УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , її представника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 10.04.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 620 241 001 200 009 61 від 16.12.2024,

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 10.04.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 620 241 001 200 009 61 від 16.12.2024.

На обґрунтування доводів скарги представник заявника зазначає, що слідчими Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 620 241 001 200 009 61 від 16.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, відомості щодо якого були внесенні за заявою ОСОБА_3 .

10.04.2025 слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні № 620 241 001 200 009 61 від 16.12.2024.

Зазначену постанову представник заявника уважає незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки що слідчим не наведено належних мотивів та достатнього обґрунтування свого рішення про відмову у визнанні особи потерпілою у кримінальному провадженні, при цьому вказана постанова слідчого містить лише формальні посилання на норми КПК України.

Посилаючись на зазначене, адвокат ОСОБА_4 просив скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 10.04.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні № 620 241 001 200 009 61 від 16.12.2024.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 підтримали доводи своєї скарги, яку просили задовольнити з підстав наведених у скарзі.

Слідчий ТУ ДБР у м. Києві до суду не прибув, про наявність поважних причин неявки не повідомив, що у силу ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши заявника, дослідивши скаргу та долучені до неї документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 2 КПК визначені завдання кримінального провадження, до яких, серед іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Крім того, кримінальним процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування покладається на слідчого суддю.

Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Так, частиною 1 статті 9 КПК на слідчого під час кримінального провадження покладений обов`язок неухильного дотримання вимог Кримінального процесуального кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Рішення слідчого у відповідності до вимог ч. 3 ст. 110 КПК приймається у формі постанови.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК постанова слідчого має містити, зокрема, відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви її прийняття, обґрунтування та посилання на положення КПК.

Таким чином, враховуючи викладене, законним процесуальне рішення може визнаватись лише у разі його відповідності вищевказаним вимогам.

У той же час, рішення слідчого від 10.04.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 отерпілою у кримінальному провадженні № 620 241 001 200 009 61 від 16.12.2024 зазначеним вимогам не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Статтею 92 КПК обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на прокурора та слідчого.

Слідчим ТУ ДБР у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення.

Відомості за вказаною заявою внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.12.2024 за № 620 241 001 200 009 61 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 364 КК.

Як вбачається з матеріалів скарги, адвокат ОСОБА_4 у заяві від 04.02.2025 про залучення ОСОБА_3 потерпілою до кримінального провадження зазначив відомості про заподіяння останній шкоди.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 55 КПК права і обов`язки потерпілого в особи виникають з моменту подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Отже, враховуючи зазначене вище, слідчий у своїй постанові про відмову у визнанні потерпілим мав послатися на докази, зібрані у ході досудового розслідування, які доводять, що зазначеними у заяві адвоката від 04.02.2025 обставинами шкоди ОСОБА_3 не заподіяно.

Однак, постанова слідчого не містить посилань на обставини, встановлені у ході досудового розслідування, які б слугували підставою для прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у цьому кримінальному провадженні.

Саме цитування норм кримінального процесуального закону не доводять наявність даних, які б свідчили про відсутність матеріальної чи моральної шкоди.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що досудове розслідування здійснюється за ч. 2 ст. 364 КК, яка сама по собі передбачає наявність у кримінальному провадженні потерпілого.

З огляду на викладені вище обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що постанова слідчого є необґрунтованою, тому підлягає скасуванню.

Наведене у своїй сукупності приводить слідчого суддю до висновку про наявність підстав для задоволення скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 7, 9, 22, 55, 303-306, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити.

Скасувати постанову слідчого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 10.04.2025 про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 620 241 001 200 009 61 від 16.12.2024.

Зобов`язати слідчого повторно розглянути клопотання адвоката ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні № 620 241 001 200 009 61 від 16.12.2024.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: