Провадження № 11-кп/811/197/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0001136 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.01.2025 року, стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Стебник Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не депутат, не адвокат, військовозобов`язаного, раніше судимого, вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.09.2024, за ч.1 ст. 309 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі 17000 гривень та відносно якого 15.11.2024 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області ухвалено обвинувальний вирок за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 1 рік та штрафу у розмірі 17000 гривень (виконується самостійно),

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

встановила:

Обвинувачений подав апеляційну скаргу на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.01.2025, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 1 місяць позбавлення волі.

Згідно ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання у виді 1 року позбавлення волі, яке призначене вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 15.11.2024, поглинути більш суворим, призначеним за даним вироком, визначивши ОСОБА_6 покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

Згідно ч.4 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань, покарання призначене вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 15.11.2024 у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, повністю скласти з покаранням призначеним даним вироком, визначивши ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць та штраф в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, який з врахуванням ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 відраховується з моменту звернення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_6 вартість проведення експертиз в сумі 2387, 70 грн. - в користь держави.

Знято арешт накладений ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.11.2024 року на кастет.

Вирішено питання з речовим доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Даний вирок оскаржив обвинувачений ОСОБА_6 , який просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити мінімальний штраф з врахуванням всіх пом`якшуючих обставин.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації його дій, обвинувачений вважає, що вирок суду підлягає зміні оскільки призначена йому міра покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Призначаючи покарання суд врахував дані, які його позитивно характеризують, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Апелянт зазначає, що він повністю визнав себе винним у скоєному, з листопада 2024 року по сьогоднішній день не вчинив жодного злочину, однак суд не в повній мірі врахував, що злочин вчинений ним є нетяжким, для суспільства тяжких наслідків не настало, за винятком його самого так, як він залежний від опіоїдів.

Наголошує, що з вересня 2024 року працює, отримує непогану зарплатню і покарання у виді штрафу може сплатити. Суд також не врахував що він отримав повістку з ТЦК на проходження ВЛК. Обтяжуючих обставин судом встановлено не було.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи мотив, спрямований на незаконне поводження із холодною зброєю, діючи всупереч вимогам постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року №2471- XII, якою затверджено Перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України (далі - Перелік), Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622 зі змінами (далі - Інструкція), без передбаченого законом дозволу, в невстановлений досудовим розслідуванням час та день, приблизно у травні-червні 2024 року, неподалік зупинки громадського транспорту на вул. Лесі Українки, 134 в місті Дрогобичі Львівської області біля смітників, знайшов кастет, що є холодною зброєю ударно-дробильної дії, виготовлений саморобним способом з використанням метало-оброблювального обладнання з наслідуванням конструкції кастетів промислового виробництва.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на незаконне поводження із холодною зброєю, ОСОБА_6 всупереч вимогам зазначеної вище Інструкції, умисно, без передбаченого законом дозволу, носив при собі вказаний кастет до 12 години 25 хвилини 09 листопада 2024 року, а саме до проведення огляду місця події неподалік магазину «Ольга», що знаходиться на площі Злуки, 4 у місті Дрогобичі Львівської області, під час якого ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції вказану холодну зброю.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у носінні кастета без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції було належним чином повідомлений про розгляд справи, однак в суд апеляційної інстанції не прибув з невідомих причин, клопотання про відкладення не подавав.

Захисник- адвокат ОСОБА_8 повідомив, що обвинувачений ОСОБА_6 в телефонному режимі йому підтвердив про намір прибути в суд, однак з невідомих причин не з`явився в судове засідання. Захисник зазначив, що він його інтереси представляє в повному обсязі, а тому можна продовжувати засідання без участі обвинуваченого.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідача, думку захисника адвоката ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, міркування прокурора ОСОБА_7 , який просив відмові у задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 , як носіння кастета без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

Розгляд справи проведено в порядку ч.3 ст. 349 КК України. Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину ґрунтується на даних наявних в матеріалах кримінального провадження та встановлених у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 65 КК України суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суду першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше неодноразово судимий, посередньо характеризується по місцю проживання, на обліку у лікаря психіатра не знаходиться, однак знаходиться на обліку у лікаря нарколога та обставини вчинення кримінального правопорушення.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, суд врахував його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 після вчинення злочину, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, неодноразово судимий на шлях виправлення не стає та не робить собі ніяких висновків, щодо не вчинення кримінального правопорушення, тому суд прийшов до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів буде покарання в межах санкції ч.2 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходив не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є виваженим та призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам статті 65 КК України та меті покарання.

У зв`язку із зазначеним та обставинами встановленими в суді першої інстанції колегія суддів не вбачає підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через його суворість.

Доводи поданої обвинуваченим апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування вироку суду чи вплинули на законність постановленого рішення суду, обвинувачений в апеляційній скарзі не навів, а колегія суддів під час апеляційного перегляду їх не встановила.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, справедливим, а тому подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.01.2025 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: