УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 713/4619/24

провадження № 51-3347 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 червня 2025 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 17 липня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000208, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 червня 2025 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 17 липня 2025 року вирок суду першої інстанції змінено, виключено з вступної частини вироку дані про судимості ОСОБА_4 із зазначенням того, що останній в порядку ст. 89 КК України є не судимим, а також виключено з мотивувальної частини вироку посилання про врахування судом при призначенні покарання, що він раніше судимий. У решті судове рішення залишено без зміни.

За вироком суду встановлено, що ОСОБА_4 26 листопада 2024 року близько 23:00, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив словесний конфлікт із колишньою співмешканкою ОСОБА_5 , у ході якого, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки, раптово наніс обома долонями рук не менше чотирьох ударів в обличчя, по верхніх повіках, а в подальшому ще один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_5 .

Надалі, ОСОБА_4 , взявши однією рукою за волосся потерпілу, кинув її на підлогу, де почав хаотично наносити удари обома ногами в ділянку тулуба, нижніх та верхніх кінцівок, не менше шести, а в подальшому, взяв ОСОБА_5 правою рукою за волосся та почав нею вдаряти об підлогу.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_5 було спричинено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, ОСОБА_4 22 грудня 2024 року близько 19:00 за аналогічних обставин,діючи умисно, наніс потерпілій ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Також, ОСОБА_4 29 березня 2025 року близько 19:00 за тих самих обставин умисно, наніс потерпілій ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою, у якій він, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить вирок і ухвалу щодо нього скасувати та призначити за ч. 2 ст. 125 КК України більш м`яке покарання, не пов`язане з обмеженням волі.

Зазначає, що суди безпідставно не врахували, як обставини, що пом`якшують покарання, стан здоров`я засудженого, публічне вибачення перед потерпілою, а також, що вчинене кримінальне правопорушення є кримінальним проступком та не завдало значної шкоди, його позитивні характеристики. На переконання засудженого, суди всупереч вимог ст. 89 КК України врахували його попередні судимості, що призвело до необґрунтованого призначення найсуворішого виду покарання, передбаченого санкцією статті. Вважає, що вирок і ухвала в цій частині не відповідають ст. 370 КПК України.

Мотиви суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.

Статтею 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Цією ж статтею передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

Положеннями ст. 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Беручи до уваги те, що розгляд кримінального провадження відбувся в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а також, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 125 КК України у касаційній скарзі не оспорюються, Суд, керуючись вимогами ст. 433 КПК України, не перевіряє законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині.

Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 зводяться до незгоди з тими обставинами, що були взяті до уваги при призначенні покарання, яке він вважає занадто суворим. Однак, така позиція засудженого є необґрунтованою, з огляду на таке.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням вищевикладених норм права.

Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 зважив на конкретні обставини кримінального провадження, характер і ступінь суспільної небезпеки, тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком (фактичні обставини його вчинення, спосіб, мотиви, форму вини, поведінку обвинуваченого), особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Крім того, суд відповідно до ст. 66 КК України визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , та згідно з п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах, обставиною, яка його обтяжує.

Урахувавши всю сукупність наведених обставин та даних про особу винного, у тому числі й тих про які йдеться у касаційній скарзі, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України та відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з яким обґрунтовано погодився і апеляційний суд.

Що стосується доводів касаційної скарги щодо безпідставного неврахування обставин, які пом`якшують покарання винному, зокрема, стан здоров`я засудженого, публічне вибачення перед потерпілою, то слід зауважити, що встановлення наявності чи відсутностіновихобставин, які впливають на призначення покарання, належить до тих питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку з огляду на положення ст. 368 КПК України. Наведене не є компетенцією касаційного суду з огляду на ст. 433 КПК України.

Апеляційний суд, переглянувши вирок за апеляційною засудженого ОСОБА_4 , доводи якої аналогічні до тих, що містяться у його касаційній скарзі, дав їм належну оцінку, визнав їх частково слушними щодо того, що місцевий суд у вироку безпідставно послався на те, що винний є раніше судимим, змінив судове рішення в цій частині, а в решті вмотивовано визнав позицію скаржника необґрунтованою.

Колегія суддів акцентувала увагу на тому, що ОСОБА_4 у силу ст. 89 КК України такий, що не має судимості, разом з тим, це не знижує суспільну небезпечність вчиненого.

Так, засуджений, намагаючись довести свою фізичну перевагу та зухвалість, скориставшись малозначними приводами, скоїв три самостійні епізоди нанесення потерпілій численних та жорстоких ударів руками і ногами по всьому тілу, у тому числі в голову, - тілесних ушкоджень, що призводили до короткочасних розладів здоров`я, за аналогічних обставин, за короткий проміжок часу, кожен з яких підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Хоча визнання вини, розкаяння засудженого і заслуговують на увагу, однак, на переконання Суду, у будь-якому випадку за встановлених конкретних обставин кримінального провадження, не знижують тяжкості й небезпечності вчиненого кримінального правопорушення. Тим більше, що йому було призначено хоча і найсуворіший вид покарання за ч. 2 ст. 125 КК України - обмеження волі, разом з тим, з урахуванням вищезгаданих обставин, не у максимальному розмірі.

Призначення ОСОБА_4 більш м`якого покарання не сприятиме досягненню мети покарання - виправленню засудженого.

Висновки судів відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості при призначенні покарання. Підстав вважати його явно несправедливим немає.

Оскаржені судові рішення є законними, обґрунтованими та належним чином вмотивованими, вони відповідають вимогам ст. 370 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зважаючи на зміст касаційної скарги, не встановлено.

Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, зі змісту касаційної скарги убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого

слід відмовити.

З цих підстав Суд, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 червня 2025 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 17 липня 2025 року щодо нього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3