Справа № 156/920/25
Провадження № 1-кп/156/107/25
В И Р О К

Іменем України

10 вересня 2025 року сел. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Іваничі Волинської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000479 від 12 липня 2025 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Литовеж, Іваничівського району, Волинської області, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, не працюючого, має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком від 14.07.2025 року Нововолинського міського суду Волинської області, який набрав законної сили 15.08.2025 року, за ст.390-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 09 квітня 2025 року у справі №156/260/25, яка набрала законної сили 22 квітня 2025 року, притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП i піддано адміністративному стягненню у вигляді накладення адміністративного штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімум доходів громадян, що складає 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року у справі №156/306/25, яка набрала законної сили 12 травня 2025 року, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП i піддано адміністративному стягненню у вигляді накладення адміністративного штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімум доходів громадян, що складає 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року у справі №156/305/25, яка набрала законної сили 12 травня 2025 року, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП i піддано його адміністративному стягненню у вигляді накладення адміністративного штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення с обов`язковим до виконання.

Однак, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність вказаних постанов суду, які набрали законної сили, та будучи ознайомлений з ними, з метою невиконання постанов суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, ix посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та ix об`єднаннями на всій території України, продовжив керувати транспортним засобом, чим ухилявся від виконання вищевказаних постанов при наступних обставинах.

Так, всупереч вказаних рішень суду, 11 липня 2025 року о 16 год. 20 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «Opel» моделі «Vectra» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 та рухався по вулиці Литовській у селі Литовеж, Литовезької об`єднаної територіальної громади, Володимирського району, Волинської області, де був зупинений працівниками наряду ГРПП відділення поліцейської діяльності №1 (сел. Іваничі) Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області «Проект-12» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які перебували на добовому чергуванні ВПД №1 (сел. Іваничі) Володимирського PBП ГУНП у Волинській області, на яке заступили 11.07.2025.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними протиправними діями, які виразились в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся. Зазначив, що дійсно 11.07.2025 року керував своїм транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, однак його зупинили працівники поліції в с. Литовеж. Підтвердив, що знав про постанови суду і про те, що він позбавлений права керування транспортними засобами. Щодо своїх дій пояснив, що його покинула дружина, померла мати, внаслідок чого він вживав алкоголь та сів за кермо свого автомобіля. Просив також належний йому автомобіль передати на потреби ЗСУ.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч.3 ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують обвинуваченого, як особу, а також стосовно процесуальних питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції.

Тому суд визнає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена повністю та його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений ОСОБА_4 не вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності чи у стані неосудності. Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, відсутні.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що кримінальне правопорушення за ч.1 ст.382 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину, обвинувачений хоч і одружений, однак засуджений 14.07.2025 за ст.390-1 КК України щодо вчинення неправомірних дій відносно дружини ОСОБА_7 , є батьком малолітньої дитини, не працевлаштований, негативно характеризується за місцем проживання, за медичною допомогою до лікаря-нарколога та до лікаря-психіатра не звертався, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, однак належних висновків для себе не зробив та не виконував ухвалені рішення суду, а також суд враховує наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин.

Також суд враховує, що обвинувачений хоча й вчинив злочин, будучи несудимим, проте вироком від 14.07.2025 року Нововолинського міського суду Волинської області, був засуджений за кримінальне правопорушення, тому суд не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання з випробуванням чи застосування покарання нижче нижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.382 КК України.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що покарання достатнє для перевиховання та виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень в майбутньому не можливе без його ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, визначений в межах санкції ч.1 ст.382 КК України.

На переконання суду таке покарання відповідає принципам законності, справедливості, індивідуалізації, буде співмірним вчиненому та необхідним для досягнення мети покарання і завдань кримінального судочинства.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України передбачено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Оскільки дане кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України ОСОБА_4 вчинено до постановлення вироку Нововолинського міського суду Волинської області від 14.07.2025 року, відтак покарання останньому слід призначити за правилами ч.4 ст.70 КК України.

Накладений ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 16.07.2025 арешт на майно, відповідно до ст. 174 КПК України, слід скасувати.

При вирішення питання щодо долі речових доказів, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до положень ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.1 ч.2 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

Спеціальна конфіскація, відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 96-2 КК України, застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

З урахуванням вищевикладеного, а також клопотання самого обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне до речового доказу, а саме автомобіля темно синього кольору, марки "Opel", моделі "Вектра", реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі ст. 96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави та в подальшому передати на потреби Збройних Сил України.

Питання інших речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України, а саме: компакт диски (у кількості дві штуки), які долучені до матеріалів кримінального провадження №0000479 від 12 липня 2025 року - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, відсутні.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 , не обирався.

Керуючись статтями 96-1, 100, 174, 349, 368 - 371, 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначити йому покарання виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання згідно вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 14.07.2025 року, більш суворим за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, зарахувавши в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень частково відбуте покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 14.07.2025 року у виді пробаційного нагляду з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні пробаційного нагляду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , рахувати з дня вступу вироку в законну силу.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 16.07.2025 на автомобіль темно синього кольору, марки "Opel", моделі "Вектра", реєстраційний номер НОМЕР_2 .

На підставі статей 96-1, 96-2 КК України, речовий доказ, а саме автомобіль темно синього кольору, марки "Opel", моделі "Вектра", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебуває на тимчасовому зберіганні на спец майданчику тимчасово вилучених транспортних засобі ГУНП у Волинській області (сел. Іваничі, Володимирський район, Волинська область по вул. Перемоги :00:016:0200), - в порядку спеціальної конфіскації вилучити у власність держави та в подальшому передати на потреби Збройних Сил України.

Речові докази: компакт диски, які долучені до матеріалів кримінального провадження №0000479 від 12 липня 2025 року - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1