03.06.2025 Справа №469/463/24
1-кп/469/155/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року селище Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_3 ,

обвинувачений - ОСОБА_4 ,

потерпілий - ОСОБА_5

представник потерпілого - ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000111 від 03.07.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новофедорівка Березанського району Миколаївської області, громадянина України, освіта середня - спеціальна, працездатного, працюючого на посаді електрогазозварника в Морському торгівельному порту «Южний», раніше в силу ст.89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

в с т а н о в и в:

Судом визнано доведеним, що 17.06.2023 року приблизно о 18.00 годині, більш точного часу не встановлено, потерпілий ОСОБА_5 перебував в салоні легкового автомобіля марки «TOYOTA» модель «LANDCRUISER PRADO» чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пасовищі, яке розташоване в балці зліва від в`їзду до с.Новофедорівка Миколаївського (Березанського) району Миколаївської області, де пас належних йому баранів.

В цей час на пасовище приїхав ОСОБА_4 , який перебував в салоні автомобіля марки «ВАЗ-21112» зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Для з`ясування конфліктної ситуації, яка виникла між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка сталась півроку тому, у ОСОБА_4 на ґрунті виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, направлений на заподіяння потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «ВАЗ-21112» зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на швидкості поїхав в бік автомобіля ОСОБА_5 , який вискочив з автомобіля, а ОСОБА_4 на великій швидкості в`їхав передньою частиною свого автомобіля в область водійських дверцят автомобіля ОСОБА_5 , пошкодивши водійські дверцята, капот, салон та ліве колесо легкового автомобіля марки «TOYOTA» модель «LANDCRUISER PRADO» чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 17.06.2023 року приблизно о 18.20 годині, більш точного часу у ході проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «ВАЗ-21112» зеленого кольору державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на швидкості поїхав в бік ОСОБА_5 , після чого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, що полягають у незаконному посяганні на здоров`я, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, на підставі раніше виниклого конфлікту із потерпілим ОСОБА_5 , на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, цілеспрямовано наніс лівою стороною автомобіля марки «ВАЗ-21112» зеленого кольору державний реєстраційний номер НОМЕР_2 один удар в область грудної клітини ОСОБА_5 зліва, після чого покинув місце події.

В результаті своїх протиправних та умисних дій, ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді гематоми грудної клітини зліва, перелому 7, 8 ребер зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Вказані дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального Кодексу України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Кримінальне правопорушення є закінченим, вчиненим з прямим умислом.

Зазначені обставини підтверджуються наступними доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному визнав повністю, підтвердив вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення при викладених вище обставинах та підтвердив суду, що він 17.06.2023 року приблизно о 18.00 годині керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21112», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебував на пасовищі, яке розташоване в балці поблизу в`їзду до с.Новофедорівка Миколаївського району Миколаївської області, на грунті неприязних відносин у зв`язку з конфліктною ситуацією, яка мала місце у минулому між ним та потерпілим, спрямував свій автомобіль в автоміль ОСОБА_5 , марки «TOYOTA», пошкодивши вказаний автомобіль.

Після цього, коли потерпілий вискочив з автомобіля, обвинувачений поїхав в бік ОСОБА_5 , і наніс лівою стороною автомобіля один удар в область грудної клітини ОСОБА_5 , після чого покинув місце події.

Всі обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, обвинувачений визнав. У скоєному щиро розкаюється.

Цивільний позов, пред`явлений йому в розмірі 143550,00 гривень майнової шкоди та 50000,00 грн. моральної шкоди обвинувачений визнав у повному обсязі.

Оскільки обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, а також всі фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, за згоди всіх учасників судового провадження із запропонованим судом обсягом дослідження доказів, суд, з`ясувавши правильність розуміння всіма учасниками судового провадження обставин, які ніким не оспорюються, та переконавшись у добровільності їх позиції, роз`яснивши процесуальні наслідки такого порядку дослідження доказів, встановлені ч.3. ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

У зв`язку з цим, у відповідності з положеннями ч.3 ст.349 КПК України суд ухвалив, обсяг доказів, що підлягають дослідженню в судовому засіданні, обмежити допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, дослідженням письмових доказів, що містять дані, які характеризують особу обвинуваченого.

Проаналізувавши показання обвинуваченого, які узгоджуються з обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, доведеною у судовому засіданні стороною обвинувачення.

Призначаючи обвинуваченому покарання, необхідне і достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів, суд у відповідності з положеннями ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, та особу обвинуваченого, а саме, що обвинувачений раніше в силу ст.89 КК України не судимий (а.п.91-92, 93), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п.94), має постійне місце проживання(а.95).

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ч.1 ст.66 КК України, суд визнає щире каяття обинуваченого та відповідно до ч.2 ст.66 КК України беззастережне визнання обвинуваченим вини у скоєному злочині та визнання цивільного позову у повному розмірі.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи відповідно до положень п.1 ч.2 ст.65 КК України ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, зважаючи на відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, йому має бути призначене покарання, із числа альтернативних покарань, передбачених санкцією ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі у середніх межах вказаної санкції кримінального закону, що буде необхідним й достатнім заходом примусу.

Також, враховуючи зазначені вище обставини, а саме, тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, зокрема, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність обставин, що пом`якшують покарання, приймаючи до уваги позитивні дані про особу обвинуваченого, (а.п.94), позицію прокурора, потерпілого та представника потерпілого, які вважають за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, суд дійшов до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, і вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

До початку судового розгляду у кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення 143550,00 гривень майнової шкоди та 50000,00 грн. моральної шкоди.

Вирішуючи відповідно до положень п.7 ч.1 ст.368 КПК України питання чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку, суд виходить з наступного.

За змістом ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Оскільки обвинувачений визнає цивільний позов у повному обсязі, і для його задоволення наявні правові підстави, суд, за відсутності обґрунтованих сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, дійшов висновку про необхідність задоволення цивільного позову у заявленому до стягнення розмірі.

Вирішуючи при ухваленні вироку питання щодо того, що належить вчинити з речовими доказами і документами відповідно до вимог п.12 ч.1 ст.368, абз.10 п.2 ч.4 ст.374 КПК України, суд приймає наступні рішення.

Відповідно до положень ч.5, п.7 ч.9 ст.100 КПК України документи, надані суду, зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Заходи забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого в ході досудового розслідування не застосовувалися, і підстави для їх обрання судом відсутні.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.368-371, 373-374, 376, КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнитиОСОБА_4 від призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично зявлятись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 задовольнити у повному обсязі.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 193550,00 грн., з яких 143550,00 грн. майнової шкоди, завданої злочином, та 50000,00 грн. моральної шкоди.

Відповідно до положень ч.5, п.7 ч.9 ст.100 КПК України документи, зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, отримати в суді копію вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: