ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/2755/25

Провадження № 11-кп/820/579/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відео конференції апеляційну скаргу прокурора на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2025 року у кримінальному провадженні №0000008, внесеномудо ЄРДР 03 січня 2025 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, Запорізької області, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на момент судового розгляду проживаючого в реабілітаційному центрі «ХЕЛП Плюс» м. Вінниця провул. П. Скоропадського, 41, раніше судимого: 21.11.2022 року Хмельницьким міськрайонним судом за ст. 15 ч.2, ст. 185 ч. 1, ст. 15 ч. 2., ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 4, ст. 69, 71 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого із місць відбування покарання по закінченню строку покарання; 27.12.2022 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ст. 185 ч.4, ст.69, ст.70 ч.4 КК України до 3 років позбавлення волі

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.4 КК України та засуджено до покарання у виді 5 років позбавлення волі;

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням на 3 роки. На підставі ст.76 України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання -

в с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

15.12.2024 близько 15:27 год, ОСОБА_7 перебуваючи у приміщенні магазину «Продукти 1444», мережі ТОВ «АТБ-маркет», що за адресою: м. Хмельницький, вул. Вінницька, 1/3 з метою таємного викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, розуміючи, що в країні діє воєнний стан, який введений на території України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та в подальшому продовжений іншими Указами Президента України, востаннє Указом Президента України №740/2024 від 28.10.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 4024-ІХ від 29.10.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строком на 90 діб, з корисливих мотивів, підійшов до стелажу із продажу морепродуктів та умисно, таємно, повторно, із стелажу викрав 10 консервних банок із ікрою Рибкоппродукт лососева Зерниста горбуші вагою 100 г., вартістю 382 грн. 90 коп., за 1 шт., загальною вартістю 3829 грн., та заховавши вищевказане майно в кишенях своєї куртки, штанів, а також своїй наплічній сумці, після чого пройшовши повз розрахункові каси не розплатився за викрадений товар та розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «АТБ-маркет» майнової шкоди на загальну суму 3829 грн. 00 коп.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ст. 185 ч.4 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Зазначає, що призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України,поза увагою суду залишився той факт, що свою винуватість ОСОБА_7 змушений був визнати у зв`язку наявністю беззаперечних належних, допустимих та достатніх доказів, а саме відеозаписів з камер спостереження магазину «Продукти 1444» на яких чітко зафіксована подія кримінального правопорушення. А тому, визнання ним своєї винуватості у даному кримінальному провадженні містить формальний характер та жодним чином не вплинуло на досудове розслідування.

На думку прокурора, надавши перевагу загально-соціальним даним про особу обвинуваченого, без належної правової оцінки суду першої інстанції залишились відомості, що характеризують його у плані потенційної суспільної небезпеки.

Зокрема, 12.11.2024 ОСОБА_7 звільнений з Шепетівської виправної колонії № 98 за попереднім вироком Хмельницького міськрайонного суду від 22.11.2022.

Судом не надано належної правової оцінки змісту досудової доповіді Хмельницького районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області від 06.06.2025 про високий ризик можливості вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень.

Разом з тим, звертає увагу і на те, що будучи особою раніше судимою за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, перебуваючи на свободі фактично один місяць, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, будучи особою молодого віку не маючи наміру легально працювати і отримувати офіційний дохід, з метою власної наживи, ОСОБА_7 продовжив займатися злочинною діяльністю та вчинив нове тотожне аналогічним за своїми ознаками, тяжке кримінальне правопорушення.

Вказані обставини, на думку прокурора, свідчать про неможливість звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Таким чином, на переконання сторони обвинувачення, суд при призначенні обвинуваченому покарання застосував закон, який не підлягав застосуванню, а саме ст. 75 КК України, у зв`язку з чим вирок місцевого суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи учасників апеляційного перегляду провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви суду з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

У відповідності до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції в частині встановлених фактичних обставин справи та доведеність винуватості ОСОБА_7 за ст.185 ч.4, КК України, ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряється.

Перевіряючи доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 через м`якість, колегія суддів вважає їх слушними та враховує наступне.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

З положень, визначених в ст. 50 КК України, за якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, за якою суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Також, колегія суддів виходить з позиції ЄСПЛ, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» при розгляді справ застосовується як джерело права.

У справі Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.05 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмалов проти Росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези Суду, щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що зазначені вимоги місцевим судом дотримані не були.Суд першої інстанції при призначенні покарання повною мірою не врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину та залишив поза увагою відомості щодо особи останнього,

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Стаття 75 КК України застосовуються лише у тому разі, коли для цього є умови і підстави.

Приймаючи рішення за апеляційними доводами прокурора про безпідставне застосування при призначенні покарання ОСОБА_7 з випробуванням в порядку ст. 75 КК України колегія суддів вважає їх обґрунтованими. Суд виходить з того, що відповідно до положень ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_7 скоїв тяжкий умисний злочин в умовах воєнного стану. З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений раніше неодноразово засуджувався за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів до покарання у виді позбавлення волі: 21.11.2022 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ст. 15 ч.2, ст. 185 ч. 1, ст. 15 ч. 2., ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 4, ст. 69, 71 КК України до 2 років позбавлення волі та 27.12.2022 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ст. 185 ч.4, ст.69, ст.70 ч.4 КК України до 3 років позбавлення волі.

Маючи не зняту та непогашену судимість, через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, за попереднім вироком продовжив займатися злочинною діяльністю та вчинив аналогічне умисне корисне кримінальне правопорушення.

Колегія суддів також враховує досудову доповідь органу пробації складену стосовно ОСОБА_7 , відповідно до якої його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк неможливе та може становити середній рівень небезпеки для суспільства. Ризик вчинення повторних кримінальних правопорушень оцінюється як високий (а.с.33-42).

У підсумку, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора, що стосуються неправильного призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є такими, що заслуговують на увагу, покарання призначене обвинуваченому з застосуванням ст. 75,76 КК України з урахуванням наведених обставин є надто м`яким.

Відповідно до ст. 409 ч. 1 п. 4 та ч.2 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За вимогами ст. 413 ч. 1 п. 2 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Отже, оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання та звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням в порядку ст. 75,76 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів, крім наведених обставин, враховує також обставини, які пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України - сприяння розкриттю злочину, щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочині та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Колегія суддів також враховує, що ОСОБА_7 відповідно до характеристики, виданої ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області від 08.01.2025 року, за місцем проживання ( АДРЕСА_1 ) характеризується посередньо. З сусідами відносин не підтримує, громадський порядок та тишу порушував не одноразово, участі у громадському житті не приймає. До адміністративної відповідальності за останній рік неодноразово притягувався за дрібне викрадення чужого майна, саме за ст.51 ч.1 КУпАП від 24.12.2024 року, ст51 ч.1 КУпАП від 24.12.2024 року, ст.51 ч.2 КУпАП від 02.01.2025 року, ст.51 ч.2 КУпАП від 02.01.2025 року, ст.51 ч.2 КУпАП від 03.01.2025 року, с.51 ч.2 КУпАП від 03.01.2025 року (а.с 61).

Згідно довідки №76 від 08.01.2025, виданої КНП «Хмельницький обласний медичний центр психіатричного здоров`я», ОСОБА_7 перебуває під профілактичним наглядом у лікаря-нарколога на спостережені з 07.2021 з діагнозом ППРВВН - канабіоїди з некерованими наслідками (а.с.46).

ОСОБА_7 , згідно довідки №29 від 10.06.2025 року центру «ХЕЛП ПЛЮС» ФОП ОСОБА_8 м.Вінниця (а.с.66) та його пояснень під час апеляційного розгляду, з 16.03.2025 року та по теперішній час перебуває у реабілітаційному центрі, де отримує соціальну послугу із соціально-психологічної реабілітації осіб із залежністю від наркотичних засобів чи психотропних речовин.

Колегія суддів також виходить із обставин, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема те, що обвинувачений є особою молодого віку, відомостей про працевлаштування не надав, легального джерела доходу не має.

Під час апеляційного розгляду не встановлено будь яких обставин, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування покарання.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням за правилами ст.75 КК України, що його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства. Відповідно вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання на підставі ст.409 ч.1 п.4, ст.413 ч.1 п.2 КПК України, у зв`язку неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання. Апеляційний суд у такому випадку ухвалює вирок згідно ст. 420 КПК України.

Колегія суддів вважає, що покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ст. 185 ч.4 КК України ідповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ст.185 ч.4 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня його затримання.

В іншій частині вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду, а особою, що тримається під вартою протягом цього строку з дня отримання копії вироку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3