Справа № 201/6107/25
Провадження № 1-кс/201/2290/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Соборного районного суду міста Дніпра клопотання прокурора Маріупольської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001698 від 10.06.2024, про здійснення спеціального досудового розслідування відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Донецьк Донецької області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

У судовому засіданні брали участь:

прокурор ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції),

захисник ОСОБА_5

УСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання прокурора про здійснення спеціального досудового розслідування кримінального провадження за № 0001698 від 10.06.2024 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор вказує, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН увійшли Українська Радянська Соціалістична Республіка (з 24 серпня 1991 року змінено назву на Україна), Союз Радянських Соціалістичних Республік (з 24 грудня 1991 року змінено назву на Російська Федерація) та ще 49 країн - засновниць, а в подальшому до вказаної міжнародної організації прийняті інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі Члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь - якої держави, так і будь - яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16 грудня 1970 року № 2734 (XXV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21 грудня 1965 року № 2131 (XX), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь якій формі або з будь якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної та політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою першою в порушення Статуту ООН є перш за все свідченням акту агресії.

Будь - яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за згодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, що дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно наведеним вище актам.

Жодні міркування будь - якого характеру, з політичних, економічних, військових чи інших причин не можуть бути виправданням агресії.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій (Гаага, 18 жовтня 1907 року), яка вступила в дію 26 січня 1910 року, яку 7 березня 1955 року визнано Союзом Радянських Соціалістичних Республік, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього і недвозначного попередження, яке буде мати форму мотивованого оголошення війни або форму ультиматуму з умовним оголошенням війни. Стан війни повинен бути без уповільнення оповіщений нейтральним державам і буде мати для них дійсну силу лише після одержання оповіщення.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

31 травня 1997 року відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року ШЗ/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42 ФЗ). Відповідно до ст.ст. 2 - 3 зазначеного Договору Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько - російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1 - 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно із статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132 - 134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Таким чином, із зазначених міжнародних нормативно - правових актів, а також актів національного законодавства, яке визначає основні засади державної політики, спрямованої на захист національних інтересів і гарантування в Україні безпеки особи, суспільства і держави від зовнішніх і внутрішніх загроз в усіх сферах життєдіяльності, випливає, що дії Російської Федерації на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України створюють реальні загрози національній безпеці та є проведенням підривної діяльності проти України. Її результатом стала в 2014 році анексія Криму, окупація території Донецької та Луганської областей, масштабні руйнування провідних промислових бюджетоутворюючих підприємств на сході держави, що призвело до загострення суспільно - політичної обстановки в Україні, падіння економіки держави та інших вкрай негативних для України наслідків.

Наведені вище факти розв`язання та ведення Російською Федерацією агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, в тому числі, і шляхом вторгнення підрозділів ЗС Російської Федерації на територію півострова Крим, захоплення державних установ, організацій та військових частин із 27 лютого 2014 року широко висвітлювалися більшістю засобів масової інформації України та іноземних держав.

Постановою Ради Федерації Федеральних Зборів Російської Федерації «Про використання Збройних Сил Російської Федерації на території України» від 01 березня 2014 року № 48 - СФ за результатами звернення Президента Російської Федерації, виходячи з інтересів безпеки життя громадян Російської Федерації, особового складу військового контингенту ЗС Російської Федерації, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду Президенту Російської Федерації на використання ЗС Російської Федерації на території України.

Надалі, продовжуючи підривну діяльність проти України, Російська Федерація утворила на тимчасово окупованій території України в АР Крим федеральні органи державної влади Російської Федерації, правоохоронні органи та органи судової системи, місцевого самоврядування, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади Російської Федерації та недопущення контролю України над цією територією.

Верховною Радою України 15 квітня 2014 року прийнято Закон України № 1207 - УІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), за яким перебування підрозділів ЗС Російської Федерації на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також, всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також, повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку Російської Федерації.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262 «референдум», проведений в АР Крим 16 березня 2014 року, визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.

Реакцією на такі дії Російської Федерації стало прийняття Верховною Радою України 21 квітня 2015 року постанови № 337 - VIII «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку Російської Федерації на території АР Крим 20 лютого 2014 року, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19 грудня 2016 року № 71/205 та від 19 грудня 2017 року № 72/190 «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17 грудня 2018 року, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22 грудня 2018 року послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку Російської Федерації внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання анексії.

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України Російської Федерації та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року Російською Федерацією визнано «Донецьку Народну Республіку» та «Луганську Народну Республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил Російської Федерації за межами Російської Федерації, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 05 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому Збройними силами Російської Федерації, які діяли за наказом керівництва Російської Федерації і ЗС Російської Федерації, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам зброї та підрозділам ЗСУ, також військовими формуваннями Російської Федерації здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102 IX від 24.02.2022, у зв`язку

з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб на всій території України, який у подальшому неодноразово продовжувався, та діє до теперішнього часу.

Відповідно до п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» окупаційна адміністрація Російської Федерації - сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Тимчасово окупована територія - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Згідно з ст. 42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: положення про закони і звичаї війни на суходолі (1907 року) територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.

Внаслідок розв`язання і ведення агресивної війни, починаючи з 24 лютого 2022 року збройними формуваннями Російської Федерації тимчасово окуповано частини території Дніпропетровської, Донецької, Запорізької, Луганської, Миколаївської, Сумської, Харківської, Херсонської областей.

Згідно з Розпорядженням Кабінету міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» зі змінами, внесеними Розпорядженням Кабінету міністрів України від 05 травня 2015 року № 428 р, місто Донецьк Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 «Про затвердження Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 р. за № 380/43786, всю територію Донецького району з 07.04.2014 включено до переліку територій, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації.

З метою забезпечення роботи окупаційних органів влади у районних центрах та містах на території Донецької області, де органи влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень, керівниками так званої «Донецької Народної Республіки» за вказівки невстановлених представників Російської Федерації створено не передбачені законодавством України державні адміністрації у складі яких створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України. З метою надання вигляду законності їх діяльності органами влади «Донецької Народної Республіки» прийнято ряд документів із ознаками нормативності, проте які є нікчемними відповідно до законодавства України.

Представниками Російської Федерації на тимчасово окупованій території міста Донецька Донецької області було створено підпорядковану, керовану та фінансовану Російською Федерацією окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України.

При цьому представники підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території міста Донецька Донецької області, здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу Російської Федерації.

Одним із таких органів є так зване «Міністерство фінансів Донецької Народної Республіки» (далі «Міністерство»), про утворення якого проголошено 24.12.2024 з основним місцем дислокації: Донецька область, місто Донецьк, Куйбишевський район, вулиця Солов`яненко, будинок 115а.

В подальшому 24.12.2024 указом так званого голови «Донецької Народної Республіки» № 762 затверджено так зване «Положення про Міністерство фінансів Донецької Народної Республіки».

При цьому «Міністерство» має чітку структурну ієрархію з розподілом функцій, визначенням керівників як групи в цілому, так і окремих її підрозділів. Так, до складу керівництва входять безпосередньо «міністр», його «перший заступник», «заступник міністра».

На саме «Міністерство» покладено наступні функції:

- видає у межах своїх повноважень, у тому числі спільно з іншими виконавчими органами Донецької Народної Республіки, нормативні правові акти, інструктивно-методичні матеріали, контролює їх виконання та надає роз`яснення щодо їх застосування;

- встановлює порядок та методику планування бюджетних асигнувань бюджету «Донецької Народної Республіки»;

- затверджує перелік кодів підвидів за видами доходів бюджету Донецької Народної Республіки, головними адміністраторами яких є органи державної влади «Донецької Народної Республіки»;

- встановлює порядок застосування бюджетної класифікації Російської Федерації у частині, що відноситься до бюджету «Донецької Народної Республіки» та бюджету територіального фонду обов`язкового медичного страхування «Донецької Народної Республіки» та її деталізації;

- встановлює порядок визначення переліку та кодів цільових статей видатків місцевих бюджетів, фінансове забезпечення яких здійснюється за рахунок міжбюджетних субсидій, субвенцій та інших міжбюджетних трансфертів, що мають цільовий напрямок, що надаються за рахунок коштів бюджету «Донецької Народної Республіки»;

- встановлює типові форми угоди щодо надання субсидії з бюджету «Донецької Народної Республіки»;

- встановлює форми (типові форми) угод про надання міжбюджетних трансфертів із бюджету «Донецької Народної Республіки»;

- встановлює порядок складання та ведення зведеного бюджетного розпису бюджету «Донецької Народної Республіки»;

- встановлює порядок складання та ведення бюджетних розписів головних розпорядників коштів (головних адміністраторів джерел фінансування дефіциту) бюджету «Донецької Народної Республіки» включаючи внесення змін до них;

- встановлює порядок складання та ведення касового плану виконання бюджету Донецької Народної Республіки, а також складу та строків подання головними розпорядниками коштів бюджету «Донецької Народної Республіки», головними адміністраторами доходів бюджету «Донецької Народної Республіки», головними адміністраторами джерел фінансування дефіциту бюджету «Донецької Народної Республіки»;

- встановлює порядок формування та доведення граничних обсягів фінансування видатків бюджету «Донецької Народної Республіки»;

- встановлює порядок обліку бюджетних та фінансових зобов`язань;

- встановлює порядок санкціонування оплати фінансових зобов`язань;

- встановлює порядок санкціонування видатків державних установ (бюджетних, автономних);

- встановлює порядок завершення операцій із виконання бюджету «Донецької Народної Республіки» у поточному фінансовому році.

- встановлює форму реєстру джерел доходів бюджету «Донецької Народної Республіки», бюджету територіального фонду обов`язкового соціального страхування «Донецької Народної Республіки»;

- встановлює склад, порядок та строки внесення інформації до державної боргової книги «Донецької Народної Республіки»;

- встановлює відповідно до загальних вимог, що визначаються Міністерством фінансів Російської Федерації, порядок стягнення залишків непогашених бюджетних кредитів, наданих місцевим бюджетам, включаючи відсотки, штрафи та пені, порядок стягнення до доходу бюджету «Донецької Народної Республіки» невикористаних залишків міжбюджетних трансфертів, отриманих у формі субсидій, субвенцій та інших міжбюджетних трансфертів, що мають цільове призначення, не перерахованих до доходу бюджету «Донецької Народної Республіки», порядок стягнення, до бюджету «Донецької Народної Республіки» невикористаних залишків субсидій, наданих з бюджету «Донецької Народної Республіки» державним бюджетним та автономним установам «Донецької Народної Республіки», державним унітарним підприємствам «Донецької Народної Республіки»;

- здійснює розробку та вдосконалення в установленому порядку нормативних правових актів, що регулюють питання підвищення фінансової грамотності та формування фінансової культури громадян «Донецької Народної Республіки»;

- здійснює розробку та затвердження плану заходів у сфері підвищення фінансової грамотності та формування фінансової культури громадян «Донецької Народної Республіки» на рік та внесення до нього змін, затвердження звіту про його реалізацію.

- бере участь у організації заходів щодо підвищення фінансової грамотності населення Донецької Народної Республіки.

- здійснює повноваження щодо внутрішнього державного фінансового контролю відповідно до Бюджетного кодексу Російської Федерації, законодавства «Донецької Народної Республіки» та цього Положення.

- здійснює повноваження щодо внутрішнього державного фінансового контролю у сфері бюджетних правовідносин та повноваження, закріплені за фінансовими органами та органами внутрішнього державного фінансового контролю «Донецької Народної Республіки» законодавством Російської Федерації про контрактну систему у сфері закупівель товарів, робіт, послуг для забезпечення державних та муніципальних потреб;

- здійснює внутрішній фінансовий аудит фінансово-господарської діяльності Міністерства;

- здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю державних унітарних підприємств на підставі доручень «Глави Донецької Народної Республіки, Уряду Донецької Народної Республіки» у межах повноважень;

- здійснює контроль за дотриманням одержувачами бюджетних кредитів та державних гарантій, субсидій, наданих з бюджету Донецької Народної Республіки, умов виділення, отримання, цільового використання та повернення бюджетних коштів;

- в установленому порядку здійснює контроль за затвердженням місцевих бюджетів «Донецької Народної Республіки» на всіх рівнях у строки, встановлені законодавством;

- здійснює повноваження власника щодо майна «Донецької Народної Республіки», закріпленого за Міністерством на праві оперативного управління, відповідно до законодавства Російської Федерації та нормативних правових актів «Донецької Народної Республіки»;

Так, громадянка України ОСОБА_4 , перебуваючи на тимчасово окупованій території, а саме у місті Донецьк Донецької області, діючи умисно, добровільно, зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій та так званим «Указом т.в.о голови Донецької Народної Республіки» ОСОБА_6 від 26.11.2024 № 620 призначена на посаду так званого «виконуючого обов`язки Міністра фінансів Донецької Народної Республіки», яку обіймала до 20.02.2025 року.

Основним місцем дислокації ОСОБА_4 на вказаній посаді є Донецька область, місто Донецьк, Куйбишевський район, вулиця Солов`яненко, будинок 115а.

Займаючи вказану посаду, ОСОБА_4 несе відповідальність за діяльність так званого «Міністерства фінансів Донецької Народної Республіки», забезпечує реалізацію покладених на неї, як на «виконуючого обов`язки Міністра фінансів Донецької Народної Республіки» обов`язки (функції):

- призначає на посаду та звільняє з посади працівників Міністерства, за винятком першого заступника Міністра фінансів та заступників Міністра фінансів;

- стверджує штатний розпис Міністерства;

- затверджує бюджетний кошторис Міністерства у межах виділених лімітів бюджетних зобов`язань;

- представляє в установленому порядку працівників Міністерства, що особливо відзначилися, до присвоєння почесних звань і нагородження державними нагородами Російської Федерації та «Донецької Народної Республіки», застосовує заходи заохочення до працівників Міністерства та накладає на них дисциплінарні стягнення у встановленому порядку (крім першого заступника, заступників Міністра фінансів);

- здійснює правове регулювання у бюджетно-фінансовій сфері з питань, у межах повноважень Міністерства, видає накази, що мають нормативний характер, а щодо оперативних та інших поточних питань організації діяльності Міністерства - акти ненормативного характеру у вигляді наказу та розпорядження, дає вказівки з питань діяльності Міністерства та перевіряє їх виконання;

- у необхідних випадках видає разом із керівниками інших виконавчих органів «Донецької Народної Республіки» спільні накази;

- затверджує положення щодо структурних підрозділів Міністерства, посадові регламенти працівників Міністерства;

- розподіляє обов`язки між заступниками Міністра фінансів;

- координує та контролює роботу з підбору та розстановки кадрів, підвищення їх кваліфікації у Міністерстві;

- організовує діяльність Міністерства на основі планування, контролю, обліку та оцінки структурних підрозділів та їх співробітників. організовує роботу з розгляду пропозицій, заяв та скарг юридичних осіб та громадян, вживає за ними необхідних заходів, проводить прийом громадян з питань, що належать до його повноважень, здійснює контроль за розглядом пропозицій, заяв та скарг;

- діє від імені Міністерства, представляє його інтереси у федеральних органах виконавчої влади та їх територіальних органах, виконавчих органах «Донецької Народної Республіки», органах місцевого самоврядування муніципальних утворень «Донецької Народної Республіки», у судах та інших органах та організаціях, укладає угоди та договори, видає довіреності;

- призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ та організацій, права власника майна яких, функції та повноваження засновника виконує Міністерство, укладає, змінює та розриває трудові договори з цими керівниками у порядку, встановленому законодавством Російської Федерації та «Донецької Народної Республіки»;

- узгоджує призначення на посаду та звільнення з посади заступників керівників, головних бухгалтерів підприємств, установ та організацій, права власника майна яких, а також функції та повноваження засновника виконує Міністерство;

- затверджує статути державних унітарних підприємств та установ, права власника майна яких, а також функції та повноваження засновника виконує Міністерство;

- затверджує зведений бюджетний розпис бюджету «Донецької Народної Республіки» та ліміти бюджетних зобов`язань;

- підписує угоди про інформаційну взаємодію між Міністерством та Управлінням Федерального казначейства Донецької Народної Республіки для виконання функцій та повноважень Міністерства, пов`язаних з організацією виконання бюджету Донецької Народної Республіки;

- організовує мобілізаційну підготовку та створює умови для вирішення завдань у галузі мобілізаційної підготовки відповідно із законодавством Російської Федерації, несе персональну відповідальність за організацію та виконання в межах повноважень Міністерства мобілізаційних завдань та мобілізаційних планів;

- організує у «Донецькій Народній Республіці» проведення єдиної фінансової та бюджетної політики у період підготовки до переведення та, безпосередньо переведення функціонування зазначеної сфери на роботу в умовах воєнного часу;

- бере участь у формуванні мобілізаційного плану економіки Донецької Народної Республіки, контролює виконання річних планів з мобілізаційної підготовки у Міністерстві та підвідомчих йому установи;

- несе відповідальність за дотримання законодавства Російської Федерації у сфері захисту державної таємниці та організацію в межах повноважень робіт із захисту відомостей, що становлять державну таємницю;

- організує підготовку Міністерства у сфері цивільної оборони, захисту від надзвичайних ситуацій природного та техногенного характеру, несе персональну відповідальність за виконання покладених на нього обов`язків щодо організації та проведення заходів у галузі цивільної оборони, захисту від надзвичайних ситуацій відповідно із законодавством Російської Федерації, нормативними правовими актами «Донецької Народної Республіки» та створює необхідні умови відділу Міністерства, уповноваженому на вирішення завдань у галузі цивільної оборони, попередження та ліквідації надзвичайних ситуацій, для виконання покладених на нього завдань;

- організує роботу з охорони праці, пожежної безпеки у Міністерстві відповідно до законодавства Російської Федерації та нормативними правовими актами Донецької Народної Республіки;

- виступає заявником державної реєстрації Міністерства у реєструвальному органі;

- здійснює інші повноваження відповідно до законодавства Російської Федерації та нормативних правових актів «Донецької Народної Республіки».

Отже, громадянка України ОСОБА_4 з 26 листопада 2024 року по 20 лютого 2025 року, перебуваючи на вказаній посаді, виконувала організаційно-розпорядчі функції у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації Російської Федерації, в так званому «Міністерстві фінансів ДНР» розташованому за адресою: Донецька область, місто Донецьк, Куйбишевський район, вулиця Солов`яненко, будинок 115 а.

Таким чином, громадянка України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у колабораційній діяльності, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- матеріалами, зібраними оперативними підрозділами, відповідно до ч. 2 ст. 99 КПК України доказом, а саме: повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення та рапортом про протиправне діяння ОСОБА_4 ;

- протоколом огляду офіційного сайту ІНФОРМАЦІЯ_2 так званого «Міністерства Фінансів ДНР» зі змістом вказаної сторінки ОСОБА_4 займає посаду виконуючої обов`язків міністра фінансів т.зв «донецької народної республіки»;

- протоколом огляду інтернет сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 де міститься публікація т.зв. офіційного сайту т.зв донецької народної республіки указ т.зв главы донецкой народной республики № 620 от 26.11.2024 года об исполняющем обязанности министра финансов донецкой народной республики ОСОБА_4 ., сторінці ІНФОРМАЦІЯ_3 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 міститься документ та « ОСОБА_7 » файл щодо увільнення від посади виконуючої обов`язків т.зв міністра фінансів донецької народної республіки ОСОБА_4 №140 від 20.02.2025 підписаний т.зв главою «Донецької народної республіки».

- протоколом огляду офіційного сайту ІНФОРМАЦІЯ_2 Де встановлено «Указ главы донецкой народной республики от 24.12.2024 г. №762 «Об образовании (о создании) Министерства финансов Донецкой Народной Республики» та «изменения к Указу» за посиланням https://minfindnr.ru/o-ministerstve/.

- висновками судової портретної експертизи.

- іншими матеріалами досудового розслідування в загальній сукупності.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 цього Закону адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, Розпорядженням Кабінету міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» зі змінами, внесеними Розпорядженням Кабінету міністрів України від 05 травня 2015 року № 428 р, місто Донецьк Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 «Про затвердження Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 р. за № 380/43786, всю територію Донецького району з 07.04.2014 включено до переліку територій, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації.

Таким чином, факт тимчасової окупації території м. Донецька та Донецького району є загальновідомим та не потребує додаткового підтвердження Радою національної безпеки і оборони України та Президентом України, крім того він визнаний Кабінетом Міністрів України.

Той факт, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуває на тимчасово окупованій території України підтверджується:

- відповідями оперативних співробітників на виконання доручень;

- інформацією наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, згідно якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 24.02.2022 державний кордон України та лінію розмежування з тимчасово окупованими територіями не перетинала;

- інформацією наданою з Міністерства соціальної політики України, згідно якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перебуває на обліку внутрішньопереміщених осіб;

- підозрою у вчиненні кримінального правопорушення проти основ національної безпеки вчиненого саме на тимчасово окупованій території м. Донецька.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, наведених у ньому.

Захисник у судовому засіданні просив винести рішення на розсуду суду.

Заслухавши доводи прокурора та захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про таке.

Так, в судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001698 від 10.06.2024 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, воєнним станом в Україні, захопленням території Маріупольського району Донецької області та проведенням бойових дій, беручи до уваги те, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 перебуває на тимчасово окупованій території України та обґрунтовану неможливість вручити повістку про виклик особи, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, 10 травня 2025 року в газеті «Урядовий кур`єр» № 95 яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_4 та повістка про виклик підозрюваної на 14.05.2025 року з 09 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв., 15.05.2025 року з 09 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв., 16.05.2025 року з 09 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. до Маріупольської окружної прокуратури Донецької обласної прокуратури для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні, отримання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1 КК України, допиту підозрюваного, тощо.

Крім цього, 12 травня 2025 року письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, вручено захиснику ОСОБА_4 захиснику ОСОБА_5 .

Таким чином, 12.05.2025 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула статусу підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 Рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п.32, Series A, N 182).

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, в яких суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Водночас, слідчому судді під час вирішення питання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування не надається весь обсяг доказів, зібраних під час досудового розслідування та дані щодо джерел їх отримання. Такі матеріали мають надаватися суду при судовому провадженні відповідного кримінального провадження та саме на цій стадії, передбачено здійснення оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

При цьому, на стадії досудового розслідування кримінального провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою.

Так, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, вважає, що зміст клопотання та долучених до нього матеріалів кримінального провадження можуть свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що підозрюваний міг вчинити інкриміноване йому правопорушення.

Відповідно до матеріалів клопотання, з дотриманням вимог ст. ст. 276, 277, 278 КПК України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України.

При цьому, відповідно матеріалів клопотання підозрюваний постійно перебуває на тимчасово окупованій території України і встановити його точне місце перебування не видається за можливе. Доказами перебування підозрюваного на тимчасово окупованій території України підтверджено зібраними матеріалами досудового розслідування.

Постановою від 16.05.2025 на підставі ст. 281 КПК України підозрювану ОСОБА_4 оголошено в розшук.

Водночас, чинне процесуальне законодавство не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особа перебуває у будь-якому із видів розшуку, однак регламентує, що про оголошення розшуку (державного та міжнародного) органом досудового розслідування має бути винесена відповідна постанова (ч. 2 ст. 281 КПК України), що в даному випадку і було здійснено органом досудового розслідування шляхом винесення постанов про оголошення підозрюваного в розшуки.

Згідно з ч. 5 ст. 139 КПК України ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Разом з тим, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні зокрема щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошені у міжнародний розшук, та розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цій частині, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 297-2 КПК України клопотання слідчого, прокурора про здійснення спеціального досудового розслідування повинно містити, зокрема, відомості про те, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або відомості про оголошення підозрюваного в міжнародний розшук.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб (стаття 2 цього Закону).

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 цього Закону адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України.

Під час досудового розслідування встановлено, що підозрювана ухиляється від явки на виклик слідчого (не прибув на виклик без поважної причини більше ніж два рази), оголошений у розшук та перебуває на тимчасово окупованій території України.

Згідно із до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Порядок вручення повістки про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, а також правові наслідки ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, визначаються Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст. 297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Матеріали клопотання свідчать, що підозрювана належним чином викликався для повідомлення про підозру та проведення процесуальних дій, у спосіб передбачений законом, а саме через засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на сайті Офісу Генерального прокурора, проте не з`явився у призначений час та не повідомив про причини неприбуття, та згідно матеріалів клопотання перебуває на тимчасово окупованій території, а відтак слід вважати, що підозрюваний переховується від органів слідства на тимчасово окупованій території України, з метою ухилення кримінальної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на надані слідчому судді матеріали кримінального провадження, що можуть свідчити про причетність до вищевказаного кримінального правопорушення, а також, враховуючи той факт, що остання переховується від органів досудового розслідування, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оголошена у розшук та перебуває на тимчасово окупованій території України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав, визначених ст. ст. 297-1, 297-2, 297-4 КПК України, для задоволення клопотання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.135,139,297-1 - 297-5 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Маріупольської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001698 від 10.06.2024, про здійснення спеціального досудового розслідування відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, - задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування кримінального провадження за № 0001698 від 10.06.2024 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений і оголошений о 16-40 годині 21.05.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1