Справа № 453/628/25
№ провадження 1-кп/453/161/25
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2025 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ;
при секретарі ОСОБА_2 ;
за участю прокурора ОСОБА_3 ;
обвинуваченого ОСОБА_4 ;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе Львівської області кримінальне провадження про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пшонець Стрийського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, згідно ст. 80 КК України, раніше не судимий,-
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 390-1 КК України,-
Відповідно до ч.4 ст. 350-6 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Відповідно до ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Так, рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 13.03.2025 у справі з ЄУНСС: 453/358/25 (№ провадження 2-о/453/42/25), ОСОБА_4 видано обмежувальний припис, котрим на нього покладено обов`язок щодо заборони контактувати особисто чи через третіх осіб, вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_5 , особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_5 , якщо вона, за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватись з нею строком на шість місяців, котрий рахується з дня ухвалення даного рішення.
Водночас, ОСОБА_4 будучи 21.03.2025 ознайомленим під особистий підпис із рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 13.03.2025 прийнятого у справі з ЄУНСС: 453/358/25 (№ провадження 2-о/453/42/25), про видачу йому обмежувального припису та про наслідки порушення встановлених судом обмежень, маючи реальну можливість дотримуватись обов`язків, покладених на нього судом, діючи з умислом на невиконання обмежувального припису, усвідомлюючи, що згідно з вище вказаним рішенням суду йому заборонено контактувати з ОСОБА_5 , 18.04.2025 близько 17.50 годин, знаходячись в одній з кімнат житлового будинку по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, нехтуючи обмежувальними вимогами суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, вчинив конфлікт з матір`ю ОСОБА_5 , в ході якого висловлювався в її сторону нецензурною лексикою, чинив моральний та психологічний тиск, таким чином не виконав вимоги обмежувального припису, встановленого йому рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 13.03.2025.
Таким чином, ОСОБА_4 умисно невиконувавши обмежувальний припис, вчинив кримінальний проступок, передбачений ст. 390-1 КК України.
Крім цього, 20.04.2024 близько 18.00 годин, ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел на вчинення кримінального правопорушення, будучи 21.03.2025 належним чином ознайомлений із рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 13.03.2025 у справі з ЄУНСС: 453/358/25 (№ провадження 2-о/453/42/25), про видачу йому обмежувального припису та про наслідки порушення встановлених судом обмежень, маючи реальну можливість дотримуватись обов`язків, покладених на нього судом, діючи з умислом на невиконання обмежувального припису, усвідомлюючи, що згідно з вищевказаним рішенням суду, йому заборонено контактувати із ОСОБА_5 , знаходячись в одній з кімнат житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , нехтуючи обмежувальними вимогами суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, вчинив конфлікт з матір`ю ОСОБА_5 , в ході якого висловлювався в її сторону нецензурною лексикою, погрожував їй фізичною розправою, чинив моральний та психологічний тиск, таким чином повторно не виконав вимоги обмежувального припису, встановленого йому рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 13.03.2025.
Таким чином, ОСОБА_4 умисно невиконувавши обмежувальний припис, вчинив кримінальний проступок, передбачений ст. 390-1 КК України.
Крім цього, 22.04.2025 близько 14.00 та 20.00 годин ОСОБА_4 реалізуючи свій умисел на вчинення кримінального правопорушення, будучи 21.03.2025 належним чином ознайомленим із рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 13.03.2025 прийнятого у справі з ЄУНСС: 453/358/25 (№ провадження 2-о/453/42/25), про видачу йому обмежувального припису та про наслідки порушення встановлених судом обмежень, маючи реальну можливість дотримуватись обов`язків, покладених на нього судом, діючи з умислом на невиконання обмежувального припису, усвідомлюючи, що згідно з вищевказаним рішенням суду, йому заборонено контактувати із ОСОБА_5 , перебуваючи в одній з кімнат житлового будинку по АДРЕСА_1 , нехтуючи обмежувальними вимогами суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, вчинив сімейний конфлікт із своєю матір`ю ОСОБА_5 , в ході якого, чинив відносно неї моральний та психологічний тиск, таким чином повторно не виконав вимоги обмежувального припису, встановленого йому рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 13.03.2025.
Таким чином, ОСОБА_4 умисно невиконувавши обмежувальний припис, вчинив кримінальний проступок, передбачений ст. 390-1 КК України.
Окрім цього, ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел на вчинення кримінального правопорушення, будучи 21.03.2025 належним чином ознайомлений із рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 13.03.2025 у справі з ЄУНСС: 453/358/25 (№ провадження 2-о/453/42/25), про видачу йому обмежувального припису та про наслідки порушення встановлених судом обмежень, маючи реальну можливість дотримуватись обов`язків, покладених на нього судом, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, усвідомлюючи, що згідно з вищевказаним рішенням суду, йому заборонено контактувати із ОСОБА_5 , 25.04.2025 близько 11. 00 годин знаходячись в житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив конфлікт з матір`ю ОСОБА_5 , в ході якого ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, таким чином повторно не виконав вимоги обмежувального припису, встановленого йому рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 13.03.2025.
Таким чином, ОСОБА_4 умисно невиконувавши обмежувальний припис, вчинив кримінальний проступок, передбачений ст. 390-1 КК України.
Крім цього, 26.04.2025 близько 20.10 годин ОСОБА_4 реалізуючи свій умисел на вчинення кримінального правопорушення, будучи 21.03.2025 належним чином ознайомленим із рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 13.03.2025 прийнятого у справі з ЄУНСС: 453/358/25 (№ провадження 2-о/453/42/25), про видачу йому обмежувального припису та про наслідки порушення встановлених судом обмежень, маючи реальну можливість дотримуватись обов`язків, покладених на нього судом, діючи з умислом на невиконання обмежувального припису, усвідомлюючи, що згідно з вищевказаним рішенням суду, йому заборонено контактувати із ОСОБА_5 , перебуваючи в житловому будинку по АДРЕСА_1 , нехтуючи обмежувальними вимогами суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, вчинив сімейний конфлікт із своєю матір`ю ОСОБА_5 , в ході якого, ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, таким чином повторно не виконав вимоги обмежувального припису, встановленого йому рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 13.03.2025.
Таким чином, ОСОБА_4 умисно невиконувавши обмежувальний припис, вчинив кримінальний проступок, передбачений ст. 390-1 КК України.
В сукупності, ОСОБА_4 умисно невиконувавши обмежувальний припис, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ст. 390-1 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі, обставини, викладені в обвинувальних актах, не оспорював, як і докази на їх підтвердження, від давання показань не відмовився. Просить його суворо не карати, оскільки він щиро кається у скоєному.
В матеріалах кримінального провадження міститься заява потерпілої ОСОБА_5 про розгляд справи без її участі. Щодо обрання ОСОБА_4 міри покарання, покладається на розсуд суду.
Враховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчинених кримінальних правопорушень визнав повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються. Відтак, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
На підставі вищевикладеного, суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , дійшов висновку, що його вина у вчиненні ним кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальних актах, доведена у судовому засіданні повністю.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ст. 390-1 КК України, оскільки він умисно невиконував обмежувальний припис.
ОСОБА_4 вчинив кримінальні проступки.
Пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень обставинами, передбаченими ст. 66 КК України, суд вбачає щире каяття у скоєних кримінальних правопорушеннях, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.
Обтяжуючими вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень обставинами, передбачених ст. 67 КК України, при обранні йому міри покарання суд вбачає: вчинення злочину особою повторно, вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, їх характер та наслідки, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаюється у вчинених кримінальних правопорушеннях.
З урахуванням наведених обставин, суд під час вирішення питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 вважає за доцільне призначити його у межах, установлених санкцією ст. 390-1 КК України, яке буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів у виді пробаційного нагляду, з покладенням на нього, у відповідності до ст. 59-1 КК України, відповідних обов`язків.
Згідно з ч.1 ст. 59-1 КК України, покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.
Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду, згідно п.п.1,2,3 ч.2, п.4 ч.3 ст. 59-1 КК України, такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Окрім цього, вироком Яворівського районного суду Львівської області від 10.01.2019 обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений за ч.4 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Кримінальні правопорушення обвинувачений вчинив 18.04.2025, 20.04.2025, 22.04.2025, 25.04.2025 та 26.04.2025, тобто після набрання чинності попереднього вироку Яворівського районного суду від 10.01.2019 та після спливу п`яти років виконання вказаного вироку, та перебіг давності виконання вироку з підстав, передбачених ч. 4 ст. 80 КК України не переривався.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин. П`ятирічний строк давності виконання вказаного вироку суду з дня набрання ним чинності на даний час сплив.
Закінчення встановлених у частинах 1, 2 статті 80 КК строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому цим вироком покарання, з врахуванням положень частин третьої та четвертої цієї статті.
А відтак, покарання, строк давності виконання якого сплив відповідно до положень ст. 80 КК України, не може бути приєднано до покарання, призначеного за новим вироком, при вирішенні питання про призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до статті 71 КК України.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався та, враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132,177,178 КПК України і дані про його особу, суд не вбачає підстав для його визначення на цей час
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ст. 390-1 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.
Згідно з п.п.1,2,3 ч.2, п.4 ч.3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 у виді пробаційного нагляду, відповідно до ст. 49-2 КВК України, обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що за ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду передбачена кримінальна відповідальність за ч.3 ст. 389 КК України.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя