Справа № 308/2537/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.07.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: обвинуваченої ОСОБА_5 , її захисника-адвоката ОСОБА_6 , та захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження №11-кп/4806/298/25 за апеляційними скаргами: адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 червня 2025 року клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури задоволено.

Продовжено щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 306 КК України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів починаючи з 05 червня 2025 року по 03 серпня 2025 року включно.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено заставу, достатню для забезпечення виконання нею обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у розмірі 150 (сто п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті ) гривень 00 копійок (150х3028).

Продовжено щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів починаючи з 05 червня 2025 року по 03 серпня 2025 року включно.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено заставу, достатню для забезпечення виконання нею обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у розмірі 90 (дев`яносто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 272 520 (двісті сімдесят дві тисячі п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок (90х3028).

Продовжено щодо ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів починаючи з 05 червня 2025 року по 03 серпня 2025 року включно.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначено заставу, достатню для забезпечення виконання нею обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у розмірі 90 (дев`яносто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 272 520 (двісті сімдесят дві тисячі п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок (90х3028).

Продовжено щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів починаючи з 05 червня 2025 року по 03 серпня 2025 року включно.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначено заставу, достатню для забезпечення виконання нею обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у розмірі 90 (дев`яносто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 272 520 (двісті сімдесят дві тисячі п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок (90х3028).

Продовжено щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів починаючи з 05 червня 2025 року по 03 серпня 2025 року включно.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначено заставу, достатню для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у розмірі 90 (дев`яносто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 272 520 (двісті сімдесят дві тисячі п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок (90х3028).

У разі внесення застави за обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України покладено певні обов`язки.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 03 серпня 2025 року включно.

У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000058 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 березня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 306 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурор 05.06.2025 подав клопотання про продовження ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_5 строку тримання під вартою, посилаючись на те, що останні обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні, в тому числі кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, а ризики, зазначені в п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати.

Задовольняючи клопотання прокурора і продовжуючи обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції вказав на те, що з огляду на тяжкість ймовірного покарання, конкретні обставини кримінального правопорушення у сукупності із даними про особу обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , є доведеними ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому суд вважав, що належний контроль за поведінкою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 та запобігання встановленим в провадженні ризикам неможливе шляхом застосування запобіжного заходу, яке не пов`язане з триманням під вартою, а відтак клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу у виді тримання задовольнив. При цьому, взявши до уваги те, що обвинувачені вже тривалий час не вносять заставу в означеному розмірі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що майновий стан осіб є незадовільним, а розмір застави непомірно великим, тому зменшив раніше визначений розмір застави.

Крім того, суд першої інстанції у задоволенні клопотань захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу відмовив з огляду на вищевикладене, оскільки суд вважав, що зазначені в клопотаннях аргументи, не спростовують вищевикладених висновків суду.

В апеляційних скаргах:

- захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати, прийняти нову ухвалу, якою змінити продовжний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (ізоляцією його від суспільства) на домашній арешт, тощо.

- захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 просить ухвалу суду від 05.06.2025 скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченій запобіжний захід - домашній арешт. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що прокурор вчергове звернувся з клопотанням про продовженя строку тримання під вартою, однак воно не містить встановленого ст.199 КПК України обґрунтування неможливості завершити судовий розгляд в межах обраного запобіжного заходу, а також документів, що підтверджують доводи клопотання - не надано. Зазначає, що під час повідомлення про зміну підозри, органом обвинувачення змінено правову кваліфікацію злочину, без зміни фактичних обставин злочину, обвинувальний акт не містить опису дій обвинуваченої, які б вказували на її причетність до діяльності організованої групи, відтак кваліфікація її дій невірна. Вважає, що ризики, зазначені у клопотанні - надумані та не підтверджуються належними доказами. Просив врахувати, що необхідність звільнення його підзахисної з під варти та обрання більш мякого запобіжного заходу, обумовлено, крім іншого, необхідністю оформлення для її дитини статусу члена сім"ї загиблого захисника України, через загибель на війні батька дитини ОСОБА_5 , а оформити такий статус може лише законний представник дитини особисто, вказаним представником є лише ОСОБА_5 ;

- захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 просить ухвалу суду від 05.06.2025 скасувати, в задоволенні клопотання прокурора відмовити. Вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною. Зазначає, що прокурором, у клопотанні перераховано запобіжні заходи у виді, особистого зобов`язання, особистої поруки та застави, проте, не зазначено та необґрунтовано чому такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронного засобу контролю не зможе запобігти ризикам визначеними ст. 177 КПК України. Окрім того, прокурором не доведено і існування таких ризиків, як незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні, так як не зазначено на кого саме він може здійснювати такий тиск, та не зазначено яким іншим чином підозрюваний перешкоджатиме кримінальному провадженню. Також, зазначає, що прокурором при поданні клопотання не дотримано вимог ч. 3 ст. 184 КПК України та не додано до клопотання копій матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а одже можна зробити висновок про те, що всі доводи прокурора наведені у клопотанні являються припущеннями. Звертає увагу, що при вирішенні питання про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу суд не врахував, що остання має на утриманні трьох малолітніх дітей, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що дає всі підстави вважати, що застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю, забезпечить уникненню ризиків передбачених ст. 177 КПК України;

Висновок суду з приводу наявності підстав для задоволення клопотання прокурора в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

До початку апеляційного розгляду від захисника-адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 надійшло клопотання про відмову від поданої апеляційної скарги на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 червня 2025 року, оскільки 09.07.2025, за наслідками оплати/внесення застави гр. ОСОБА_9 звільнено з під варти. Крім того, захисник просив провести розгляд даної справи без їх участі.

Апеляційні скарги розглядаються у відсутності прокурора, обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також захисника-адвоката ОСОБА_8 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційних скарг від вказаних осіб не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення обвинуваченої ОСОБА_5 , її захисника - адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційних скарг, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, а також доводи клопотання адвоката ОСОБА_8 про відклик апеляційної скарги в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 403 КПК України у разі відмови особи, яка подала апеляційну скаргу, від своїх вимог, якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 403 КПК України, а також те, що особа, яка подала апеляційну скаргу відмовилася від апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , підлягає закриттю.

При оцінці доводів апеляційних скарг, які подали захисники-адвокати: ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

За приписами до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені у судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_10 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень (від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна); фактичні обставини, за яких ОСОБА_5 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину; дані про особу обвинувачених (не працюють, відсутність міцних соціальних зв`язків); відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_10 під вартою та необхідність проведення судового розгляду кримінального провадження, у тому числі допит свідків, дослідження доказів тощо.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведення прокурором наявності передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків: переховування обвинувачених від суду, незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для них неправдиві показання, чи штучно створити докази, які б підвереджували їх невинуватість у вчиненні інкримінованих злочинів, а також переїжджати в інші регіони та області України, чим ускладнять розгляд кримінального провадження, вчинення інших кримінальних правопорушень, які на даний час не відпали та не зменшилися.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у кримінальному провадженні щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про те, що ризик переховування від суду обумовлюється серед іншого можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування обвинувачених від суду.

Колегія суддів констатує, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності з іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

При цьому, наявність в обвинуваченої ОСОБА_10 визначеного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, утриманців - трьох малолітніх дітей, на що посилається сторона захисту, жодним чином не зменшує встановлені судом ризики та не є беззаперечною обставиною для висновку щодо можливості застосувати до обвинуваченої запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, в тому числі цілодобового домашнього арешту із застосуванням електроного засобу контролю. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані обставини не стали перешкодою для настання подій, у яких обвинувачується ОСОБА_10 .

Апеляційний суд бере до уваги аргументи, які наведені захисниками в апеляційних скаргах, проте в даному конкретному випадку приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у кримінальному провадженні, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинувачених і виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні.

Тому, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційних скарг захисників про те, що ризики є недоведеними і не підтвердженими жодними обставинами та доказами, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями.

Жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність вищезгаданих ризиків та необхідність продовження щодо ОСОБА_5 строку тримання під вартою, і доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що під час повідомлення про зміну підозри, органом обвинувачення змінено правову кваліфікацію злочину, без зміни фактичних обставин злочину, обвинувальний акт не містить опису дій обвинуваченої, які б вказували на її причетність до діяльності організованої групи, відтак кваліфікація її дій невірна. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що на цій стадії судового розгляду (вирішення питання щодо запобіжного заходу обвинуваченим на час судового провадження), як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченої, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченої по суті.

Колегія суддів також вважає, що продовження строку дії запобіжного заходу виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , з урахуванням тяжкості, характеру та конкретних обставин, за яких вони обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, даних про особу обвинувачених, є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинувачених, у тому числі й запобігання настанню встановлених ризиків.

Сторонами захисту не надано жодних доказів, які б спростовували встановлені ризики та відповідно, давали можливість для застосування щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_10 більш м`яких запобіжних заходів.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги і те, що сторонами захисту не надано доказів, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, які б унеможливлювати тримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_10 під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , виходячи з вимог ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останнім кримінального правопорушення, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого переховування від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню чи вчинення іншого кримінального правопорушення, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбаченим ст. 2 КПК України.

Окрім того, апеляційний суд вважає, що визначений судом обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_10 розмір застави є таким, що співвідноситься з даними про особу обвинувачених, обставинами кримінального правопорушення, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним у ч. 4, 5 ст. 182 КПК України.

При цьому колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про необхідність звільнення його підзахисної з під варти та обрання більш м`якого запобіжного заходу для необхідності оформлення для її дитини статусу члена сім"ї загиблого захисника України, через загибель на війні батька дитини ОСОБА_5 , а оформити такий статус може лише законний представник дитини особисто, а вказаним представником є лише ОСОБА_5 , то апеляційний суд зазначає, що ці доводи перевірялись судом першої інстанції під час судового розгляду клопотання, та апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана обставина не може бути безумовною підставою для обрання більш м"якого запобіжного заходу, не спростовує вищевикладених висновків суду, та не переважає над встановленими судом ризиками .

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційних скаргах не наведено і апеляційним судом не встановлено таких обставин під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при вирішенні судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_10 під вартою колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду про задоволення клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_10 під вартою є обґрунтованою, законною і такою, що постановлена з дотриманням вимог ст. 177, 178, 183 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 червня 2025 року, - закрити.

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 червня 2025 року, якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_10 строк тримання під вартою, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді