ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/382/25 Справа № 212/4354/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000266 за апеляційною скаргоюзахисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.07.2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, маючого повну загальну середню спеціальну освіту, військовослужбовця, одруженого, на утримані маючого двох неповнолітніх дітей, місця реєстрації не маючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 07.11.2023 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним строком 2 роки

визнано винним за ч. 3 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України вирок від 07.11.2023 року Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області виконувати самостійно, -

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення при таких обставинах.

ОСОБА_8 , реалізуючи свій раніше виниклий злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, в ході телефонної розмови досягнув усної домовленості з раніше знайомою йому гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про продаж останній належного йому будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , за суму у розмірі 13000 доларів США, запевнивши останню у добросовісності своїх дій, при цьому, не маючи наміру виконувати будь-яких взятих на себе зобов`язань в подальшому, завідомо знаючи, що вказаний будинок, на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2022 року був проданий іншій особі та не перебуває в його власності.

У подальшому, 29.10.2022 року, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи в рамках попередньо досягнутої домовленості, приїхав до місця мешкання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_3 , де в ході розмови додатково запевнив останню у щирості своїх намірів та обумовлених зобов`язань з продажу будинку, на що ОСОБА_9 , виходячи з довіри до ОСОБА_8 , будучи впевненою в його добросовісності, передала останньому грошові кошти в розмірі 13000 доларів США (відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 29.10.2022 року еквівалентно сумі у 475391,80 гривень), у готівковій формі, що в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення та становить великий розмір.

Після чого, отримавши грошові кошти шляхом зловживання довірою, зобов`язань з продажу будинку не виконав, грошові кошти не повернув, розпорядившись ними на власний розсуд, обернувши їх на свою користь, чим завдав ОСОБА_9 матеріального збитку на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вказує, що з вищезазначеним вироком не згодна, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню, зазначає, що вирок є необґрунтованим, оскільки ухвалений судом не на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду. Вказує, що фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій не оспорюються. Просить змінити вирок в частині призначеного покарання, призначити за ч. 3 ст. 190 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на один рік. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.11.2023 року, остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробувальним строком 2 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Позиції учасників судового провадження

Захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Потерпіла частково підтримала апеляційну скаргу, зазначила, що до листопада 2024 року спричинену шкоду обвинувачений їй взагалі не відшкодовував, а тепер сплачує по 500 гривень приблизно 3-5 тисяч гривень на місяць, що є занадто малим та невиправдано довгим відшкодуванням спричиненої їй шкоди.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи із такого.

Згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини та правильність правової кваліфікації скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Ст. 370 КПК України встановлено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто вирок має ґрунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Відносно доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів зазначає, що як передбачено ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Щодо виду і міри призначеного судом обвинуваченому ОСОБА_8 покарання то тут слід зазначити про таке.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог Закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, факт перебування ОСОБА_8 на обліку у лікаря нарколога з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання психоактивних речовин, синдром залежності, те, що він раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину проти власності, попри те, що є військовослужбовцем, за місцем проходження служби характеризується негативно, займаній посаді не відповідає, спричинену потерпілій шкоду самостійно не відшкодував.

Крім того, судом першої інстанції встановлено факт попереднього засудження ОСОБА_8 вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.11.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.

Суд першої інстанції визначив покарання, призначене попереднім вироком, виконувати самостійно.

На думку колегії суддів, суд вправі скористатися судовою дискрецією та визначити порядок відбування покарання самостійно від оскаржуваного вироку. При цьому порушень процесуального характеру судом першої інстанції за такого механізму визначення остаточного відбування покарань не допущено.

Також судом першої інстанції враховано, що обвинувачений за час досудового розслідування та судового розгляду самостійно не відшкодував завдані потерпілій збитки, завдав суттєвих збитків потерпілій під час дії воєнного стану, скористався положенням потерпілої, яка виїзджала за кордон та не мала можливості мешкати в м. Кривий Ріг внаслідок склавшоїся військово напруженої ситуації та наближення лінії фронту до Дніпропетровської області.

Положеннями ч. 1 ст. 66 КК України передбачено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються:

1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення;

2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди;

2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення;

3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім;

4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності;

5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин;

6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність;

7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого;

8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності;

9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч. 2 ст. 66 КК України прямо передбачено, що обставинами, що пом`якшують покарання можуть бути визнані і інші обставини.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги сторона захисту вказує, що обвинувачений ОСОБА_8 є батьком дитини з хронічною хворобою, яка потребує уваги та лікування, однак, в матеріалах провадження відсутні жодні відомості про наявність у ОСОБА_8 родини, неповнолітньої дитини, тощо. Що стосується перебування на обліку у лікаря-нарколога, то дане захворювання фактично є розвиненою шкідливою звичкою, наявність якої не може бути визначено обставиною, що пом`якшує покарання. Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині спростовуються матеріалами провадження.

Також колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_8 вчинено кримінальне правопорушення відносно потерпілої, чоловік якої перебував у полоні внаслідок участі під час операції з оборони м. Маріуполя, тож сім`я ОСОБА_10 була у скрутному стані, натомість ОСОБА_8 скористався вказаною обставиною та зухвало вчинив правопорушення відносно особи, яка несамовито постраждала від воєнного вторгнення військ рф на територію України. За таких обставин суд першої інстанції правильно призначив обвинуваченому ОСОБА_8 реальне покарання, з чим погоджується колегія судів суду апеляційної інстанції.

Таким чином, вирок суду законний та обгрунтований, підстав для його зміни чи скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.07.2024 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: