Справа № 569/2331/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року

м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному кримінальне провадження № 0000491 від 09.02.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Вінниця, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 313 КК України,

з участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовин і прекурсори», діючи повторно, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставин, незаконно придбав та зберігав при собі з метою збуту психотропну речовину «метамфетамін», яку 18.03.2023, близько 00 год. 22 хв., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , в ході проведення оперативної закупки, незаконно збув ОСОБА_6 за 1500 гривень у поліетиленовому зіп-пакетику у формі кристалічної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку експерта від 03.04.2023 №СЕ-19/118-23/3421-НЗПРАП у своєму складі містить психотропну речовину метамфетамін, масою 0,274 г., обіг якої обмежено відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

Також, ОСОБА_3 , порушуючи порядок встановлений ст. 12 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», ст. ст. 6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», маючи умисел на незаконне придбання та зберігання обладнання, призначеного для виготовлення психотропних речовин, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, незаконно придбав холодильник скляний лабораторний кульковий (холодильник Алліна) ХШ-3-300, який зберігав за адресою місця свого проживання у квартирі АДРЕСА_4 , до моменту проведення працівниками поліції санкціонованого обшуку даного приміщення, в ході якого, в період часу з 09 год. 43 хв. до 11 год. 08 хв., 06 грудня 2023 року, вилучено зазначене обладнання з нашаруваннями речовини, яка згідно висновку експерту від 03.01.2024 №СЕ-19/118-23/13810-НЗПРАП у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, масою 0,0001 г., що свідчить про використання зазначеного обладнання з метою виготовлення психотропної речовини - метамфетамін.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, визнав повністю, та суду показав, що придбав та зберігав наркотичні засоби. У вчиненому щиро кається та просить суворо не карати.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненому злочині, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують особу винного. При цьому судом з"ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, вони не викликають сумнівів у добровільності їх позицій. Судом роз"яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано вірно, а саме за ч. 2 ст. 307 КК України незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збуті психотропної речовини, вчинене повторно та за ч. 1 ст. 313 КК України незаконне придбання, зберігання обладнання, призначеного для виготовлення психотропних речовин.

Частиною 2 статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на „Д обліку не перебуває, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується негативно.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

З огляду на вказану мету й принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Таким чином, виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З огляду на положення ст. 65 КК України, а також роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та iндивiдуалiзацiї покарання.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який вперше притягується до відповідальності, не гативно характеризується як за місцем проживанням, наявність обставин, що пом`якшують покарання, думку прокурора щодо призначення покарання, а саме: у виді позбавлення волі з конфіскацією майна та із застосуванням ст. 70 КК України, суд приходить до висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій, передбачене по кожному кримінальному правопорушенню - злочину.

Також за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 313 КК України до обвинуваченого слід застосувати і додаткове покарання у виді конфіскації майна, що є його власністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, з огляду на те, що обвинувачений вчинив два кримінальні правопорушення, суд вважає за необхідне застосувати принцип поглинання менш суворого більш суворим.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, призначеного цим вироком, та покарання, призначеного вироком Рівненського апеляційного суду від 30 січня 2025 року призначити ОСОБА_3 у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК, зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 26.01.2017 по 07.02.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а також починаючи з 08.12.2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Усе вищевказане в сукупності дає суду підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження нових кримінальних правопорушень без реального відбування ними покарання у виді позбавлення волі.

Таке покарання відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також соціальної реабілітації. Саме таке покарання, яке слід відбувати реально, на переконання суду, буде необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Підстав для призначення більш м`якого покарання, суд не знаходить, та вважає, що перевиховання й виправлення неможливо без ізоляції від суспільства.

Суд враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив тяжкі злочини, тому вважає, що підстав для його звільнення від відбування покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України судом не встановлено.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного обвинуваченого такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Однак, призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Суд вважає за необхідне запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу, залишити попередній - тримання під вартою.

Згідно з ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 284, 373, 374, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.313, ч.2 ст.307 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 313 КК України - у виді обмеження волі на строк три роки;

за ч. 2 ст. 307 КК України - у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією належного йому майна;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 до відбування покарання у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, призначеного цим вироком, та покарання, призначеного вироком Рівненського апеляційного суду від 30 січня 2025 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 6 років 1 місяць з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК, зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 26.01.2017 по 07.02.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а також починаючи з 08.12.2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити попередній - тримання під вартою.

Відповідно ч.2 ст.124 КПК України, стягнути із засудженого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 7188 грн. 76 коп.

Речові докази: психотропну речовину метамфетамін, масою 0,274 г., -знищити.

психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, масою 0,0001 г. знищити.

Диск (а.с.78)- залишити в матеріалах кримінального провадження.

Диск (а.с.89) - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Цифровий носій (а.с.94)- залишити в матеріалах кримінального провадження.

Диск (а.с.95) - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_7