Провадження №1-кп/512/3/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року Савранський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , який приймав участь в судовому засіданні у режимі відеоконференціі під час трансляції з приміщення ДУ «Одеська виправна колонія (№14)»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Саврань, Подільського району, Одеської області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.01.2017р. за №0000002, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Познанка Перша, Любашівського району, Одеської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, співмешкаючого, не маючого утриманців, працездатного, але непрацюючого, маючого тимчасові заробітки, який зареєстрований і проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15.09.2021р. по справі №505/2039/21, провадження №1-кп/505/451/2021р., за ч.1 ст.187 КК України, за правилами ч.4 ст.81, ч.1 ст.71, ст.72 цього Кодексу, до остаточного покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі, за яким на даний час відбуває покарання у ДУ «Одеська виправна колонія (№14)», строк відбування покарання обчислюється з моменту його затримання з 13.05.2021р.,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

28.12.2016р. приблизно о 17год. ОСОБА_4 , знаходячись в с.Бакша, Савранського району, Одеської області, діючи з корисливих мотивів, умисно та цілеспрямовано, з метою викрадення чужого майна шляхом пошкодження вікна нежилого будинку домогосподарства, що знаходиться у вказаному населеному пункті по АДРЕСА_2 , власником якого являється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , незаконно проник в середину будинку, звідки таємно викрав належний їй мотор-компресор з холодильника «Дніпро 2», вартість якого згідно висновку товарознавчого дослідження з визначення ринкової вартості рухомого майна становить 450,00грн..

Продовжуючи свої злочинні дії та маючи єдиний умисел, направлений на викрадення майна потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_4 цього ж дня приблизно о 18год., перебуваючи на території вказаного домогосподарства, шляхом пошкодження віконної рами приміщення літньої кухні, незаконно проник в середину приміщення, звідки викрав належне потерпілій майно, а саме плиту пічну чавунну двоконфорну 400х700мм, вартість якої згідно висновку товарознавчого дослідження з визначення ринкової вартості рухомого майна становить 288,00грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 703,00грн., а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме: у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаної з проникненням у житло та інше приміщення.

Письмове повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення вручено ОСОБА_4 30.03.2018р..

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила провести судовий розгляд за її відсутності, претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 матеріального або морального характеру вона не має, цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої вказаним кримінальним правопорушенням, заявляти не буде, оскільки викрадене майно їй повернено (а.с.19).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, підтвердив всі обставини вчинення ним вказаного кримінального правопорушення та дав пояснення, аналогічні до фабули обвинувачення. У вчиненому кримінальному правопорушенні обвинувачений щиро кається, запевнив суд, що в подальшому не вчинятиме правопорушень, а також попросив суд не досліджувати матеріали кримінального провадження, так як повністю визнає свою винуватість.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї винуватості в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також враховуючи те, що він та інші учасники судового провадження вважають, що обставини даного кримінального провадження доведені наявними у ньому доказами і не потребують дослідження у ході судового розгляду, тому учасники судового провадження визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються; з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, у зв`язку з чим суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України провів скорочений судовий розгляд даного кримінального провадження.

З огляду на зазначене, суд вважає, що докази, які зібрані стороною обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, є належними, допустимими і достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для постановлення обвинувального вироку.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Згідно зі сформульованим обвинуваченням ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло та інше приміщення.

Водночас, вартість викраденого майна згідно обвинувального акту не оспорюється учасниками судового провадження та становить 703,00грн., а дата вчинення крадіжки 28.12.2016р..

Суд зазначає, що 09.08.2024р. набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП України, якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Вказаним законом внесені зміни у ст.51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст.51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, з часу набрання 09.08.2024р. чинності Законом України №3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати лише, якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст.51 КУпАП.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024р. (справа №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24), суд касаційної інстанції зробив правовий висновок, відповідно до якого Закон №3886-IX, яким внесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування чи перевищує вартість викраденого майна розмір, визначений ст.51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України та п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Закону №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив крадіжку на загальну суму 703грн., яка мала місце 28.12.2016 року.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, у 2016 році становила 1378грн..

За таких обставин, у даному кримінальному провадженні вартість викраденого обвинуваченим майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1378грн. (станом на 2016 рік), а отже до цього діяння мають застосуватись положення ст.5 КК України (Зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі) і на теперішній час інкриміновані обвинуваченому дії не підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.185 цього Кодексу.

Як встановлено пунктом 4-1) ч.1 ст.284 КПК України, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння кримінальне провадження закривається.

Отже, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України по кримінальному провадженню №0000002, та враховуючи надану обвинуваченим згоду на закриття кримінального провадження за цією статтею, вказане кримінальне провадження слід закрити на підставі п.4-1) ч.1 ст.284 КПК України.

Разом з тим, зважаючи на спосіб вчинення крадіжки, а саме вчинення її з проникненням до житла та іншого володіння особи, суд вважає, що дії ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла та іншого володіння особи, у зв`язку з наступним.

Частиною 3 ст.337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як вбачається з санкції ч.1 ст.162 КК України, вона передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років, тобто, відповідно до положень ч.2 ст.12 цього Кодексу, вказане кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, а відтак перекваліфікація кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України (злочину), на ч.1 ст.162 цього Кодексу (проступок) покращує становище обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.162 КК України, суд виходить з фактичних обставин, установлених в судовому засіданні.

Об`єктивна сторона ст.162 КК України полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи слід розуміти будь-яке вторгнення у житло (інше володіння), здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи в порушення встановленого законом порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_4 визнав фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення і підтвердив факт проникнення у житло та інше приміщення з метою заволодіння майном, інакше кажучи, винний усвідомлював, що приміщення, до якого він проник, перебуває у користуванні іншої особи.

За таких обставин, дії ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України, за ознакою незаконне проникнення до житла та іншого володіння особи.

У ході вирішення питання про призначення виду і розміру покарання суд, зважаючи на положення статей 50, 65 КК України, бере до уваги, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий (а.с.45-49) та на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі в установі виконання покарань (а.с.31), має зареєстроване місце проживання (а.с.50, 51), співмешкає, утриманців не має, працездатний, утримував себе та свою сім`ю за рахунок праці по найму, за місцем проживання характеризується посередньо (а.с.50), на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває (а.с. відповідно 53, 52), а також позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка не має до обвинуваченого претензій майнового чи морального характеру.

Поряд із тим, суд враховує пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих обставин.

Так, відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає: визнання ним своєї винуватості, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , що передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

За таких обставин, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи відсутність обмежень, встановлених ч.3 ст.61 КК України, щодо незастосування покарання у виді обмеження волі, а саме: обвинувачений є повнолітнім, він не досяг пенсійного віку, він не є військовослужбовцем строкової служби та не є особою з інвалідністю першої і другої групи, тому суд вважає за доцільним призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, визначений у частині 2 цієї статті, що буде найбільше відповідати принципам і цілям призначення покарання, та буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Між тим, частиною 5 ст.74 КК України встановлено, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу.

Так, відповідно до пункту 2) ч.1 цієї статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальне правопорушення за ч.1 ст.162 КК України в силу ч.2 ст.12 цього Кодексу є кримінальним проступком, за вчинення якого передбачений найбільш суворий вид покарання у виді обмеження волі з числа передбачених за його вчинення.

Оскільки ОСОБА_4 вчинив вказаний кримінальний проступок 28.12.2016р., та з дня його вчинення і до теперішнього часу минуло більш, ніж три роки, він не ухилявся від слідства та суду, а тому суд дійшов висновку, що обвинуваченого слід звільнити від призначеного покарання за ч.1 ст.162 цього Кодексу на підставі п.2) ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 24.02.2017р. по справі №512/2/17 (провадження №1-кс/493/73/17) на тимчасово вилучене майно по матеріалам кримінального провадження №0000002 (а.с.39) скасувати.

Долю речових доказів суд вирішує за правилами ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, що передбачені ст.118 КПК України, у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись Законом України №3886-IX від 18.07.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», п.2) ч.1 ст.49, п.п.1, 2 ч.1, ч.2 ст.66, ч.5 ст.74, ч.1 ст.162 КК України, ч.2, п.1 ч.6 ст.100, ч.3 ст.337, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.370, 371, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, призначивши йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі п.2) ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_4 звільнити від призначеного покарання за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі на строк один рік, у зв`язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувався.

Цивільний позов потерпілою ОСОБА_6 не пред`явлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 24.02.2017р. по справі №512/2/17, провадження №1-кс/493/73/17, на тимчасово вилучене майно по матеріалам кримінального провадження №0000002, а саме на: двигун від холодильника та чавунну плиту, які належать ОСОБА_6 , шляхом заборони розпоряджатися вказаним майном та використовувати його скасувати.

Речові докази двигун від холодильника та чавунну плиту, які знаходяться на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 згідно її розписки (а.с.42), повернути власниці потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим або його захисником в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, потерпілою або її представником у частині, що стосується інтересів потерпілої, але в межах вимог, заявлених нею в суді першої інстанції, а також прокурором в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Савранський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення (п.п.1, 6, 7 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.395 КПК України).

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України (ч.2 ст.394 цього Кодексу).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору (ч.6 ст.376 КПК України).

СУДДЯ (підпис)

Суддя Савранського районного

суду Одеської області ОСОБА_1