Справа №752/3774/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3202/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

12 серпня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні № 0000275 обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у м. Києві, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, без офіційного місця роботи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Початок строку відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання обвинуваченого після набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого не обрано.

Вирішено питання щодо речових доказів, цивільного позову та відшкодування матеріальної шкоди у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні відкритого викрадення чужого майна вчиненого в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 25 січня 2023 року близько 12:20, перебуваючи в магазині «Лоток» за адресою: м. Київ, провулок Коломийський, 17/31А, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна, вважаючи, що за його діями ніхто не спостеріагє, поклав до власної сумки чуже майно, а саме: цукерки «Roshen червоний мак», вагою 0,4 кг, цукерки «Roshen ліщина», вагою 0,42 кг, цукерки «Roshen сливки-ленивки», вагою 0,53 кг, цукерки «Roshen krock з арахісовою пастою», вагою 0,18 кг, цукерки «Sweet Melodies зайченя», вагою 0,28 кг, загальною вартістю 315,02 грн без ПДВ, які належать ТОВ «ЛК-ТРАНС» (), після чого направився в напрямку виходу з приміщення вказаного магазину.

Коли ОСОБА_7 вийшов з приміщення магазину, до нього підійшов співробітник ТОВ «ЛК-ТРАНС» ОСОБА_8 . Усвідомлюючи, що його протиправні дії були поміченими й оцінюються як викрадення, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) в умовах воєнного стану. Реалізуючи вказаний умисел, маючи при собі викрадені товари, не реагуючи на неодноразові повідомлення ОСОБА_8 повернути або оплатити викрадені речі, ОСОБА_7 відштовхнув ОСОБА_8 та з місця скоєння злочину втік, спричинивши своїми діями майнову шкоду ТОВ «ЛК-ТРАНС» () на загальну суму 315,02 грн.

Не погоджуючись з вказаним вироком, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, призначивши йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Зазначає, що він свою вину визнав, після викрадення майна повернувся до магазину та розрахувався за товар, щиро розкаюється у вчиненому.

Вказує, що обставини, які пом`якшують покарання стосовно нього, згідно ст. 66 КК України є визнання вини, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування потерпілому завданої шкоди, в силу ст. 89 КК України вважається не судимим, відсутність скарг за місцем проживання, перебування на програмі замісної підтримуючої терапії з діагнозом розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Обставини, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Крім того, зазначає, що вирішуючи питання про міру покарання суд повинен був врахувати ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, тобто ставлення його до вчиненого, і конкретні обставини справи, той факт, що він раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікар-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Тому вважає, що в суду не було підстав вважати, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому суд мав можливість і повне право обрати йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Поважні причини неприбуття визначені законодавцем у ст. 138 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання не прибув, разом з тим апеляційним судом неодноразово вживались всі можливі процесуальні заходи для його повідомлення про розгляд на визначені судом дати.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону.

Так згідно ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то не було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_7 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, суд відповідно до приписів статті 349 КПК визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись показаннями обвинуваченого.

У судовому засіданні ОСОБА_7 не заперечував проти визнання недоцільним доказів у кримінальному провадженні, які ніким не оспорюються та розумів їх наслідки, а саме, що у такому разі він буде позбавлений можливості оскаржувати їх в апеляційному порядку, а тому суд обмежився його допитом у судовому засіданні.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про призначення йому занадто суворого покарання, то колегія суддів доходить такого висновку.

Так, вирішуючи питання призначення обвинуваченому виду та розміру покарання, судом враховано характер і ступінь вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини його вчинення та вартість викраденого майна на суму 315,02 грн., дані про особу обвинуваченого, котрий в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, перебуває на програмі замісної підтримуючої терапії з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, скарг за місцем проживання на нього не надходило, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи вказане, а також наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважав за можливе на підставі ст. 69 КК України призначити ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років. При цьому підстав для застосування положень ст. 75 КК України судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зауважує, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому враховані, у тому числі, й ті обставини, на неврахування яких посилався й обвинувачений.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону, оскільки суд першої інстанції, застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, з урахуванням всіх встановлених під час судового розгляду обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, позиції сторін під час судового розгляду, дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 186 КК Україниіз застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, що не є суворим.

Таким чином колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченим не наведено достатніх підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції колегія суддів вважає, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, у зв`язку з чим підстав для зміни або скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя