Справа №522/3389/22
Провадження №1-кп/522/1716/25
УХВАЛА

IMEHEM УКРАЇНИ

19 травня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№0001470 від 28.12.2021 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з вищою освітою, працюючого начальником відділу Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 362 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Прилук, Чернігівської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, інженера -землевпорядника (кваліфікаційний сертифікат №013741 від 08.06.2017 року), директора ТОВ «ЗЕМЕЛЬНЕ КАДАСТРОВЕ БЮРО», проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

суд-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України та ОСОБА_4 обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст.190 КК України.

Під час підготовчого судового засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 , та захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 подали клопотання, які підтримали обвинувачені, про повернення зазначеного обвинувального акту з додатками прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Прокурор проти повернення обвинувального акту заперечував, наполягаючи на тому, що згаданий процесуальний документ повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Вважає, що обвинувальний акт підлягає призначенню до судового розгляду.

Представник потерпілого ОСОБА_8 у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення засідання без його участі.

Розглянувши клопотання, вислухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. З огляду на положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим КПК України, не обмежуючись виключно положеннями ст. 291 КПК України.

Зокрема зміст обвинувального акту має відповідати у тому числі положенням ст.ст. 9, 17, 314, 337 КПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до вимог п.п. 2, 3, 3-1, 4 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити відомості виключно щодо таких осіб як обвинувачений, потерпілий, викривач, слідчий та прокурор у справі.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

На відповідному системному підході до тлумачення норм права з врахуванням обставин конкретного кримінального провадження для дотримання засад законності у своїй практиці наполягає Верховний Суд.

Зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №536/2475/14-к прямо зазначено, що "наслідком ігнорування певних способів тлумачення норм, зокрема, функціонального, системного, порівняльного, може стати також превалювання формального підходу (форми) до розуміння над змістом (суттю) обставин кримінального провадження, які мають бути досліджені всебічно, повно та неупереджено для дотримання засади законності, передбаченої статтею 9 КПК України".

Наведена позиція свідчить, що до оцінки дотримання принципу законності необхідно підходити системно, а не формально.

Як вбачається із змісту обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України. Одночасно в обвинувальному акті містяться відомості щодо інших співучасників (на думку сторони обвинувачення) вказаних кримінальних правопорушень, а саме зазначено, що у період з липня 2018 року по 05.03.2019 року інженер землевпорядник ТОВ «ЗЕМЕЛЬНЕ КАДАСТРОВЕ БЮРО» ОСОБА_4 , маючи повноваження інженера землевпорядника, вступив в попередню змову з посадовими особами ТОВ «ЗЕМЕЛЬНЕ КАДАСТРОВЕ БЮРО», посадовими особами ТОВ «СПОРТ-СЕРВІС», ТОВ «ЛІДЕР-ПАРК», ТОВ «ОДЕСАБУД» та іншими невстановленими особами, матеріали досудового розслідування відносно яких виділено в окреме провадження, направлену на придбання шляхом обману права на земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки :29:005:0035) територіальної громади м. Одеси за адресою: м. Одеса, Лідерсівський бульвар,7, вартістю 3 649 417 гривень, щодо її забудови багатоквартирними будинками без проведення продажу такого права на конкурентних засадах (земельних аукціонах), та складання завідомо підроблених офіційних документів із недостовірною інформацією, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення, а саме - офіційних документів, що входять до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ТОВ «СПОРТ-СЕРВІС» для експлуатації та обслуговування будинку адміністративно-побутового призначення та тенісних кортів за вищевказаної адресою.

При цьому, формулювання обвинувачення висунете ОСОБА_3 містить відомості, про те, що посадові особи ТОВ «СПОРТ-СЕРВІС», ТОВ «ЛІДЕР-ПАРК», ТОВ «ОДЕСАБУД» та інши невстановлені слідством особи, матеріали досудового розслідування відносно яких виділено в окреме провадження, в період 2018-2021р.р., діючи з корисливих мотивів, розробили та реалізували злочиний план щодо придбання шляхом обману прав на земельні ділянки, розтащовані за вищевказаною адресою, щодо їх забудови багатоквартирними будинками без проведення продажу такого права на конкурентних засадах (земельних аукціонах), та заволодіння шляхом обману коштами інвесторів.

Статтею 42 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено хто є посадовими особами товариства.

При цьому, докази про ухвалення відносно посадових осіб ТОВ «СПОРТ-СЕРВІС», ТОВ «ЛІДЕР-ПАРК», ТОВ «ОДЕСАБУД» обвинувальних вироків та набрання ними законної сили, в матеріалах справи відсутні. У іншому випадку суд мав би здійснювати розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акту, згідно якого конкретно визначені особи співучасники вказаного кримінального правопрушення (що не є обвинуваченими по справі, і вина яких не встановлена іншим вироком суду), вже беззаперечно вважаються винуватими у межах даного кримінального провадження.

Суд також звертає увагу, що у даному випадку за наявності конкретних відомостей про дії відповідних осіб, об`єктивний розгляд кримінального провадження з огляду на висунені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачення у скоєнні вищавказаних кримінальних правопорушень, є неможливим, без встановлення певних фактів щодо таких осіб (зокрема щодо доведеності або спростування доведеності фактів вчинення зазначеними особами спільних дій разом з обвинуваченими).

Суд наголошує, що положеннями ст. 291 КПК України прямо передбачена можливість зазначення у обвинувальному акті анкетних даних обвинувачених, потерпілих і викривачів. Можливість обвинувачення в обвинувальному акті осіб, які не зазначені в якості обвинувачених, не передбачена ст. 291 КПК України або іншими нормами КПК України.

При цьому саме по собі направлення до суду обвинувального акту з описом злочинної діяльності осіб, які не підлягають притягненню до кримінальної відповідальності в рамках кримінального провадження №0001470 від 28.12.2021 року суд вважає порушенням презумпції невинуватості цих осіб, що є порушенням ст. 17 КПК України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, передбаченому цим кодексом.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 40 КПК України за результатами розслідування слідчий має право складати обвинувальний акт, який за своїм змістом має відповідати положенням ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

За правилами ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Тобто не може бути переданим до суду обвинувальний акт відносно осіб, яким у встановленому порядку не висунуте обвинувачення.

Як було зазначено вище, незважаючи на те, що обвинувальний акт складений лише відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , втім його зміст стосується обвинувачення й інших осіб у скоєнні цих же самих злочинів.

Вказане є суттєвим порушенням як правових гарантій, передбачених національним законодавством, так і міжнародних стандартів у галузі судочинства, які послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.

Так, відповідно до ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст.11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Наведена позиція послідовно відображена у практиці Верховного Суду (зокрема у постановах від 3 травня 2018 року у справі № 522/116/14-к, від 19 червня 2018 року у справі №757/26602/15-к), у тому числі з прямим посиланням на конкретну практику ЕСПЛ з вказаного питання.

Зокрема, як зазначено у постанові Верховного суду від 19 червня 2018 року у справі №757/26602/15-к "…відповідно до практики Європейського суду з прав людини порушення принципу презумпції невинуватості може також статися в разі певних процесуальних припущень, через які особа вважається винною без установлення її вини в загальному процесі та відповідно до певного стандарту доведення ("Клуві проти Франції", п. 42 - 54)..."

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року в справі "Хужин та інші проти Росії", Європейський суд з прав людини "нагадує, що положення §2 статті 6 Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в §2 статті 6, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у §1 статті 6 Конвенції (Allenet de Ribemontv. France, §35). Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буда доведена відповідно до закону (Minelli v. Switzerland). Суд чітко дотримується тієї позиції, що презумпція невинуватості порушується у випадку, коли судове рішення або твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону (Bohmer v. Germany, §§54, 56; Nestak v. Slovakia, §§88-89)...".

Крім того, аналогічне трактування поняття презумпції невинуватості міститься в Рішенні Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 року (остаточне 10.03.2010 року) в справі "Шагін проти України": "…Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції, є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6. Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, "яку обвинувачено у вчиненні злочину", є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, … стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах і які … визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом. Таким чином, слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють …, або ж обвинувачують у вчиненні злочину, … та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (див. рішення у справі "Ісмоїлов та інші проти Росії" (Ismoilov and Others v. Russia), N 2947/06, п. 166, від 24 квітня 2008 року)...".

Даний перелік рішень Європейського суду з прав людини щодо порушення презумпції невинуватості не є вичерпним і свідчить про те, що дотримання презумпції невинуватості є вкрай важливим і недотримання якої є наслідком порушення п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.

Частина 2 ст.13 КПК України встановлює, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У даному контексті неупередженість процесуальних рішень передбачає, що органи досудового розслідування та прокурор ухвалюють процесуальні рішення лише з підстав, встановлених КПК, та на основі зібраних доказів, виключаючи обвинувальний ухил і особисту зацікавленість у вирішенні справи.

У той же час, викладаючи у обвинувальному акті відповідно до положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, сторона обвинувачення заздалегідь упереджено по відношенню до інших осіб визначає певні обставини, які не можуть бути належним чином перевірені в межах провадження №0001470 від 28.12.2021 року (обставини, обумовлені взаємодією обвинувачених з вказаними у обвинувальному акті третіми особами).

Констатація в обвинувальному акті факту вчинення злочинів певними особами спільно з обвинуваченими на думку суду є упередженим твердженням сторони обвинувачення ще й тому, що обвинувачені та інші учасники кримінального провадження завідомо не мають належної можливості спростовувати зазначені твердження відносно злочинних намірів та злочинної діяльності цих осіб.

За таких обставин суд вважає, що процесуальні рішення у вигляді складання та у вигляді направлення до суду стороною обвинувачення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001470 від 28.12.2021 року є упередженими в частині зазначення виникнення злочину іншими особами, з урахуванням, того що ст. 337 КПК України передбачає можливість судового розгляду виключно до осіб, які є обвинуваченими.

Невизначеність правового статусу осіб, вказаних як співучасники у скоєнні злочину, на переконання суду, також є неконкретним викладенням фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , і про які у будь-якому разі вони повинні бути чітко обізнаними та обрати власну правову позицію для захисту.

Всупереч вимогам закону, фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 викладені таким чином, що дають підстави вважати, що обвинувальний акт стосується обвинувачення не тільки самого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а й інших, прямо зазначених в ньому осіб, що є неприпустимим, не тільки з точки зору порушення презумпції невинуватості третіх осіб, так і з точки зору меж судового розгляду, який повинен проводитися лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Не втручаючись до процесуальних дискреційних повноважень прокурора, суд зазначає, що в формулюванні обвинувачення, на думку суду, мають бути викладені лише діяння, в яких обвинувачується кожен обвинувачений - для того, що би він мав можливість чітко розуміти, у чому його обвинувачують.

Тому, в разі якщо йдеться про обвинувачення у вчиненні злочину у співучасті, в формулюванні обвинувачення конкретному обвинуваченому не допускається просте копіювання з розділу "фактичні обставини". У формулюванні має бути наявний виключно опис діянь, в яких обвинувачується саме ця конкретна особа. Наведене необхідно для того, щоб обвинувачений мав достатньо інформації щоб повністю розуміти обвинувачення проти нього, щоб належним чином підготувати свій захист, задля дотримання права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Європейської конвенції.

Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 09 жовтня 2008 року зазначив, що в тексті підпункту "а" пункту 3 статті 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення Суду від 19 грудня 1989 року в справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82 п. 79).

Також Європейський суд констатував, що положення підпункту "а" пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення Суду від 25 березня 1999 року у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції" п. 52).

За змістом обвинувального акта, перераховані вище посадові особи вчинили злочини у формі співучасті разом із обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . В якості обвинувачених такі особи в обвинувальному акті не зазначені. Анкетні дані таких осіб, якщо вони є обвинуваченими, всупереч п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не зазначені.

З урахуванням наведених порушень ст. 9, 291 КПК та змісту ст. 337 КПК України в частині того, що судовий розгляд здійснюється лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Тобто не може бути переданим до суду обвинувальний акт відносно осіб, яким у встановленому порядку не висунуте обвинувачення. Наведене порушення безумовно призводить до порушення презумпції невинуватості осіб, які не є учасниками даного кримінального провадження №0001470 від 28.12.2021 року, що є порушенням вимог КПК, про які йдеться мова в п.3 ч. 3 ст. 314 КПК, що унеможливлює призначення розгляду справи по суті.

Одночасно, таким чином, здійснюється порушення встановленого ст. 9 КПК України принципу законності по відношенню до осіб, що є обвинуваченими у справі. Також щодо обвинувачених таким чином порушується принцип визначеності меж пред`явленого обвинувачення, викладений у ст. 337 КПК України.

Суд оцінює наведені порушення норм кримінально-процесуального законодаства як суттєві і такі, що не підлягають самостійному усуненю судом на стадії підготовчого засідання і унеможливлює призначення до судового розгляду.

З огляду на невідповідності обвинувального акту положенням ст.ст. 9, 17, 291, 314, 337 КПК України, кримінально-процесуальне законодавство не передбачає іншої можливості, ніж повернення судом обвинувального акту прокурору, у звязку з чим клопотання сторони захисту є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 17, 291, 314, 337, 369-372, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_7 , - задовольнити.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001470 від 28.12.2021 року відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 362 КК України, та ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України - повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: