Номер провадження: 11-кп/813/1817/25
Справа № 522/2090/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15.08.2024, якою к/п №0000392 від 26.01.2019 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, із середньо-технічною освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України у зв`язку із закінченням строків давності,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції було задоволено клопотання прокурора та звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а к/п №0000392 закрито.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати на залучення експерта в розмірі 2574 грн.

Вирішено питання стосовно долі речових доказів.

В подальшому, ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 19.08.2024 судом було виправлено описку, допущену в мотивувальній та резолютивній частинах ухвали Приморського райсуду м. Одеси від 15.08.2024, виклавши їх вірну редакцію стосовно віднесення процесуальних витрат в розмірі 2574 грн. на рахунок держави.

Мотивуючи зазначене рішення, суд 1-ої інстанції зазначив, що в даному кримінальному провадженні закінчився строк давності, передбачений ч. 1 ст. 49 КК України та обвинувачений ОСОБА_8 надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 , не оспорюючи законність звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття к/п №0000392, не погодився із оскаржуваною ухвалою в частині вирішення питання стосовно розподілу процесуальних витрат, зауваживши на тому, що стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів в розмірі 2574 грн., є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати ККС у складі ВС від 12.09.2022 у справі №203/241/17.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_7 просить ухвалу суду змінити в частині стягнення процесуальних витрат, виключити із мотивувальної та резолютивної частини ухвали рішення про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави процесуальних витрат на залучення експерта в розмірі 2574 грн.; процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експерти в розмірі 2574 грн. віднести на рахунок держави; в іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, причини неявки не повідомив, тому враховуючи вимоги апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали дає підстави дійти висновку про те, що вказане судове рішення вищевикладеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає не у повному обсязі з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, здійснюються судом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Враховуючи те, що висновки суду 1-ої інстанції в частині необхідності звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КПК України у зв`язку з закінченням строків давності та закриття к/п №0000392 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Разом зі тим, заслуговують на увагу посилання сторони обвинувачення на допущення судом 1-ої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання стосовно стягнення в даному кримінальному провадженні понесених процесуальних витрат з огляду на наступні обставини.

Так, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та закриваючи к/п №0000392 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, суд 1-ої інстанції процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз в розмірі 2574 грн., стягнув з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави (а.с. 147).

Разом із тим, ч. 1 ст. 126 КПК України встановлено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

При цьому, норми чинного кримінального процесуального закону не містять регулювання порядку розподілу процесуальних витрат у випадку ухвалення судом рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.

Натомість, в цьому контексті суд апеляційної інстанції приймає до уваги правову позицію, сформульовану в постанові Об`єднаної палати ККС у складі ВС, викладену у постанові від 12.09.2022 у справі №203/241/17 (провадження №51-4251кмо21), відповідно до якої якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

У вищевказаній постанові Об`єднана палата ККС ВС дійшла висновку про те, що важливого значення у механізмі розподілу процесуальних витрат за проведення експертиз у кримінальному провадженні набуває питання про те, хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилася, а також те, чи входить проведення експертизи до сфери службових обов`язків залученого експерта, чи є експерт співробітником державних експертних установ.

Процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) залучення експерта саме стороною захисту.

На підставі аналізу матеріалів кримінального провадження, зокрема, змісту обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування к/п №0000392, вбачається, що в даному кримінальному провадженні було проведено дві експертизи наркотичних засобів, психотропних речових, їх аналогів та прекурсорів №45-Х від 21.01.2019, вартість якої склала 1430 грн. та №35-Х від 22.01.2019, вартість якої склала 1144 грн. (а.с. 3 та 5).

Відтак, процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертних досліджень в даному кримінальному провадженні складають в загальному розмірі 2574 грн.

Враховуючи те, що ініціатором проведення експертних досліджень в цьому кримінальному провадженні був саме орган досудового розслідування, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що згідно з вимогами ч. 2 ст. 122 та ст. 124 КПК України, витрати на проведення експертиз в розмірі 2574 грн. не підлягали стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 та повинні були бути покладеними на державу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції в ухвалі припустився істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, пов`язаного із неправильним вирішенням питання стосовно розподілу процесуальних витрат, безпідставно поклавши їх на ОСОБА_8 , звільненого від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, що, як наслідок, перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в цій частині.

При цьому, ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 19.08.2024 суд здійснив спробу виправити допущене ним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зазначивши про виправлення допущеної у вищевказаній ухвалі від 15.08.2024 описки шляхом викладення мотивувальної та резолютивної частини ухвал стосовно вирішення порядку розподілу процесуальних витрат в іншій редакції, зокрема, їх віднесення на рахунок держави.

Разом із тим, ч. 1 ст. 379 КПК України передбачено, що суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Однією з гарантій забезпечення правової визначеності, елементом стабільності судового рішення та його законної сили є його незмінність. Суд, який ухвалив (постановив) рішення, після його проголошення, не має права його змінити або скасувати. Цю властивість судового рішення в праві називають «незмінністю судового рішення». Допущені в судовому рішенні помилки, внаслідок яких воно стає незаконним та необґрунтованим, виступають підставою для зміни й скасування рішення в апеляційному і касаційному порядку та у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Передбачену приписами ст. 379 КПК України можливість усунення судом окремих недоліків свого рішення не можна вважати його зміною.

Описка це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках, тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, найменувань речей, предметів, майна, зазначення дат та строків.

В цьому контексті колегія суддів приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові Першої судової палати ККС у складі ВС від 22.07.2021 у справі №234/8904/20 (провадження №51-1122км21), згідно якої виправлення допущених у судовому рішенні описок допускається, якщо це не стосується зміни суті судових рішень, оскільки це призводить до порушення гарантії правової визначеності, а саме незмінності судового рішення, та слугує підставою для скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що внесені судом 1-ої інстанції зміни в мотивувальну та резолютивну частини оскаржуваної ухвали шляхом викладення їх змісту в новій редакції не можна вважати виправленням описки в розумінні ст. 379 КПК України, оскільки таке внесення виправлень стосується зміни суті постановленої ухвали, порушує гарантію незмінності судового рішення та, як наслідок, свідчить про допущення судом 1-ої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, оскільки, «виправивши описку» у оскаржуваній ухвалі, суд 1-ої інстанції фактично вніс істотні зміни до її мотивувальної та резолютивної частин, апеляційний суд доходить висновку про те, вказана ухвала суду від 19.08.2024 є нікчемною.

В цьому контексті апеляційній суд зауважує на тому, що вищезгадана ухвала Приморського райсуду м. Одеси від 19.08.2024 про виправлення описки є предметом окремого апеляційного оскарження та їй надана вичерпна оцінка у відповідній ухвалі апеляційного суду.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів доходить висновку про необхідність внесення відповідних змін в оскаржувану ухвалу суду 1-ої інстанції та покладення процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз в даному кримінальному провадженні, на державу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За приписами ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, підсумовуючи все вище викладене у своїй сукупності, колегія суддів доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення та відповідної зміни ухвали суду з підстав, викладених апеляційним судом вище.

Керуючись ст.ст. 24, 285-288, 370, 372, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15.08.2024, якою ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України у зв`язку із закінченням строків давностіта закрито к/п №0000392 від 26.01.2019 змінити, в частині вирішення процесуальних витрат.

Абзац четвертий резолютивної частини ухвали викласти в наступній редакції:

«Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз в розмірі 2574 (дві тисячі п`ятсот сімдесят чотири) грн. віднести на рахунок держави».

В іншій частині ухвалу суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4