Справа № 135/1083/25
Провадження № 1-кс/135/264/25
У Х В А Л А

іменем України

24.07.2025 м.Ладижин

Слідчий суддя Ладижинського міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ладижин клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене начальником Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024 від 04.01.2024, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ладижин Вінницької області, громадянина України, перебуважє на посаді кулеметника ІНФОРМАЦІЯ_3 ВЧ НОМЕР_1 , розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 01.12.2023 Ладижинським міським судом Вінницької області за ч.2 ст.125 КК України до штрафу 1700 грн.;

- 21.10.2024 Ладижинським міським судом Вінницької області за ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України до штрафу 2550 грн;

- 11.11.2024 Ладижинським міським судом Вінницької області за ч.1 ст.125, 71 КК України до покарання у виді120 годин громадських робіт та штрафу 2550 грн;

- 03.12.2024 Ладижинським міським судом Вінницької області за ч.2 ст.125, ч.1 ст.71 КК України до покарання у вогляді пробаційного нагляду строком 1 рік 15 днів та штрафу 2550 грн;

- 31.03.2025 Ладижинським міським судом Вінницької області за ч.2 ст.125, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком 2 роки, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

24.07.2025 до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшло клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене начальником Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024 від 04.01.2024, відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Заявлене клопотання обґрунтовано тим, що СВ відділення поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000024 від 04.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.06.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 183 солдата ОСОБА_5 від 19.06.2023 призначено на посаду кулеметника 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації в умовах воєнного стану, у військовому званні - «солдат».

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян - резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Згідно вимог п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 №64/2022 та після його затвердження 24.02.2022 Верховною Радою України, на території України введено воєнний стан, який діє по даний час.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 , під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_5 , учинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 14.08.2023 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 отримав планову відпустку терміном на 10 днів, яку мав проводити за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 . Після закінчення терміну відпустки 26.08.2023, солдат ОСОБА_5 у військову частину для продовження служби не повернувся.

Реалізуючи вищезазначений злочинний умисел, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із особистих мотивів та з метою повністю ухилитися від проходження військової служби, припинив виконувати свій конституційний обов`язок захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, не повернувся без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження служби по теперішній час.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також учинене ним дезертирство з військової частини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- актом проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_5 , відповідно до якого з 26.08.2023 по теперішній час останній відсутній на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 без поважних причин в умовах дії правового режиму воєнного стану, та його місце знаходження не встановлене по даний час;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 23.06.2025, в якому останній викладає фактичні обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 23.06.2025, в якому останній викладає фактичні обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 25.06.2025, в якому останній викладає фактичні обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України;

- постановою про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від 15.07.2025;

- повідомленням про підозру ОСОБА_5 від 23.07.2025 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України та іншими.

Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років та відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1,2,3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що ОСОБА_5 загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, а також, що він вчинив злочин в умовах воєнного стану та будь-яких мір для повернення до військової частини не вчиняв.

Ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України наявний, так як ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме намагатися незаконно перетнути кордон, з метою уникнення покарання.

До підозрюваного ОСОБА_5 неможливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід, так як ч. 8 ст. 176 КПК України, передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Звертаючись із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 слідчим на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, репутацію підозрюваного, відсутність постійного доходу, місця роботи, вчинення злочину в умовах воєнного стану, а також тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Вчинене підозрюваним кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому.

З урахуванням наведеного слідчий просить обрати підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, пояснив, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, разом з тим по кримінальному провадженні існує ризик, зокрема те, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що унеможливлює обрання йому менш суворого запобіжного заходу.

Підозрюваний ОСОБА_5 під час судового розгляду заперечив проти задоволення клопотання слідчого, просив застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В судовому засіданні захисник - адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, пояснила, що ОСОБА_5 добровільно пішов на військову службу, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання та соціальні зв`язки, а тому просила застосувати відносно ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та проаналізувавши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

В силу ст.ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Тримання під вартою, за нормами ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 4 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом відділення поліції №3 Гайсинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024 від 04.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

23.07.2025 ОСОБА_5 затримано на підставі ст. 615 КПК України.

23.07.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року» термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів слідчий суддя визначає, що вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідним та достатнім для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Наявні у провадженні докази вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити злочин, оскільки підтверджується наданими стороною обвинувачення матеріалами, детальний перелік яких міститься у клопотанні, та долученими до нього доказами.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, у разі визнання його винуватими у інкримінованому злочині, ОСОБА_5 може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім того, з доданих до клопотання матеріалів вбачається, що підозрюваний ОСОБА_5 є військовослужбовцем Збройних Сил України, раніше неодноразово судимий, судимості не зняті та не погашені, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується негативно, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, міцних соціальних зв`язків не має.

Вищевикладені обставини, а також конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , та покарання, яке йому загрожує, у своїй сукупності свідчать про суспільну небезпечність цієї особи та дозволяє стверджувати про наявність ризиків, передбачених пп.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризики переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнути можливого покарання; знищення, приховування або спотворення будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків у цьому з кримінальному провадженні, а також ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому слід зазначити, що чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме такі дії, однак має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Вирішуючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, слідчий суддя вважає, що встановлені ризики є вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

Доводи сторони захисту про можливість уникнення наявним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слідчий суддя вважає сумнівними з огляду на конкретні обставини справи та особу обвинуваченого. При дослідженні питання щодо стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , суд враховує, що стороною захисту не надано об`єктивних і достатніх доказів про наявність тяжких захворювань у підозрюваного та неможливість за станом здоров`я його утримання в місцях попереднього ув`язнення.Показання допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що їй як колишньому опікуну ОСОБА_5 відомо, що він перебував на обліку Вінницької психіатричної лікарні у зв`язку з отриманою у дитинстві травмою, не є належними та допустимими доказами, які підтверджують стан здоров`я підозрюваного. Посилання сторони захисту на те, що підозрюваний має постійне місце проживання, а також позитивну характеристику його родичів не спростовує наявності ризиків, зазначених слідчим у клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні.

Крім того, згідно ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Таким чином, на підставі ст.ст.177, 178, 194 КПК України, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину підозрюваним ОСОБА_5 , тяжкість покарання яке йому загрожує у разі визнання винним, віку, даних про його особу, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4 частини 1 статті 177 КПК України, а також те, що для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім, суд вважає можливим застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442 Кримінального кодексу України.

На думку слідчого судді, застосування застави як запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного з огляду на характер вчиненого протиправного діяння, зокрема, нез`явлення ОСОБА_5 на службу з відпустки з метою ухилення від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, що свідчить про максимальний ступінь суспільної небезпеки як самого діяння, так і особи, що його вчинила.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024 від 04.01.2024- задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_5 , тобто до 09 години 25 хвилин 21 вересня 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали складений 28.07.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1