Справа № 297/1378/25
УХВАЛА

30 квітня 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000015 від 08 січня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

встановив:

25 квітня 2025 року до Берегівського районного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000015 від 08 січня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

30 квітня 2025 року захисника ОСОБА_6 подав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, яке мотивовано тим, що такий недолік обвинувального акту, як неконкретність обвинувачення, виключає можливість прийняття матеріалів кримінального провадження до судового розгляду.

Захист вважає, що зі змісту обвинувачення вбачається, що сторона обвинувачення вказує на вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення у складній формі співучасті, для якої характерний розподіл ролей між співучасниками, і яка виключає співвиконавство.

Також в обвинувальному акті не деталізовано, у яких актах поведінки

ОСОБА_4 виразилось сприяння незаконному переправленню 4 осіб через державний кордон та якими саме порадами, вказівками, наданням засобів.

Тобто, в обвинувальному акті відсутнє чітке формулювання обвинувачення, що позбавляє сторону захисту можливості зрозуміти на чому грунтуються твердження сторони обвинувачення про наявність в діянні ОСОБА_4 інкримінованого йому складу злочину, що в свою чергу порушує принцип рівності та змагальності сторін та порушує право особи на захист.

Обвинувачення є неконкретним, не деталізованим та таким, що незрозуміле стороні захисту, що свідчить про порушення права на захист обвинуваченого.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав своє письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків з підстав наведених в ньому.

Прокурор ОСОБА_3 вважав, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 складений відповідно до вимог КПК України та справу слід призначити до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників процесу та перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 314 КПК України суд в підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.

Будь-яких інших підстав для повернення обвинувального акту прокурору законом не передбачено.

Вимоги до обвинувального акту встановлені ст. 291 КПК України та даний перелік є вичерпним.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 КПК України державне обвинувачення це процесуальна діяльність прокурора, яка полягає у доведені перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Як визначає ч. 1 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності,

Стаття 7 КПК України встановлює, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність і диспозитивність.

З огляду на ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зміст обвинувального акту свідчить про те, що в ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тобто вказано, що саме встановлено досудовим розслідуванням, що відповідає положенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому відсутні підстави вважати, що обвинувальний акт не відповідає зазначеній вимозі КПК України.

Деталі обвинувачення у кримінальному процесі (певні конкретні фактичні обставини) дійсно мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року).

Проте конкретність обвинувачення є оціночною категорією та може бути перевірена лише в ході судового розгляду справи, адже на стадії підготовчого судового засідання суд не може давати оцінку кваліфікації дій обвинуваченого, доказам чи фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

У разі ж повернення обвинувального акту судом з підстав неконкретності обвинувачення, вказівки суду спонукають органи досудового слідства на проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, чим нівелюється процесуальна самостійність прокурора на визначення обсягу достатніх доказів для складання обвинувального акту та дотримання принципу змагальності, згідно з яким саме прокурор як сторона обвинувачення звертається до суду з обвинувальним актом, та свідчить про те, що суд певним чином перебирає на себе функції, які не притаманні йому.

Термін "неконкретність обвинувачення" широко поширювався у судовій практиці за часів дії КПК України 1960 року, але за КПК України 2012 року така підстава для повернення обвинувального акту відсутня і застосування її за аналогію неприпустимо.

При цьому, з метою недопущення порушення права особи на захист через неконкретність обвинувачення прокурор відповідно до положень ст. 337 КПК України в ході судового розгляду може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення тощо.

Суд, в силу цієї ж норми, має право вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд вважає безпідставними аргументи захисника про те, що в обвинувальному акті відсутнє чітке формулювання обвинувачення, не деталізовано, у яких актах поведінки ОСОБА_4 виразилось сприяння незаконному переправленню 4 осіб через державний кордон та якими саме порадами, вказівками, надання засобів, не зазначено роль кожного співучасника, недостатність вказаних в обвинувальному акті фактів вчинених ОСОБА_4 дій для їх кваліфікації за ч. 3 ст. 332 КК України.

До того ж, з`ясування обставин справи, в тому числі щодо конкретних дій, які вчинив обвинувачений, спрямованості умислу, часу, місця, мотиву та способу вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, а також перевірка цих обставин доказами є наступною стадією судового провадження і не є завданням підготовчого судового засідання.

Разом з тим, обставини, які відповідно до частини першої ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив та мета вчиненого кримінального правопорушення в обвинувальному акті викладені.

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що у задоволенні клопотання захисника слід відмовити.

Керуючись ст. 314, 372 КПК України,

ухвалив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000015 від 08 січня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_8