Справа № 334/5765/25
Номер провадження № 1-кп/334/621/25
УХВАЛА

21 липня 2025 року м.Запоріжжя

Дніпровський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді: ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в приміщені суду в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2025 за №0001037, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, неодруженого, на утриманні малолітніх/неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 (діє на підставі доручення про надання безплатної вторинної правничої допомоги від 24.05.2025 №003-280001646), потерпілого ОСОБА_6 (особисто)

встановив:

18 липня 2025 року до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2025 за №0001037, стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до вимог ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду, 18 липня 2025 року вказані матеріали кримінального провадження визначені для проведення судового провадження суддею Дніпровського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 18 липня 2025 призначено за матеріалами кримінального провадження, що надійшло з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, підготовче судове засідання.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні наполягав на призначенні кримінального провадження до судового розгляду, подав письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 , з клопотаннями про направлення справи за підсудністю, закриття кримінального провадження, повернення обвинувального акту прокурору не звертався, проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечував. Разом з тим зазначив, що вважає кваліфікацію дій обвинуваченого такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, органом досудового розслідування обставини кримінального правопорушення встановлені невірно. Просив в задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу стосовно його підзахисного відмовити, обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту з огляду на позицію обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 з клопотаннями про направлення справи за підсудністю, закриття кримінального провадження, повернення обвинувального акту прокурору не звертався, проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечував. Просив застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки він хвилюється за цивільну дружину та їх дітей, яким можуть зашкодити потерпілий та його родичі.

Також обвинуваченому роз`яснено право на розгляд кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів. Від розгляду кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів обвинувачений відмовився.

Потерпілий ОСОБА_6 проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечував. Просив залишити обвинуваченому запобіжний захід без змін.

Вивчивши обвинувальний акт, заслухавши думку учасників провадження, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до положень ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, зазначене кримінальне провадження підсудне Дніпровському районному суду міста Запоріжжя.

Від розгляду кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів обвинувачений відмовився.

Судом вирішено питання, які пов`язані з підготовкою до судового розгляду.

Визначено склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України вбачається, що після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про слухання кримінального провадження в подальшому у відкритому судовому засіданні. Учасники кримінального провадження не заперечували проти даного клопотання.

На підставі викладеного, суд вважає що є достатньо підстав для призначення справи до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Запоріжжя.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст.197,199 КПК України, за клопотанням прокурора строк тримання особи під вартою може бути продовжений за наявності обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики,які виправдовують тримання особи під вартою, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив,що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішенні «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25 квітня 2000 року, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою, з огляду, в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцять років.

Доводи сторін, в тому числі і щодо правильності формулювання обвинувачення, наявність чи відсутність доказів на підтвердження пред`явленого обвинувачення, допустимість доказів, будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, суворість покарання, що має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду.

При встановлені наявності ризику впливу на свідків та потерпілого, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному проваджені, а саме спочатку, на стаді досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, а стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи у судовому засіданні. При цьому, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

У вказаному кримінальному провадженні свідки судом ще не допитані, а тому ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжує існувати та є реальним.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_3 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Всі доводи сторони захисту, які зводяться до тверджень про неправильність кваліфікації обставин кримінального правопорушення, не можуть розглядатись судом під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, оскільки на цій стадії розгляду, суд здійснює тільки перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Доводи ж сторін, в тому числі і щодо правильності формулювання обвинувачення, наявність доказів на підтвердження пред`явленого обвинувачення, будуть перевірятися та оцінюватися судом у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Відомостей, які б свідчили про наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, суду не надано.

Даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час суду не надано.

При цьому, слід зазначити, що суспільний інтерес вказаного кримінального провадження, адже злочини, які інкримінуються обвинуваченому вчинені проти життя та здоров`я людини, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини,а також практику Європейського суду з прав людини,згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те,що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно рішення Європейського суду у справі "Вишневський та інші проти України", при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Сторона захисту, заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, посилалась на наявність побоювань щодо можливої шкоди, спричиненої потерпілим цивільній дружині обвинуваченого та її дітям, проте не зазначила передбачені законом підстави та вагомі аргументи на користь такої позиції.

Таким чином, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.297-1, 314, 323, 371, 372 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акту, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2025 за №0001037, стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, у відкритому судовому засіданні суддею одноособово в приміщенні Дніпровського районного суду міста Запоріжжя (м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 1/2) на 29 липня 2025 року на 14 годину 00 хвилин.

Судовий розгляд провести суддею одноособово у відкритому судовому засіданні та викликати до суду: прокурора, потерпілого, захисника та обвинуваченого.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів до 18 вересня 2025 року включно у Державній установі «ЗАПОРІЗЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР»..

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню, може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду, обвинуваченим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_7