-1 КПК України Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого за ч. 3 ст. 305, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 317 КК України ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого за ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 317 КК України ОСОБА_8 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - кожному - продовжено строк тримання під вартою до 28 травня 2025 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, захисник ОСОБА_6 подав апеляційні скарги, в яких просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, ухвалу суду в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до кожного з обвинувачених запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання кожного з обвинувачених на певний період доби, заборонивши кожному з них до 28 травня 2025 року залишати місце свого проживання з 22 год. до 06 год. наступної доби.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг захисник зазначає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, постановленою за невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а тому, на переконання захисника, така ухвала підлягає скасуванню.

З посиланням на норми КПК України, захисник наголошує на тому, що судом безпідставно встановлено, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни останніми показань, перебуваючи на свободі, можуть вчинити інші кримінальні правопорушення.

Окрім того, захисник наголосив на тому, що сторона захисту не отримала повний текст ухвали та не розуміє мотиви, якими керувався суд під час постановлення рішення.

Станом на час апеляційного розгляду доповнень та змін до апеляційних скарг від захисника не надійшло.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_9 ухвала суду не оскаржується.

Згідно з ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинувачених та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ст.. 422-1 КПК України судом апеляційної інстанції витребувані копії наведених документів.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Що стосується доводів захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, то, враховуючи, що ухвала постановлена 31 березня 2025 року - понеділок, з урахуванням вимог ст. 395 КПК України, кінцева дата подання апеляційної скарги - 5 квітня 2025 року - вихідний день - субота. Апеляційні скарги подані електронною поштою 7 квітня 2025 року - понеділок. З огляду на положення ст. 115 КПК України, строк на апеляційне оскарження ухвали суду від 31 березня 2025 року захисником не пропущений.

З наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000583 від 27 жовтня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 - за ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_7 - за ч. 3 ст. 305, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 317 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали на стадії дослідження доказів прокурор заявив клопотання про продовження кожному з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтовані тим, що 20 лютого 2023 року ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 передали ОСОБА_10 для подальшого переміщення через митний кордон України поза митним контролем на територію російської федерації особливо небезпечної психотропної речовини,обіг якої заборонено 4-ММС (4-метилкатинон) загальною масою 6601,33 г, що є особливо великим розміром, а у подальшому 2 березня 2023 року отримав від ОСОБА_10 координати місця приховування психотропної речовини на території рф з метою передачі їх ОСОБА_7 ; у цей же день ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 незаконно перевіз у транспортному засобі з м. Києва до автомобільної заправки з метою збуту, а також незаконно збув ОСОБА_11 зазначену психотропну речовину; 21 лютого 2023 року ОСОБА_8 повторно за попередньою змовою з ОСОБА_9 передав ОСОБА_12 для подальшого переміщення через митний кордон України поза митним контролем на територію російської федерації особливо небезпечної психотропної речовини,обіг якої заборонено 4-ММС (4-метилкатинон) загальною масою 3476,6 г, що є особливо великим розміром, а у подальшому у цей же день за попередньою змовою з ОСОБА_9 незаконно перевіз у транспортному засобі з м. Києва до кафе з метою збуту, а також незаконно збув ОСОБА_12 зазначену психотропну речовину; не пізніше другої половини липня 2022 року до 2 березня 2023 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинили готування до організації місця для незаконного виробництва чи виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів; у невстановлений період часу до 2 березня 2023 року ОСОБА_8 придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу вогнепальну зброю та бойові припаси 9-мм пістолетних патронів виробництва компанії «ZVS» і 3 пістолетних патрони калібру 9мм Р.А.

В обґрунтування висунутого обвинувачення прокурор посилається на зібрані докази у кримінальному провадженні з розкриттям їхнього змісту.

Прокурор, вважаючи висунуте обвинувачення обґрунтованим та таким, що підтверджується зібраними доказами, водночас наголошує на наявності у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, у клопотаннях прокурор наголошує, що ризики, які були враховані судом при застосування як до ОСОБА_8 , так і до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор вважає доведеним ризик переховування від суду. При цьому прокурор просить врахувати, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які законом передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, а також конфіскація майна. Окрім того, під час дії воєнного стану ОСОБА_8 , будучи особою призовного віку, який проходив службу в лавах Збройних Сил України та в органах Національної поліції, неодноразово виїжджав за межі України, що також дає обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений має знайомства та зв`язки, що дають можливість безперешкодного перетину державного кордону під час дії воєнного стану. Сукупність наведених обставин, на переконання прокурора, свідчить про реальність ризику переховування від суду. Окрім того, прокурор вказує про наявність ризику впливу на свідків, з огляду на те, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни ними показань або взагалі відмови давати показання. Також прокурор вважає доведеним ризики вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується. Прокурор наголошує, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження, у тому числі і визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_8 і надалі матиме можливість контактувати з причетними до вчиненого ним злочину особами, й узгоджувати з ними свої дії, спрямовані на переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Прокурор зазначає, що вік обвинуваченого, стан його здоров`я, соціальні зв`язки, дозволяють ОСОБА_8 ефективно переховуватись від суду, у тому числі за межами України, що унеможливлює з ним проведення судового розгляду. З посиланням на положення п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України прокурор вважає, що відсутні підстави для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді застави.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор вважає наявними ризик переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження вчинення кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується. В обґрунтування наявності ризиків прокурор вказує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які законом передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, а також конфіскація майна. В обвинуваченого наявні знайомства та зв`язки у кримінальних колах та серед іноземних громадян, що останній може використати для виїзду за межі України на території країн Європейського Союзу та російської федерації, що свідчить про реальність ризику переховування від суду. Окрім того, прокурор, з огляду на наведене, вказує про наявність ризику незаконного впливу на свідків, з огляду на те, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни ними показань або взагалі відмови давати показання. Також прокурор вважає доведеним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження вчинення кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_7 обвинувачується. Прокурор наголошує, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконанню завдань кримінального провадження, у тому числі, з посиланням на положення п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, прокурор вважає, що відсутні підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді застави.

За змістом журналу судового засідання та оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотань прокурора, вважаючи, що реальних підстав продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою немає; просив врахувати тривалість обвинувачених під вартою, а також складність кримінального провадження, перспективи дослідження доказів, а тому вважав, що обвинуваченим слід обрати інший запобіжний захід. Захисник вказав, що тримання під вартою занадто суворе, обвинувачені мають на утриманні малолітніх дітей, міцні соціальні зв`язки, у зв`язку з цим просив змінити на цілодобовий домашній арешт, додатково вказавши, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_13 та ОСОБА_14 заперечували проти продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , вказавши, що ОСОБА_8 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та вже тривалий час перебуває під вартою,просили визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави або більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Крім того зазначили, що ризики, на які посилається прокурор, з часом мають зменшуватись.

Обвинувачений ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали позицію захисників.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків,які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За результатами розгляду клопотання прокурора суд дійшов висновку про доведеність на даному етапі ризиків у кримінальному провадженні та продовжив кожному з обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28 травня 2025 року включно.

Суд визнав доведеним прокурором наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились, зокрема, ризик переховуватись від суду, оскільки обвинувачені обвинувачуються у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину, покарання за яке передбачено виключно у вигляді позбавлення волі, та ризик вчинити інше правопорушення.

З посиланням на Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду», практику Європейського Суду з прав людини, положення КПК України, суд визнав доведеною ту обставину, що ризики, визначені ухвалою про застосування запобіжного заходу, наразі лишаються дійсними та триваючими. Зокрема, обвинувачені можуть переховуватись від суду, оскільки за вчинення інкримінованих діянь передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни ними показань, оскільки свідки наразі не допитувались у судовому засіданні, та, перебуваючи на свободі, можуть вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд вважав, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать усунення існуючих ризиків. Суд визнав, що застосований до обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості ще не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинувачених, характеру та тяжкості інкримінованих діянь, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленням від суду, стан їх здоров`я на даний час не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.

З огляду на встановлені обставини, суд вважав необхідним продовжити строк дії застосованого запобіжного заходу стосовно кожного з обвинувачених у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, з посиланням на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки обвинувачені обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, суд дійшов висновку про не визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує,що згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, а викладені в оскаржуваній ухвалі висновки доводи апеляційних скарг не спростовують.

З наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинувачених застосований під час досудового розслідування, що свідчить про те, що під час здійснення досудового розслідування у ході вирішення питання застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу слідчим суддею перевірялась наявність достатніх даних, які свідчили про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

За змістом оскаржуваної ухвали питання продовження строку тримання обвинуваченим під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за інкримінованими кожному з них кримінальними правопорушеннями та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 набули статусу обвинувачених, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження відносного кожного з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини та тяжкість інкримінованих кожному з них кримінальних правопорушень, їх наслідків, дані про особу кожного з обвинувачених, наявних у розпорядженні суду, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали не містять будь-яких даних щодо судимостей ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За змістом висунутого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачення кожному з них інкримінується вчинення особливо тяжких злочинів, а ОСОБА_8 також вчинення тяжкого злочину, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

Практика ЄСПЛ свідчить, що загроза відносно суворого покарання може враховуватися поряд з іншими обставинами при обранні виду запобіжного заходу (пункт 76 рішення ЄСПЛ у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25 квітня 2000 року).

З огляду на покарання, яке може бути призначене кожному з обвинувачених у разі визнання кожного з них винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, враховуючи стадію судового розгляду, на думку колегії суддів, залишається реальним ризик переховування кожного з обвинувачених від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Більш того, колегія суддів вважає не спростованими обставини, викладені у клопотанні прокурора про те, що ОСОБА_8 , будучи особою призовного віку, який проходив службу в лавах Збройних Сил України та в органах Національної поліції, неодноразово виїжджав за межі України, а обвинувачений ОСОБА_7 має знайомства та зв`язки у кримінальних колах та серед іноземних громадян, які він може використати для виїзду за межі України на території країн Європейського Союзу та російської федерації, що свідчить про реальність ризику переховування кожного з обвинувачених від суду, оскільки є небезпідставними доводи прокурора про можливість використання обвинуваченими знайомств та зв`язків, що дають можливість безперешкодного перетину державного кордону під час дії воєнного стану.

При цьому колегія суддів вважає, що, не зважаючи на наявність в обвинувачених сімейних зв`язків, постійного місця реєстрації та проживання, на даній стадії судового розгляду є допустимим висновок щодо високої ймовірності вчинення обвинуваченими позапроцесуальних дій з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що буде перешкоджати судовому розгляду, у т.ч. впливу на свідків з метою зміни ними показань, які, як вказав суд в оскаржуваній ухвалі, ще не допитані.

Колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом. Окремо колегія суддів звертає увагу, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням стадії судового провадження та обставин висунутого обвинувачення, на переконання колегії суддів, на даному етапі ризик впливу на свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни ними показань на його користь є реальним.

Також колегія суддів вважає небезпідставним наявність ризику вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення або продовження тих, у вчиненні яких вони обвинувачуються, що підтверджується обставинами та характером інкримінованих кримінальних правопорушень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що встановлені на даний час як дані щодо особи кожного обвинуваченого, так й інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у тому числі, обставини інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, їх тяжкість, покарання, яке може бути призначене кожному з них у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів, у своїй сукупності переконливо свідчать, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення або продовжити кримінальні правопорушення, у вчиненні яких кожний з них обвинувачується, що свідчить про реальність у кримінальному провадженні ризиків, наявність яких на даному етапі судового розгляду виправдовує подальше тримання обвинувачених під вартою, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти спробам кожного з обвинуваченого забезпечити їхню належну процесуальну поведінку.

Окрім того, на переконання колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинувачених за відсутності заяв відповідних осіб - передача на поруки, відсутності стримуючих факторів для настання встановлених ризиків, - як домашній арешт або особисте зобов`язання.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я, наявні матеріали не містять і стороною захисту не надано.

При цьому колегія суддів враховує положення ч. 4 ст. 183 КПК України, згідно з якими суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З огляду на те, що і ОСОБА_8 , і ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування у кримінальному провадженні щодо обвинувачених запобіжного заходу у виді застави.

За встановлених обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції на даному етапі прийняв рішення з урахуванням встановлених та з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, обґрунтовано продовжив кожному з обвинувачених строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання кожним з обвинувачених процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, а тому апеляційні скарги захисника не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року в частині задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - кожному - строку тримання під вартою на 60 діб, а саме до 28 травня 2025 року включно, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ __________________ _________________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4