Номер провадження: 11-сс/813/690/25
Справа № 947/1071/25 1-кс/947/2678/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.03.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001159внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.09.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 КК України,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого суддіКиївського районного суду м. Одеси від 13.03.2025 задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , та накладено арешт на автомобіль марки «TOYOTA RAV4 EV» д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN: НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною розпорядження, відчуження та користування.

Рішення слідчого судді обґрунтоване метою забезпечення подальшої конфіскації вказаного автомобіля.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що автомобіль на який накладено арешт необхідний ОСОБА_7 для власних потреб та потреб його сім`ї, оскільки він є пенсіонером та особою з інвалідністю. Також вказує, що клопотання подано з порушенням строків, передбачених ст. 171 КПК України.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді про задоволення клопотання про арешт майна.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, власника майна ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що слідчими слідчого управління ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001159 від 17.09.2024, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказом начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (надалі РВ ДФМУ по Одеській та Миколаївській областях) № 373 від 06.04.2023 покладено обов`язки директора Державного підприємства «Одеський науково-дослідний інститут телевізійної техніки» (надалі - ДП «ОНДІТТ»).

Відповідно до Статуту ДП «ОНДІТТ», затвердженого наказом РВ ДФМУ по Одеській та Миколаївській областях № 378 від 16.05.2022, вказане підприємство є державним унітарним підприємством, діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та належить до сфери управління РВ ДФМУ по Одеській та Миколаївській областях.

Згідно із пунктами 7.1, 7.10, 10.7 та 10.16 Статуту ДП «ОНДІТТ, майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Підприємство має право в установленому законодавством порядку здавати в оренду об`єкти, що належать до основних фондів підприємства, за погодженням суб`єкта управління Підприємства. До виключної компетенції суб`єкта управління підприємства, відповідно до покладених на нього завдань, належить надання згоди на відчуження, оренду, передачу та списання майна підприємства в порядку, передбаченому законодавством України.

Крім того, пунктами 10.16 Статуту, визначено, що до компетенції директора ДП «ОНДІТТ» належить, зокрема, розпорядження майном та коштами підприємства, з урахуванням обмежень, встановлених Статутом, внутрішніми положеннями підприємства та рішеннями суб`єкта управління підприємства.

З урахуванням викладеного, у період обіймання вказаної посади з 06.04.2023 по 17.04.2024 ОСОБА_7 здійснював розпорядження коштами, майном та майновими правами ДП «ОНДІТТ» у межах, що встановленні статутом підприємства, внутрішніми нормативними документами підприємства, рішеннями суб`єкта управління підприємства.

При цьому, суб`єктом управління єдиним майновим комплексом ДП «ОНДІТТ» (будівлі та споруди за адресою: вул. Мечникова, 132, м. Одеса, 65028) згідно наказу Фонду державного майна України № 132 від 28.01.2022 є РВ ДФМУ по Одеській та Миколаївській областях.

За час перебування на посаді виконувача обов`язків директора ДП «ОНДІТТ», ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, використовуючи займану посаду, з метою одержання для себе неправомірної вигоди, за невстановлених наразі слідством обставин та невстановлений час, підшукав серед представників малого бізнесу потенційних користувачів нежитлових приміщень ДП «ОНДІТТ» за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 132, яким за обов`язкової умови надання неправомірної вигоди за нібито орендну плату, без письмового інформування та узгодження з об`єктом управління - РВ ДФМУ по Одеській та Миколаївській областях, фактично передав майно державного підприємства у користування без укладання будь-яких письмових правочинів.

У подальшому, ОСОБА_7 згідно із наказом заступника голови Фонду державного майна України №843 від 25.04.2024 призначено на посаду виконувача обов`язків директора іншої державної установи - державного підприємства «Одеське державне конструкторське бюро кіноустаткування» (надалі ДП «ОДКБК»), яке також перебуває в оперативному управлінні РВ ДФМУ по Одеській та Миколаївській областях та Фонду державного майна України.

При цьому, директором ДП «ОНДІТТ» згідно наказу Фонду державного майна України №1404 від 19.06.2024 призначено наближену до ОСОБА_7 особу - ОСОБА_10 , якому передано управління фінансово-господарською діяльністю підприємства.

Водночас, ОСОБА_7 вже не маючи повноважень щодо управління поточними справами ДП «ОНДІТТ», однак користуючись своїм впливом на ОСОБА_10 , маючи безперешкодний доступ до території підприємства, з корисливих мотивів, задля особистого протиправного збагачення, продовжив незаконні дії щодо одержання неправомірної винагороди від осіб-підприємців під виглядом орендних платежів за фактичне користування ними державними об`єктами - нежитловими приміщеннями по вул. Мечникова, 132 у м. Одесі.

Отже, за версією слідства, ОСОБА_7 , будучи добре обізнаним про вимоги ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» щодо заборони використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, маючі сталі та впливові корупційні зв`язки, користуючись можливістю здійснення впливу на директора ДП «ОНДІТТ» ОСОБА_10 , а також службових осіб РВ ДФМУ по Одеській та Миколаївській областях та Фонду державного майна України, вчинив низку корупційних кримінальних правопорушень за таких обставин.

Установлено, що 17.10.2024 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який займається викупом, продажом та установкою кондиціонерів у м. Одесі, з метою отримання для ведення бізнесу в оренду об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова 132, що перебуває у державній власності та закріплене за ДП «ОНДІТТ» на праві господарського відання, отримавши від своїх знайомих інформацію щодо ОСОБА_7 , якого відрекомендували як відповідальну особу з питань оренди об`єктів за вказаною адресою, звернувся за телефоном до останнього.

При цьому, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, з метою особистого протиправного збагачення, в ході телефонної розмови з ОСОБА_11 , дізнавшись про наявний бізнес-інтерес останнього у отриманні в користування нежитлових приміщень, зацікавившись у його залученні до незаконного користування державним майном на платній основі, невідкладно призначив зустріч потенційному надавачу неправомірної вигоди вже наступного дня.

Надалі, під час зустрічі ОСОБА_11 з ОСОБА_7 18.10.2024 близько 13:37 год. на території ДП «ОНДІТТ» за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова 132, запропонувавши одне з наявних складських приміщень, ОСОБА_7 повідомив, що вартість так званої «оренди» приміщення буде становити 15 000 гривень щомісячно та висунув ОСОБА_11 вимогу у передачі грошових коштів за перший та останній місяць, давши зрозуміти, що у разі непогодження на запропоновані умови жодних приміщень передано не буде. У ході розмови ОСОБА_7 дещо знижено суму неправомірної вигоди до 12 000 гривень щомісячно та повідомлено, що вказані відносини матимуть виключно неформальний характер та не закріплюватимуться письмовим договором оренди. Дана інформація викликала у ОСОБА_11 сумнів у доброчесності ОСОБА_7 , хоча він й вимушено погодився на незаконні вимоги останнього, проте попросив деякий час для обміркування запропонованих умов отримання у користування нерухомого майна.

Обміркувавши у подальшому незаконні вимоги ОСОБА_7 , вирішивши для себе принципово не виконувати неправомірні дії щодо надання неправомірної вигоди, ОСОБА_11 звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою про злочин

Після того, як через деякий час ОСОБА_11 підтвердив ОСОБА_7 про готовність виконання умов з надання неправомірної вигоди, останній ініціював зустріч, яка відбулась в обідній час 28.10.2024 на території Старокінного ринку у м. Одесі по вул. Розкидайлівській, 31.

Під час обговорення окремих питань, зокрема, стосовно незадовільного стану складського приміщення, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_11 , що за умови здійснення заявником ремонту приміщення, ці витрати будуть враховані ОСОБА_7 під час одержання ним неправомірної вигоди. Також ОСОБА_7 повторно обумовив необхідність надання неправомірної вигоди у розмірі, що дорівнює сумі так званої «оренди» за перший та останній місяць з урахуванням витрат на необхідний ремонт приміщення.

Після того, як заявником завершено проведення окремих ремонтних робіт у нежитловому приміщенні ДП «ОНДІТТ» за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 132, 29.10.2024 близько 17:00 год. ОСОБА_7 під час чергового телефонного спілкування визначив ОСОБА_11 , що з обумовленої раніше суми за перший та останній місяці так званої «оренди» у розмірі 24000 гривень, ОСОБА_7 може відрахувати за ремонтні роботи 8 000 гривень, тому ОСОБА_11 має приблизно в 10 числах листопада 2024 року надати грошові кошти у розмірі 16 000 гривень, та у подальшому, щомісячно до 10 числа наступного місяця надавати грошові кошти в розмірі 12 000 гривень, крім витрат на комунальні послуги, які сплачуватимуться окремо. Також ОСОБА_7 гарантував, що ніяких проблем з приводу відсутності офіційного договору оренди у ОСОБА_11 не буде, оскільки він всі питання вирішуватиме особисто з керівництвом на відповідних рівнях.

Надалі, 11.11.2024, близько 17:10 год. ОСОБА_7 знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова 132, керуючись корисливим мотивом, маючи умисел, спрямований на особисте протиправне збагачення шляхом вимагання одержав від ОСОБА_11 неправомірну вигоду у сумі 16 000 гривень за вплив на прийняття рішення виконуючим обов`язків директора ДП «ОНДІТТ» ОСОБА_10 та службових осіб Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях щодо невжиття ними заходів з документального виявлення та фіксації незаконного використання об`єктів державної власності, та відповідно, не інформування про вказані події правоохоронних органів.

Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи свою протиправну діяльність, керуючись корисливим мотивом, маючи умисел, спрямований на особисте протиправне збагачення шляхом вимагання та одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення виконувачем обов`язків директора ДП «ОНДІТТ» ОСОБА_10 та службовими особами РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях, за невжиття ними заходів з документального виявлення та фіксації незаконного використання сторонніми особами об`єктів державної власності за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 132, які перебувають у віданні ДП «ОНДІТТ», та відповідно, не інформування про вказані події правоохоронних органів, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, залучив ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до користування державним майном за вказаною адресою за умови системного одержання неправомірної вигоди.

Так, у невстановлені досудовим розслідуванням точну дату та час, без належним чином укладеного договору оренди, ОСОБА_12 , який не був обізнаний про встановлений порядок передачі державного майна, отримав від ОСОБА_7 у фактичне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 132, що перебуває у державній власності та закріплене за ДП «ОНДІТТ» на праві господарського відання, за умови надання неправомірної вигоди у розмірі 5 000 гривень щомісячно.

У подальшому, дізнавшись про неправомірність дій ОСОБА_7 з одержання грошових коштів за надання об`єктів державної власності, ОСОБА_12 звернувся з відповідною заявою про злочин до правоохоронних органів.

Так, 12.12.2024, о 15:38 год., ОСОБА_7 під час чергової зустрічі з ОСОБА_12 за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова 132, одержав шляхом вимагання від останнього неправомірну вигоду у розмірі 5000 гривень за черговий місяць так званої «оренди» нежитлових приміщень ДП «ОНДІТТ», яке використовується заявником тривалий час як станція ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів.

Надалі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір на системне одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_7 14.01.2025, о 13:28 год. під час чергової зустрічі з ОСОБА_12 за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова 132, одержав шляхом вимагання від останнього неправомірну вигоду у розмірі 5000 гривень за черговий місяць так званої «оренди» нежитлового приміщення ДП «ОНДІТТ», яке використовується заявником тривалий час як станція ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів.

Одержання неправомірної вигоди ОСОБА_7 обумовлено ним за дії, пов`язані із впливом на прийняття рішення виконувачем обов`язків директора ДП «ОНДІТТ» ОСОБА_10 та службовими особами РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях, за невжиття ними заходів з документального виявлення та фіксації незаконного використання сторонніми особами об`єктів державної власності за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 132, які перебувають у віданні ДП «ОНДІТТ», та відповідно, не інформування про вказані події правоохоронних органів.

В ході проведення досудового розслідування, 14.01.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси проведено обшук автомобілю марки «TOYOTA RAV4 EV» д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN: НОМЕР_2 , в ході якого виявлено та вилучено: автомобіль марки «TOYOTA RAV4 EV» д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN: НОМЕР_2 .

З матеріалів клопотання вбачається, що 15.01.2025 старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Одеській області капітаном поліції ОСОБА_9 за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 повідомлено ОСОБА_7 про те, що він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, поєднаного із вимаганням такої вигоди;

- ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, поєднаного із вимаганням такої вигоди.

Санкція ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачає позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Пункт 3 ч.2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

У ч. 5 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КПК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення можливої конфіскації закон пов`язує з: 1)наявністю процесуального статусу підозрюваного в особи, щодо майна якої ставиться питання про арешт; 2)вказівка на конфіскацію як додатковий вид покарання в санкції статті Кримінального кодексу України, яка інкримінована підозрюваному; 3)належність підозрюваному майна, щодо якого ставиться питання про арешт, на праві власності.

Слідчим суддею встановлено та не заперечувалось стороною захисту, ОСОБА_7 перебуває у статусі підозрюваного у даному кримінальному провадженні. Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами у їх сукупності.

Санкцією ч. 3 ст. 369-2 КК України визначено обов`язковим додатковим покаранням конфіскацію майна.

Відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу, автомобіль марки «TOYOTA RAV4 EV» д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN: НОМЕР_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

Враховуючи наявний та встановлений ризик можливого відчуження майна, слідчий суддя відповідно до положень ч. 5 ст. 170 КПК України обґрунтовано встановив, що невжиття заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту в частині заборони відчуження та розпорядження може призвести до можливості його передачі, відчуження на користь третіх осіб або до настання інших наслідків, які унеможливлять виконання судового рішення в частині конфіскації майна підозрюваного, якщо таке рішення буде постановлене за результатами судового розгляду цього кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що розумність та співрозмірність обмеження права власності, відповідає завданням цього кримінального провадження, ураховуючи його стадію, характер інкримінованого підозрюваному ОСОБА_7 діяння та визначення конфіскації майна як безальтернативного виду покарання у санкції інкримінованої статті.

Отже загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Доводи апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 про те, що клопотання про арешт майна подано з порушенням строків, передбачених ст. 171 КПК України є необґрунтованими, та спростовуються матеріалами справи, оскільки 04.02.2025 органом досудового розслідування отримано ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.01.2025 про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, 06.02.2025 повторно направлено клопотання про арешт майна до суду засобами поштового зв`язку «Укрпошта» (а.с. 110).

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони недоведені та спростовуються матеріалами справи.

Будь-яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною захисту надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.03.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001159внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.09.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 05.05.2025 року о 09:00 годин в залі судових засідань №10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4