ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2042/25 Справа № 205/736/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції),

ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпра від 14 травня 2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Новокодацького районного суду м. Дніпра від 14 травня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком до 10 липня 2025 року з визначенням застави у розмірі 242 240 грн., та продовжено запобіжний захід ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою строком до 10 липня 2025 року.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначає, що ОСОБА_10 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких та за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років. Крім того, обвинувачений ОСОБА_10 раніше засуджений за вчинення особливо тяжких злочинів; згідно обвинувального акту, інкриміновані йому злочини, вчинив в період відбування покарання за вироком суду. Відтак, з огляду на покарання, яке ОСОБА_10 та ОСОБА_7 можуть понести у випадку встановлення судом їх винуватості, а також враховуючи наведені обґрунтування прокурором та схильність обвинувачених до вчинення злочинів, суд дійшов висновку про наявність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те що вони, перебуваючи на волі, зможуть переховуватись від суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому, ризик переховування від суду збільшується з урахуванням введення в Україні воєнного стану, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім того, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .

Вказує, що вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, беруться до уваги також інші фактори, такі як вік, соціальні зв`язки обвинувачених, їх характеристики, що обумовлюють наявність ризиків того, що перебуваючи на свободі, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_7 можуть незаконно впливати на свідків, які наразі судом не допитані.

Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими і вони виключають на даний час можливість застосування щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Також зазначає, що на даний час відсутні будь-які матеріали, що об`єктивно свідчили б про неможливість тримання ОСОБА_7 , або ОСОБА_10 під вартою у установі виконання покарань за станом здоров`я

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційних скаргах

- захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 не погоджуючись з вказаним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у вигляді домашнього арешту, або визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб..

Свої вимоги про скасування ухвали адвокат обґрунтовує тим, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України є недоведеними, ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки, безстрокову інвалідність 3 групи, з 2017 року хворіє на ВІЛ.

Зазначає, що наразі всі письмові матеріали справи досліджено, свідків допитано, з огляду на що іншим обвинуваченим вже визначено розмір застави, а обвинувачена ОСОБА_11 понад два роки вже перебуває під домашнім арештом, відповідні обвинувачені не порушують свої обовязки.

Вказує, що матір обвинуваченого має можливість внести мінімальний розмір застави, що в повній мірі забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних прав та надасть можливість останньому працевлаштуватись, доглядати матір та приділити увагу своєму здоров`ю.

- захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не погоджуючись з вказаним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги про скасування ухвали адвокат обґрунтовує тим, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України є недоведеними, ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, ряд тяжких захворювань.

Зазначає, що наразі всі письмові матеріали справи досліджено, свідків допитано, з огляду на що іншим обвинуваченим вже визначено розмір застави, а обвинувачена ОСОБА_11 понад два роки вже перебуває під домашнім арештом, відповідні обвинувачені не порушують свої обовязки.

- обвинувачений ОСОБА_7 не погоджуючись з вказаним рішенням подав апеляційну скаргу разом з додатками до неї, в якій просив ухвалу суду скасувати, та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обвинувачення є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи, свідки, які допитані, не підтверджують обставини викладені в обвинувальному акті.

Зазначає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, є недоведеним, він має матір, яке потребує його догляду.

Посилається на тривалість строку попереднього увязнення обвинуваченого.

Також зазначає, що його стан здоровя значно погіршився, він має ряж тяжких хвороб.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційні скарги, просили їх задовольнити.

Захисник ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

За приписами до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені ст. 177, 178 КПК України, у їх зі ставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Так, обґрунтовано взято до уваги те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, та за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років. Таким чином, з огляду на покарання, яке може бути призначене обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, суд дійшов висновку про існування реального ризику того, що вони можуть здійснити спроби переховування від суду.

Крім цього, питання щодо обґрунтованості підозри вирішувалося під час застосування запобіжного заходу на стадії досудового розслідування, а долучені матеріали до клопотанні підтверджували таку обставину.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, тяжкість кримінального правопорушення, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинені ними діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення їх вини у вчинені злочинів, можуть у подальшому вчинити інше кримінальне правопорушення. Між цим, на даний час в Україні введено воєнний стан, що суттєво обмежує органи влади виконувати свої обов`язки на окремих територіях держави.

Вищенаведене свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що ризики, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний момент не відпали та не зменшилися, і продовжують існувати, а більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, можуть бути недостатніми для запобігання цим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченим під час судового провадження.

Доводи апеляційних скарг про наявність постійного місця проживання, матері похилого віку, та стан здоров`я ОСОБА_7 та ОСОБА_10 мають місце, але, перші дві обставини, на переконання апеляційного суду, враховуючи тяжкість вчинення злочинів у яких обвинувачуються особи, обставини їх вчинення відповідно до обвинувального акту, наявність ризиків не дають підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу. Стосовно стану здоров`я обвинувачених, то дійсно ОСОБА_7 та ОСОБА_10 мають ряд захворювань, але ним не надано даних, які б вказували щодо неможливості утримувати їх в умовах в ізоляції від суспільства та неможливості надання установою, в якій вони утримуються, необхідної медичної допомоги.

Колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки останніх.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що застосований щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_10 запобіжний захід з урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених, у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (допит свідків, дослідження письмових та речових доказів), враховуючи, що кримінальне провадження здійснюється ще щодо чотирьох осіб, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, з чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та дієвості кримінального провадження.

Тому, доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачені тримається під вартою безпідставно, апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження йому строку тримання під вартою.

Враховуючи зазначене вище необхідно продовжити щодо ОСОБА_7 дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави для ОСОБА_7 у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму як такого, що на даному етапі кримінального провадження буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Також, необхідно продовжити щодо ОСОБА_10 дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині не визначення розміру застави ОСОБА_10 , як альтернативного запобіжного заходу, та вважає доводи скарги захисника в цій частині слушними, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на характер інкримінованих ОСОБА_12 злочинів, майнового стану самого обвинуваченого, а також доведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що застава в 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевказаним ризикам, хоча і є значною, однак не буде для нього завідомо непомірною.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Водночас, враховуючи, те що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, поведінку учасників судового провадження, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та рішення ЄСПЛ Бевз та інші проти України від 25 червня 2020 року й Левченко та інші проти України від 11 квітня 2020 року, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

За змістом ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є поведінка учасників кримінального провадження.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо, поведінка учасників кримінального провадження тощо.

У даному випадку, апеляційний суд погоджується з тим, що розгляд цього кримінального провадження потребує значного часу, з огляду на характер та об`єм пред`явленого обвинувачення, значну кількість свідків та письмових доказів сторони обвинувачення, які підлягають допиту та дослідженню в судовому засіданні, процесуальну поведінку самих обвинувачених та їх захисників, графік призначення судових засідань та підстави їх відкладення.

В той же час, колегія суддів встановлено, що за час тривалого розгляду справи у суді, значна кількість свідків сторони обвинувачення не допитана, що свідчить про недостатню організацію судового розгляду як судом так і стороною обвинувачення, оскільки останніми не вживаються заходи передбачені нормами п. 15 ч. 1, ч. 1, ч. 3, ч. 6 ст. 22 КПК, в яких зазначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 КПК сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Положеннями п. 21 ч. 1 ст. 7 та ч. 1, 2, 5, 6 ст. 28 КПК передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Апеляційний суд наголошує на тому, що у разі очевидного зловживання учасниками судового розгляду своїми процесуальними правами, порушення порядку проведення судового засідання, суд першої інстанції має застосовувати відповідні заходи реагування, які визначені кримінальним процесуальним законом та зазначені обставини не мають бути перешкодою для проведення судового розгляду в розумні строки.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , - задовольнити частково, а ухвалу суду скасувати в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_10 .

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , задовольнити частково.

Ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпра від 14 травня 2025 року - скасувати в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_10 .

В цій частині постановити нову, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10 липня 2025 року з визначенням застави у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, у разі внесення якої ОСОБА_10 підлягає звільненню з-під варти.

У випадку внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 з-під варти, покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду у визначений час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без письмового дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченим та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього цією ухвалою, застава звертається у дохід держави.

В іншій частині ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4