Справа №760/9833/24 1-кп/760/2114/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

-головуючого судді ОСОБА_1

-при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000210, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 вересня 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Саки, АР Крим, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

за участі сторін та інших учасників кримінального провадження:

-прокурора ОСОБА_4

-захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

У період 19-22 лютого 2014 року, російська федерація, використовуючи загострення політико-соціальної напруженості в Україні як привід для вторгнення на її суверенну територію, в порушення міжнародно-правових норм, у т.ч. Договору про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та російською федерацією (ратифікований Законом України № 13/98-ВР від 14.01.1998 та Федеральним Законом рф № 42-ФЗ від 02.03.1999), Конституції України, із застосуванням кадрових військових підрозділів своїх збройних сил, а також підконтрольних уряду рф проросійських політичних та інших організацій та об`єднань, вчинила захоплення адміністративних будівель органів державної влади України в Автономній Республіці Крим, блокування українських військових частин, а також організацію і проведення незаконного «референдуму щодо самовизначення Криму» на території АР Крим, із заздалегідь відомим та підконтрольним рф результатом, який в подальшому став формальною підставою для прийняття незаконного рішення про включення до складу рф території АР Крим і міста Севастополя на правах суб`єктів федерації.

Таким чином, з 20.02.2014 року рф як держава-агресор, здійснила окупацію території України - півострова Крим із застосуванням збройних сил, військових підрозділів та парамілітарних утворень.

З метою реалізації політики окупації та остаточного приєднання тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополь до складу рф, а також придушення спротиву проукраїнського населення Криму, вищим керівництвом рф було прийнято низку «законів та підзаконних нормативних актів», якими незаконно створено так звані судові, правоохоронні органи та органи місцевого самоврядування Республіки Крим.

Так, 24.02.2022 року, у зв`язку з відкритим повномаштабним військовим вторгненням рф в Україну, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про введення військового стану в Україні» № 2002-ІХ від 24.02.2022 та строк дії якого продовжувався відповідними Указами Президента до теперішнього часу.

Враховуючи вказані обставини агресії в Україні, з метою реалізації політики окупації та остаточного приєднання тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополь до складу рф, а також придушення спротиву проукраїнського населення Криму, вищим керівництвом рф було прийнято низку «законів та підзаконних нормативних актів», якими незаконно створено так звані судові, правоохоронні органи, окупаційні адміністрації, органи влади та місцевого самоврядування.

Так, громадянин України ОСОБА_3 , маючи стійкий умисел, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, діючи умисно, всупереч інтересам держави Україна, її суверенітету й територіальній цілісності, він добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території України - Автономній Республіці Крим (ТОТ України АР Крим).

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, перебуваючи на ТОТ України АР Крим, за власною згодою, згідно з т.зв. «розпорядженням адміністрації міста Сімферополя Республіки Крим» № 131-р, з 06.05.2022 був призначений на посаду голови т.зв. «заступника голови адміністрації міста Сімферополя», тобто добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи повідомленим в порядку передбаченому КПК України, про місце дату і час розгляду справи, в судові засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив. Зокрема, суд належно повідомляв обвинуваченого ОСОБА_3 про розгляд справи, здійснюючи повідомлення про призначені судові засідання в Солом`янському районному суді м. Києва в газеті «Урядовий кур`єр» та внесенням інформації на офіційному веб-сайті суду.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, здійснювалось в порядку спеціального досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2024 року (т. 1 а.с. 102-107).

Також відповідно до ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2024 року, здійснено спеціальне судове провадження стосовно ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 140-142).

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про обізнаність ОСОБА_3 про розпочате кримінальне провадження, здійснення свого права постати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд розцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості. Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_3 як підозрюваного та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Суд здійснив розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia), що відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 із обвинуваченням не погодилася, вважає вину у вчиненні інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 злочину не доведеною, отримані докази ґрунтуються на припущеннях, тому просив виправдати останнього у інкримінованому йому правопорушенні.

Суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, а саме: у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, за наведених вище обставин, доведена дослідженими судом доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості, оскільки вони були зібрані з дотриманням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України та в порядку визначеному кримінальним процесуальним кодексом України, а саме:

- протоколом огляду від 23.08.2023 року, відповідно до якого, за участю спеціаліста ОСОБА_6 , оглянуто інформацію, яка міститься в мережі Інтернет на офіційному порталі м. Сімферополя за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3, де в розділі «Городская власть», «Администрация города Симферополя», «Руководство» містяться відомості щодо керівництва т.зв. Адміністрації м. Сімферополя, де посаду заступника голови адміністрації міста Сімферополя обіймає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (т. 2 а.с. 67-72),

- протоколом огляду від 04.07.2023 року, відповідно до якого, за участю спеціаліста ОСОБА_6 , оглянуто інформацію, яка міститься в мережі Інтернет з інформаційного портала «Лента новостей Крыма» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2, та вказано, що в травні 2022 року посаду заступника голови адміністрації міста Сімферополя обійняв ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с. 73-77),

- протоколом огляду від 28.06.2023 року, відповідно до якого, за участю спеціаліста ОСОБА_6 , оглянуто інформацію, яка міститься в мережі Інтернет на офіційній сторінці Адміністрації м. Сімферополя за посиланням http:/simadm.ru, де в розділі «Структура Администрации» «Руководство Администрации» містяться відомості щодо керівництва Адміністрації, де заступником голови адміністрації міста Сімферополя є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також у розділі «Документи» міститься «Розпорядження Адміністрації м. Сімферополя від 06.05.2022 № 131-р «Щодо внесення змін в розпорядження Адміністрації м. Сімферополя від 13.04.2021 № 174-р «Щодо розподілення обов`язків між головою адміністрації міста Сімферополя, першим заступником голови адміністрації міста Сімферополя, заступниками голови адміністрації міста Сімферополя, керівниками апарату адміністрації міста Сімферополя» (т. 2 а.с. 78-97),

- протоколом огляду від 19.07.2023 року, відповідно до якого, за участю спеціаліста ОСОБА_6 , оглянуто інформацію, яка міститься в мережі Інтернет на офіційному порталі м. Сімферополя за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3, де в розділі «Городская власть», «Администрация города Симферополя», «Руководство» міститься біографічна довідка відносно заступника голови адміністрації міста Сімферополя обіймає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с. 98-105),

- висновком експерта за результатами проведення судової портретної експертизи № 22135/23-35 від 01.12.2023 року, відповідно до якого у фотозображенні файлу «6277939eb26382.74022855_zapotochnyiy_thumbnail.jpg», приклад якого наведений в дослідницькій частині висновку та у зображенні особи, наданого у якості порівняльного зразка, а саме зображення, яке зафіксоване в особовій картці Державної міграційної служби України на ім`я ОСОБА_3 , зображена одна й та сама особа». (т. 2 а.с. 111-115),

- протоколом огляду від 11.09.2023 року, відповідно до якого оглянуто відомості, розміщені на сторінках (сайтах) в мереж Інтернет стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з травня 2022 року призначений на посаду заступника голови адміністрації міста Сімферополя Республіки Крим. (т. 2 а.с. 116-130),

- відповіддю на запит з Офісу Президента України № 45-01/698 від 06.07.2023р., з якої вбачається, що матеріали стосовно припинення громадянства України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з поданою ним заявою або внаслідок втрати громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства у встановленому порядку не надходили (т. 2 а.с. 135),

- протоколом огляду від 15.03.2024р., яким оглянуто публікації в газеті «Урядовий Кур`єр» від 15.03.2024р. про повідомлення 25.08.2023р. ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та про виклик ОСОБА_3 для проведення слідчих (процесуальних) дій (т. 1 а.с. 109-119),

- протоколом огляду від 12.03.2024р., яким оглянуто публікації на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора від 12.03.2024р. про повідомлення 25.08.2023р. ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та про виклик ОСОБА_3 для проведення слідчих (процесуальних) дій (т. 1 а.с. 120-126),

- постановою слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_7 від 02.10.2023р., відповідно до якої ОСОБА_3 оголошено у розшук. (т. 1 а.с. 77-78),

- ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.03.2024 року (справа № 755/2275/24), якою відносно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. (т. 1 а.с. 90-94)

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд приходить до висновку, що надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази, взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Суд, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий стороною обвинувачення, стороною захисту, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, безпосередньо досліджені докази, які визнав належними, допустимими, достовірними, вважає їх в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Аналізуючи в сукупності надані суду та досліджені в судовому засіданні наведені докази, суд, вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_3 , будучи громадянином України, усвідомлюючи та достовірно знаючи про факт окупації Автономної Республіки Крим збройними силами Російської Федерації, всупереч інтересам держави Україна, її суверенітету й територіальній цілісності, перебуваючи на ТОТ України АР Крим, за власною згодою, згідно т.зв. «розпорядженням адміністрації міста Сімферополя Республіки Крим» № 131-р, з 06.05.2022 призначений на посаду голови т.зв. «заступника голови адміністрації міста Сімферополя».

Кваліфіковані дії ОСОБА_3 правильно, а саме: за ч. 5 ст. 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, тобто, добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_5 про недоведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину, то вони не заслуговують на увагу, оскільки встановлені судом обставини та наведені докази, спростовують версію сторони захисту.

Призначаючи ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки, вчиненого обвинуваченим правопорушення, який належить до категорії тяжких злочинів, наслідки вчиненого злочину, які призвели у подальшому до взаємодії з державою-агресором, незаконним органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, особу обвинуваченого:

- раніше не судимий, є громадянином України,

- обставин, що пом`якшує та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Враховуючи фактичні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , його вік, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який добровільно, без застосування будь-якого примусу, добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території України - Автономній Республіці Крим (ТОТ України АР Крим), відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 5 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в органах державної влади, місцевого самоврядування, в установах, організаціях та підприємствах незалежно від форми власності, з конфіскацією належного обвинуваченому майна.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим та відповідатиме меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Відповідно до ст. 124 КПК України, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової портретної експертизи у сумі 7169 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 370, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в органах державної влади, місцевого самоврядування, в установах, організаціях та підприємствах незалежно від форми власності, на строк 10 (десять) років, з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експерта для проведення судової портретної експертизи у сумі 7169 грн. 40 коп.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, і його копія після проголошення негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя: ОСОБА_1