ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/981/25 Справа № 182/1162/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2025 року, якою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 червня 2025 року включно та визначено заставу у розмірі 242240 грн.

Своє рішення слідчий суддя мотивував обґрунтованістю та вагомістю підстав для обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку слідчого судді, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 Кримінального процесуального кодексу України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання. Вважає, що продовження запобіжного заходу є протиправним та необґрунтованим, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята без дотримання норм кримінального процесуального законодавства та усталеної практики ЄСПЛ. Вказує на відсутність доказів, які б прямо підтверджували причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, в якому його обвинувачують. Наголошує, що прокурором не надано доказів на підтвердження існування заявлених ризиків і єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою є направлення обвинувального акту до суду. Звертає увагу на тривалість перебування ОСОБА_8 під вартою та неправомірність обмеження його права на свободу.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 199 КПК України передбачено, що у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, висновки суду про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у провадження Нікопольського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000009 за обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2025 до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 квітня 2025 року включно.

Оскільки у кримінальному провадженні ще не проведено підготовче судове засідання, прокурор звернувся з клопотанням про продовження запобіжного заходу відповідно до ч. 6 ст. 199 КПК України.

Органом досудового розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 призваний на військову службу за призивом під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 , та обіймає посаду зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів 3 відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу розвідки та корегування 1 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат».

У невстановлений органом досудового розслідування час та дату ОСОБА_8 в м. Павлоград, Дніпропетровської області знайшов на землі паперовий пакет та піднявши вказаний пакет з землі, відкривши його, побачив, що в ньому знаходяться згортки, в середині яких знаходилася особлива небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP. Достовірно знаючи про те, що придбання та зберігання особливо небезпечних психотропних речовин є незаконним та тягне за собою кримінальну відповідальність, солдат ОСОБА_8 , умисно, з метою збуту, незаконно обернув виявлену ним особливо небезнечну психотропну речовину у своє володіння, яку став зберігати при собі та переніс її до місця свого тимчасового мешкання: АДРЕСА_2 , тим самим незаконно придбав психотропну речовину - «PVP», залишивши при собі та став незаконно зберігати з метою збуту.

24.01.2025 в період часу з 14 год. 12 хв. по 15 год. 55 хв., в ході проведення санкціонованого обшуку в порядку ст. 234 КПК України за місцем тимчасового проживання ОСОБА_8 : АДРЕСА_2 , було виявлено 60 (шістдесят) згортків з особливо небезпечною психотропною речовиною «PVP», які ОСОБА_8 незаконно зберігав за місцем тимчасового мешкання з метою збуту.

Речовина, яка була вилучена у ОСОБА_8 згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/104-25/4600-НЗПРАП від 20.02.2025 р. є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - «PVP», загальна маса якої складає 19,1425 г, що відповідно до таблиці «Невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», яку затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 року є особливо великим розміром.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України - незаконне придбання, зберігання особливо небезпечних психотропних речовин з метою збуту, в особливо великих розмірах.

Слідчим суддею встановлено, що висунуте ОСОБА_8 обвинувачення на час розгляду клопотання відповідає мінімальному рівню обґрунтованості, тобто зазначені у клопотанні прокурора і додані до нього докази, досліджені в судовому засіданні, на мінімальному рівні підтверджують, що існують факти та інформація, які переконують у тому, що ОСОБА_8 міг вчинити це кримінальне правопорушення за наведених обставин, а наявні в матеріалах клопотання докази у їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для висновку, що обвинувачення не є вочевидь необґрунтованим та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра, обвинувачення».

Оцінюючи в сукупності обставини провадження та враховуючи достатню наявність доказів про вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді.

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою Кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України судом встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам протиправної поведінки обвинуваченого.

Наявність таких ризиків підтверджується тяжкістю кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_8 , вагомістю наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкістю покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим.

При продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_8 слідчим суддею було встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що обвинувачений може вчинити спробу втечі чи переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені ризики мали місце під час застосування запобіжного заходу і на даний час не зменшились.

Колегія суддів зауважує, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Заявлені прокурором ризики є цілком ймовірними та чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи захисника про необґрунтованість заявлених ризиків є такими, що не заслуговують на увагу.

Продовжуючи відносно ОСОБА_8 строк тримання під вартою, слідчий суддя достатньо врахував обставини, які враховуються при продовженні строку тримання під вартою, передбачені ст.178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, з санкцією від 9 до 12 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, особу обвинуваченого.

Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції не заперечує необхідності поваги до особистої свободи осіб, до яких застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням спливу певного проміжку часу, яке, на переконання сторони захисту, має ознаки тривалості, проте, враховуючи суспільний інтерес до наслідків кримінального провадження, та заходів його забезпечення, які застосовує Держава для його вирішення, вони не вказують на порушення вимог ст. 5 ЄКПЛ, про що наголошено зокрема у рішеннях ЄСПЛ «Кудла проти Польщі» та «Маккейн проти Сполученого Королівства» в яких суд констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Проте, безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

На думку апеляційного суду, при визначенні розміру застави, слідчим суддею дотримано вимоги, встановлені ст.ст. 177, 178, 182 КПК України, та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою винесена законно та обґрунтовано, з урахуванням вимог, передбачених КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2025 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді