УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2025 Справа №607/8522/25 Провадження №1-кс/607/2413/2025

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисників адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борсуки Кременецького району Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , із вищою освітою, одруженого, викладача Західноукраїнського національного університету, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26.04.2025слідчий СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 за погодженням із прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_8 звернулася до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів щодо підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000014 від 18.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що СУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000014 від 18.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що з квітня 2018 року ОСОБА_9 працював у Західноукраїнському національному університеті на посаді старшого лаборанта відділу моніторингу якості освіти та методичної роботи, а після отримання диплому магістра його було переведено на посаду спеціаліста першої категорії у цьому ж відділі. 16.01.2025 у ОСОБА_9 після отримання диплому доктора було звільнено з раніше займаної посади в ЗУНУ, у зв`язку із чим ОСОБА_9 втратив законні підстави для відстрочки від мобілізації. На початку лютого 2025 року, у зв`язку із неможливістю працевлаштуватись у інші навчальні заклади, ОСОБА_9 спробував поновитись на роботі в ЗУНУ. Однак, ОСОБА_4 під час особистих розмов пригрозив ОСОБА_9 , що в даному університеті він працювати не буде, але разом з тим, запропонував йому, з метою отримання відстрочки від мобілізації посприяти у його працевлаштуванні в одному із ВНЗ України. За вказані вище послуги ОСОБА_4 вимагав в ОСОБА_9 неправомірну вигоду у розмірі 1500 доларів США. На вказану вимогу ОСОБА_9 погодився, оскільки усвідомлював, що ОСОБА_4 , враховуючи його набуті сталі зв`язки у середовищі представників керівної ланки різних ВНЗ України, дійсно може створити перешкоди для працевлаштування не тільки у ЗУНУ, а й у інших навчальних закладах.

Слідчий у клопотанні зазначає, що в лютому 2025 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_9 за вплив на посадову особу приватного закладу вищої освіти у сприянні працевлаштування ОСОБА_9 до ВНЗ, що в подальшому надасть останньому право на відстрочку від мобілізації, згідно ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та у зв`язку із цим подальший вплив на посадову особу за вплив на прийняття рішення такою особо з метою оформлення ОСОБА_9 відстрочки від призову на військову службу у зв`язку із мобілізацією. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на особисте збагачення, переслідуючи корисливий мотив, ОСОБА_4 вирішив одержати неправомірну вигоду від ОСОБА_9 для здійснення впливу на посадових осіб приватного закладу вищої освіти «Тернопільська богословська академія імені патріарха Йосифа Сліпого» з метою працевлаштувати ОСОБА_9 у вказаний навчальний заклад, що дасть можливість отримати підстави для подальшого впливу на посадових осіб з метою прийняття ними рішення для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Так, 26.03.2025 ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_9 , що для оформлення його на роботу в приватний заклад вищої освіти «Тернопільська богословська академія імені патріарха Йосифа Сліпого» він повинен передати йому неправомірну вигоду в сумі 600 доларів США, а також передати йому банківську карту, на яку нараховуватиметься заробітна плата. Оскільки згідно досягнутих домовленостей ОСОБА_9 , не мав відвідувати навчальний заклад, а отриману заробітну плату віддати ОСОБА_4 . Так, 26.03.2025 ОСОБА_4 та ОСОБА_9 прибули до приватного закладу вищої освіти «Тернопільська богословська академія імені патріарха Йосифа Сліпого», де працівник даного закладу ОСОБА_10 надав документи про працевлаштування ОСОБА_9 на посаду старшого викладача кафедри соціально-гуманітарних наук Приватного закладу вищої освіти «Тернопільська богословська академія імені патріарха Йосифа Сліпого», а саме наказ № 51 від 28.03.2025, який підписано в.о. ректора ОСОБА_11 . 14.04.2025 ОСОБА_9 на вимогу ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні туалету ЗУНУ передав останньому необхідний пакет документів для дооформлення документів для відстрочки від мобілізації та грошові кошти у сумі 600 доларів США. Цього ж дня ОСОБА_4 повідомив, що ОСОБА_9 необхідно надати ще грошові кошти у сумі 250 доларів США або 10000 грн., оскільки ці кошти потрібно передати посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_2 для оформлення документів, які надають право на відстрочку від мобілізації. В свою чергу ОСОБА_9 надав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 300 доларів США. 15.04.2025 близько 11:00 год. ОСОБА_4 погрожуючи ненаданням документів з ІНФОРМАЦІЯ_2 , які надають право на відстрочку від мобілізації висловив вимогу про додаткове надання ОСОБА_9 грошових коштів у сумі 700 доларів США. Надалі, 24.04.2025 перебуваючи в салоні автомобіля марки «KIA» моделі «К5», д.н.з. на паркувальному майданчику поблизу магазину «Торба» по вул. Галицька, 47, у м. Тернопіль в ході спілкування із ОСОБА_9 , ОСОБА_4 одержав від останнього грошові кошти у сумі 700 доларів США, як неправомірну вигоду для себе за вплив на посадових осіб Територіального центру комплектування та соціальної підготовки, за сприяння у виготовленні документів для відстрочки від мобілізації, після чого був затриманий працівниками правоохоронних органів.

У клопотанні вказано, що 25.04.2025 ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто в одержанні неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди.

Мотивуючи клопотання, слідчий посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, та існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); незаконно впливати на свідка у цьому кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України). З урахуванням викладеного та даних про особу підозрюваного ОСОБА_4 , на думку слідчого, є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, тому йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Внесене клопотання відповідає вимогам ст. 184 КПК України, його копія вручена підозрюваному.

Прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 обґрунтованими.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні просив застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на необґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри за частиною 3 ст. 369-2 КК України, щодо кваліфікуючої ознаки «вимагання», та недоведеність зазначених слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. За наведеного та вказавши на міцні соціальні зв`язки та незадовільний стан здоров`я ОСОБА_4 , який є одруженим, має на утриманні сина - студента, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, просив застосувати щодо останнього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, який вважає достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні також висловив заперечення щодо задоволення клопотання сторони обвинувачення та, посилаючись на недоведеність неможливості застосування щодо ОСОБА_4 іншого більш м`якого запобіжного заходу, просив застосувати щодо останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя враховує наступне.

У відповідності до ст. 29 Конституції України та ст. ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст. 183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується виключно тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Згідно із ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст. 183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, згідно з положеннями ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000014 від 18.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

25.04.2025 ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто в одержанні неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України. Зокрема такими є: витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000014 від 18.02.2025; письмова заява ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення від 17.02.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 24.04.2025; довідка в.о. ректора приватного закладу вищої освіти «Тернопільська Богословська Академія імені патріарха Йосифа Сліпого» ОСОБА_11 від 28.03.2025; наказ в.о. ректора приватного закладу вищої освіти «Тернопільська Богословська Академія імені патріарха Йосифа Сліпого» ОСОБА_11 №51 від 28.03.2025; заява ОСОБА_9 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 16.04.2025; протокол огляду місця події від 24.04.2025; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.04.2025; протокол огляду грошових коштів від 24.04.2025; протокол огляду покупця та вручення йому грошових коштів перед початком проведення спеціального слідчого експерименту від 24.04.2025; протокол проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 24.04.2025, інші долучені до клопотання матеріали.

Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинене, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_4 такого кримінального правопорушення.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Водночас слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме в одержанні неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення в обґрунтування поданого щодо ОСОБА_4 клопотання, слідчий суддя виходить із такого.

Як зазначено у клопотанні слідчого, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); незаконно впливати на свідка у цьому кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідка у цьому кримінальному провадженні.

Так, ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, підозрюваний може умисно переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення передбаченої законом відповідальності.

При встановленні наявності ризику незаконного впливу на свідка у цьому кримінальному провадженні слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. За таких обставин, вказаний ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка та дослідження їх судом.

Поряд з цим слідчий суддя вважає недоведеним зазначений у клопотанні слідчим ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки з долучених до клопотання матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягався та виключно позитивно характеризується за місцем проживання та роботи.

Також слідчий суддя вважає слушними аргументи з цього приводу сторони захисту щодо недоведення слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні можливості продовження ОСОБА_4 кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, оскільки інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення стороною обвинувачення кваліфіковано як закінчений злочин.

За таких обставин, слідчим у поданому клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, під час розгляду клопотання сторона обвинувачення довела існування ризиків переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідка у цьому кримінальному провадженні, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України слугує підставою для застосування запобіжного заходу.

Так, слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні просили застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 винятковий за своєю суворістю запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.

За змістом ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На переконання слідчого судді, в судовому засіданні прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, втім, не доведено обставини згідно з п. 3 ч. 1 цієї статті.

При розгляді клопотання слідчим суддею враховано всі обставини, визначені в ст. 178 КПК України, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, який є одруженим та наявність на його утриманні сина, який є студентом, а відтак перебуває на його фінансовому забезпеченні; відсутність у підозрюваного судимостей, його репутацію та процесуальну поведінку.

Зважаючи на наведене та враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 , в тому числі, наявність у нього постійного місця проживання, беручи до уваги недоведення прокурором недостатності застосування в даному конкретному випадку більш м`якого запобіжного заходу, відсутність належного обґрунтування підстав для втручання у право ОСОБА_4 на свободу, шляхом застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, а також те, що Європейський суд з прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права зазначають, що існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, тобто, утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом і, коли відсутні конкретні дані, які б дозволяли дійти ґрунтованого висновку, що особа з великою ймовірністю вчинить дії, передбачені ст. 177 КПК України, слід вважати, що такі ризики взагалі відсутні, або є настільки мінімальними, що не дають виключних підстав для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя доходить висновку, що у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України щодо підозрюваного ОСОБА_4 слід обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що сам по собі факт підозри ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину не є достатньою підставою для застосування до нього найбільш суворого виняткового запобіжного заходу. Слідчий суддя враховує, що твердження сторони обвинувачення про тяжкість вчиненого злочину, не є достатнім для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01.06.2006, Європейський суд з прав людини, вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Отже, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, з урахуванням наведеного, встановлених слідчим суддею ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, можливо дієво запобігти шляхом застосування іншого запобіжного заходу, який не є виключним за своєю суворістю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За таких умов, слідчий суддя вважає, що можливе застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту, за виключенням необхідності відвідування медичних закладів.

Поряд з цим, надаючи оцінку доводам сторони захисту про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, слідчий суддя вважає, що з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин та ризиків запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби як і менш обтяжливі запобіжні заходи, на даний час не зможуть запобігти вказаним ризикам та дисциплінувати процесуальну поведінку підозрюваного.

Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців (ч. 7 ст. 194 КПК України).

На переконання слідчого судді, застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є співмірним з існуючими ризиками, передбаченими пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, відповідає його особі, та тяжкості кримінального правопорушення, вчинення якого йому ставиться у вину, вказаним запобіжним заходом буде досягнута мета забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи, що ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000014 від 18.02.2025 повідомлено про підозру 25.04.2025, то з урахуванням положень ст.219 КПК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а також виконання обов`язків належить визначити по 25.06.2025, тобто в межах строку досудового розслідування даного кримінального провадження.

За таких обставин, у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів відносно підозрюваного ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (за виключенням відвідування медичних закладів за необхідності), по 25.06.2025.

У відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3) утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні.

Строк дії запобіжного заходу та покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків визначити по 25.06.2025.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України підозрюваного ОСОБА_4 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і звільнити з-під варти.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Доручити виконання ухвали Тернопільському РУП ГУНП в Тернопільській області, для чого негайно направити її копію для здійснення відповідного контролю за підозрюваним.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1