КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3397/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 рокузадоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері наркотичних засобів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Вказано, що строк тримання під вартою необхідно рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 11 год. 18 хв. 07.04.2025, тобто по 05.06.2025 року.

Зобов`язано начальника філії державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області, начальника державної установи «Київський слідчий ізолятор», або іншої установи попереднього ув`язнення за місцем утримання підозрюваного ОСОБА_7 , забезпечити додержання права останнього на належну медичну допомогу, зокрема в частині проведення медичного обстеження підозрюваного та забезпечення можливості відповідного лікування згідно встановленого діагнозу.

Строк дії ухвали визначено до 05.06.2025 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню через порушення норм кримінального процесуального законодавства та ухвалення судом рішення без всебічного, повного й неупередженого з`ясування та дослідження всіх обставин кримінального провадження, без належної перевірки та об`єктивної оцінки усіх доказів, у рішенні не наведено достатніх мотивів його ухвалення.

Звертає увагу на те, що клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 містить формальне посилання на існування ризиків, однак жодних доказів на його обґрунтування ні слідчим, ні прокурором не надано.

Крім того, стороною обвинувачення на час розгляду клопотання не зазначено будь- яких мотивів неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, наприклад, цілодобового домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю або застави.

Захисник зазначає, що в судовому засіданні під час обрання запобіжного заходу, судом першої інстанції не було взято до уваги та не зазначено мотивів відхилення доказів сторони захисту про наявність у підозрюваного постійного місця проживання, наявність тяжких хвороб, таких як цукровий діабет, що підтверджуються відповідними медичними документами, які були надані для огляду слідчому судді.

Крім того, відповідно до матеріалів, долучених до клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, ОСОБА_7 був затриманий 07 квітня 2025 року, в цей же день йому викликано бригаду швидкої медичної допомоги в ГУНП у місті Києві в зв`язку із раптовим погіршенням стану здоров`я. Також бригада швидкої медичної допомоги приїжджала 08 квітня 2025 року за викликом до ОСОБА_7 , за місцем його перебування в ІТТ.

Вказані обставини, на думку апелянта, свідчать не лише про наявність у підозрюваного ОСОБА_7 , проблем зі здоров`ям, а й вказують на те, що тримання ОСОБА_7 під вартою, відсутність належного лікування та надання необхідної медичної допомоги може призвести до непоправимих наслідків.

Посилання прокурора в судовому засіданні на відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків спростовується наявністю у ОСОБА_7 , сім`ї, що підтверджується Актом від 11 квітня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_11 , яка є його співмешканкою, проживає за адресою АДРЕСА_1 . Мати підозрюваного - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом третьої групи довічно, батько - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , також є інвалідом третьої групи. Також, співмешканка підозрюваного - ОСОБА_11 , 1988 року народження, має третю групу інвалідності.

Вказані обставини повністю спростовують доводи прокурора про відсутність у підозрюваного ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків.

Апелянт також зазначає, що в матеріалах провадження відсутні докази можливості вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_7 раніше не судимий, даний злочин вчинений ним вперше, під час судового засідання підозрюваний не заперечував скоєння ним кримінальних правопорушень, за якими його підозрюють, що на думку захисника, свідчить про відсутність наміру ухилятися від слідства та суду.

Щодо посилання прокурора на існування ризику знищення, або спотворення речей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, захисник вважає, що такий ризик не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки всі речі, які мають відношення до даного кримінального провадження, були виявлені та вилучені під час проведення обшуку 07 квітня 2025 року за місцем проживання підозрюваного, крім того, матеріали кримінального провадження перебувають у сторони обвинувачення, тому залишається незрозумілим, яким чином підозрюваний ОСОБА_7 може перешкодити органу досудового розслідування у встановленні всіх обставин кримінального правопорушення.

Зазначення такого ризику, на думку захисту, є чисто формальним, без достатнього обґрунтування та надання доказів на підтвердження доводів прокурора.

Однак судом першої інстанції належної правової оцінки цьому факту не було надано, як і не було надано мотивів відхилення доводів сторони захисту про відсутність зазначених ризиків у клопотанні сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання підозрюваного виключно під вартою.

Аналогічна ситуація стосується і ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків.

Захисник вважає, що в даному випадку такий ризик не лише не був доведений прокурором, а й взагалі зазначений формально, без будь-якої конкретизації.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів провадження, Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000812 від 09.07.2024 року за підозрою ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України, за підозрою ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

07.04.2025 року об 11 год. 18 хв. (фактичний час затримання) на підставі ст. 208 КПК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

07.04.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України.

09.04.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України.

09.04.2025 року старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері наркотичних засобів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодження з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що у ході досудового розслідування встановлено, що у невстановлений час, але не пізніше 07.04.2025 року за невстановлених обставин, у громадянина України ОСОБА_7 виник злочинний корисливий умисел, направлений на вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом психотропних речовин, а саме на організацію та утримання місця для незаконного виготовлення психотропних речовин, незаконне виготовлення, зберігання з метою збуту психотропних речовин з мотивів власного збагачення тощо.

З метою реалізації свого злочинного корисливого умислу, спрямованого на організацію та утримання місця для незаконного виготовлення психотропних речовин, ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 07.04.2025 року, за невстановлених обставин та у невстановленому розслідуванням місці, придбав обладнання та прилади для виготовлення психотропних речовин, які перемістив до квартири за місцем власного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, з метою доведення до кінця свого злочинного наміру, направленого на організацію місця для незаконного виготовлення психотропних речовин, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 07.04.2025 року, за невстановлених обставин та у невстановленому розслідуванням місці, незаконно придбав, перемістив та зберігав за вищевказаною адресою власного проживання прекурсори та речовини, які у подальшому використовував при виготовленні (синтезі) психотропних речовин, організувавши таким чином місце для незаконного виготовлення психотропних речовин, яке в подальшому утримував, особисто забезпечуючи процес виготовлення психотропних речовин у приміщенні квартири за місцем власного проживання за адресою АДРЕСА_1 , фактично створивши своїми умисними діями умови для сталого виготовлення психотропних речовин з метою подальшого їх збуту, в тому числі у великих розмірах.

Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 07.04.2025 року, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання прекурсорів, з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин.

Реалізовуючи вказаний злочинний намір, ОСОБА_7 , діючи умисно, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений досудовим розслідуванням час, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, незаконно придбав прекурсор, стосовно якого встановлюються заходи контролю - нітропропен, який може використовуватись при виготовленні психотропних речовин, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин перемістив його до квартири за місцем власного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де за вищезазначених обставин організував місця для незаконного виготовлення психотропних речовин, та розпочав незаконно зберігати його з метою використання для виготовлення психотропних речовин у вищевказаному місці.

07.04.2025 року у період часу з 07 год. 45 хв. по 11 год. 01 хв., співробітниками поліції, під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено прекурсор, стосовно якого встановлюються заходи контролю - нітропропен, який може використовуватись при виготовленні психотропних речовин, який ОСОБА_7 незаконно зберігав з метою використання для виготовлення психотропних речовин за вищевказаною адресою.

Крім того, у невстановлений час, але не пізніше 07.04.2025 року за невстановлених обставин, у громадянина України ОСОБА_7 виник злочинний корисливий умисел, спрямований на вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом психотропних речовин, а саме, незаконне виготовлення, зберігання з метою збуту психотропних речовин з мотивів власного збагачення.

Реалізовуючи вказаний злочинний намір, ОСОБА_7 , перебуваючи у квартирі за місцем власного проживання за адресою АДРЕСА_1 , де за вищезазначених обставин організував місця для незаконного виготовлення психотропних речовин, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 07.04.2025 року, незаконно виготовив психотропну речовину - амфетамін, у великих розмірах, яку почав незаконно зберігати за вищевказаною адресою з метою її подальшого збуту.

Під час проведення, 07.04.2025 року у період часу з 07 год. 45 хв. по 11 год. 01 хв., співробітниками поліції обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено психотропну речовину амфетамін у великому розмірі, яку ОСОБА_7 незаконно виготовив та зберігав за вищевказаною адресою з метою її подальшого збуту.

У ході досудового розслідування 07 квітня 2025 року о 11 год. 18 хв. (фактичний час затримання) ОСОБА_7 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Цього ж дня, 07.04.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України.

Слідчий зазначив, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України, підтверджується наступними зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

- проведеним обшуком за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого в ОСОБА_7 , крім іншого вилучено психотропну речовину - амфетамін, у великому розмірі, прекурсори, та обладнання, рідини, що можуть бути використані при виготовленні психотропних речовин;

- затриманням ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України, на місці вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, при незаконному зберіганні психотропної речовини у великому розмірі;

- висновком експерта;

- матеріалами проведених негласних слідчих (розшукових) дій, зокрема, зняття інформації з комунікаційних систем за абонентським номером НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_7 , та НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є постійним «покупцем» у ОСОБА_7 психотропної речовини - амфетамін;

- іншими зібраними матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Слідчий вказав, що під час проведення заходів, спрямованих на збір даних, які характеризують особу ОСОБА_7 , встановлено, що останній офіційно не працевлаштований, веде відособлений спосіб життя.

Також, на даний час у слідства є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_7 може здійснити спроби: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому існують ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку слідчого застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить завдання кримінального провадження та не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері наркотичних засобів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Вказано, що строк тримання під вартою необхідно рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 11 год. 18 хв. 07.04.2025, тобто по 05.06.2025 року.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України.

Зокрема, обґрунтованість повідомленої підозри у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраною у кримінальному провадженні сукупністю доказів, а саме:

- проведеним обшуком за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого в ОСОБА_7 , крім іншого, вилучено психотропну речовину - амфетамін, у великому розмірі, прекурсори, та обладнання, рідини, що можуть бути використані при виготовленні психотропних речовин;

- затриманням ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України, на місці вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, при незаконному зберіганні психотропної речовини у великому розмірі;

- висновком експерта;

- матеріалами проведених негласних слідчих (розшукових) дій, зокрема, зняття інформації з комунікаційних систем за абонентським номером НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_7 , та НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є постійним «покупцем» у ОСОБА_7 психотропної речовини - амфетамін;

- іншими зібраними матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на долучені до клопотання слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення, зокрема, особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, підозрюваний може виїхати за межі території України та переховуватися від органів досудового слідства та суду.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати речі та документи, які мають суттєве значення для встановлення обставин кримінального правопорушення) обґрунтовується тим, що на даний час здійснюється досудове розслідування, заплановано проведення низки слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення повного кола осіб, причетних до вчинення вказаного злочину, та низки інших злочинів, досудове розслідування по яким здійснюється у даному кримінальному провадженні, а тому, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити речі та документи щодо його кримінально-протиправної діяльності, по яким проводяться заходи щодо встановлення їх місця перебування.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні), вбачається із того, що у рамках кримінального провадження допитано свідків, відомості про місце проживання яких стане відомо ОСОБА_7 під час ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, а тому, перебуваючи на волі, він може на них впливати з метою зміни ними своїх показань.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється), обґрунтовується тим, що обставини вчинення підозрюваним ОСОБА_7 злочину у сфері наркотичних засобів дають достатні підстави вважати, що, перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів або інші корисливі злочини.

Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання органу досудового розслідування, та забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

Слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень та їх наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого чи застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема, цілодобового домашнього арешту, колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи можливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції насамперед використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена ч. 1 ст. 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що ймовірно вчинені ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України, у яких він підозрюється, мають високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження встановлено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Як вбачається із матеріалів провадження, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, непрацевлаштований, неодружений, дітей на утриманні не має.

Отже, сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Крім того, застосовуючи щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив йому розмір застави, оскільки він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що зумовлює право суду не визначати розмір застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України. Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах, які містять дані, що вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Твердження апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже, ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати речі та документи, які мають суттєве значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, слідчим суддею викладено в ухвалі мотиви про існування таких ризиків з огляду на конкретні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначених злочинів, дані про особу підозрюваного та його процесуальну поведінку на стадії досудового розслідування.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та виклав в ухвалі детальні мотиви про існування таких ризиків з огляду на конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, та даних про особу підозрюваного.

Посилання апелянта на позитивну процесуальну поведінку підозрюваного, а також на те, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживає разом із співмешканкою ОСОБА_11 , мати та батько підозрюваного є інвалідами третьої групи, не спростовують висновків суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не являються достатньою підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Також, всупереч тверджень захисника в апеляційній скарзі, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував обставини, визначені ст. 178 КПК України, при цьому, належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що стан здоров`я підозрюваного не допускає тримання його під вартою, слідчому судді надано не було, а тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність перешкод для утримування ОСОБА_7 під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Крім того, колегія суддів зауважує на тому, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі зобов`язав начальника філії державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області, начальника державної установи «Київський слідчий ізолятор», або іншої установи попереднього ув`язнення за місцем утримання підозрюваного ОСОБА_7 , забезпечити додержання права останнього на належну медичну допомогу, зокрема в частині проведення медичного обстеження підозрюваного та забезпечення можливості відповідного лікування згідно встановленого діагнозу.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4