Провадження 1-кп/522/136/25
УХВАЛА

08 серпня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за ЄРДР № 0000566 від 24.07.2024, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Арциз Болградського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд надійшов обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України.

Ухвалою суду від 13.02.2025 надано дозвіл на затримання обвинуваченого та приводу його до суду для вирішення питання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оголошено обвинуваченого у розшук та зупинено судове провадження до встановлення місцезнаходження останнього.

08.08.2025 обвинуваченого затримано за ухвалою суду від 13.02.2025 та доставлено до суду 08.08.2025, у зв`язку з чим судове провадження поновлено.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів з альтернативою визначення застави стосовно обвинуваченого, обґрунтовуючи його тим, що за наявності вагомих доказів останній обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, при доведенні винуватості йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Також, прокурор посилався на те, що обвинувачений систематично не з`являвся за викликами до суду; оголошувався судом у розшук, а тому вважав, що існують ризики, передбачені п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Захисник заперечила проти клопотання прокурора, вважаючи його недостатньо обґрунтованим. Зазначила, що підзахисний перебував за місцем свого постійного проживання, про дату судового засідання не був належним чином повідомлений. У зв`язку з викладеним, захисник просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обвинувачений підтримав позицію захисника, зазначивши, що про судові засідання, йому не було відомо. Він не мав наміру ухилятися від суду. Вказав, що не отримував повідомлення про дату і час судового розгляду.

Заслухавши думки учасників судового провадження, вивчивши наявні матеріали, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Основні доводи внесеного стороною кримінального провадження клопотання зводяться до наявності кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, при вирішені питання, чи було особу «обвинувачену в кримінальному правопорушенні» для цілей статті 6 Конвенції, необхідно виходити з таких трьох критеріїв: категорія даного провадження згідно з національним законодавством; суттєві характерні риси цього провадження; вид та суворість міри покарання, яке може бути призначено заявникові. [«O. v. Norway», n. 33926].

«Законність» тримання під вартою з погляду національного закону не завжди є вирішальним чинником. Європейський суд з прав людини зазначає, що тримання під вартою протягом зазначеного періоду має відповідати меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка забороняє безпідставне позбавлення свободи. [«Гаважук проти України», п. 63654]; [«Мурукін проти України», п. 34]; [«Буряга проти України», п. 54655]; [«Фельдман проти України», п. 68656].

Тримання під вартою у відповідності до пункту 1(с) статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Взяття заявника під варту має бути конче необхідним для забезпечення його присутності в суді, але водночас інші, менш суворі заходи можуть бути достатніми для досягнення цієї мети. (Рішення : «Ladent v. Poland», n. 55660; «Ambruszkiewicz v. Poland», n.n. 29-33661; «Хайредінов проти України», n. 28).

Затримання особи є настільки серйозним запобіжним заходом, що воно є виправданим, лише якщо інші, менш суворі, заходи були розглянуті та визнанні недостатніми для забезпечення захисту індивідуальних або суспільних інтересів, які можуть вимагати затримання відповідної особи. (Рішення : «X. v. Finland», n. 151).

ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Виходячи із правової позиції ЄСПЛ при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи її переконливість. При цьому прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.

При цьому, прокурором не наведено обставин та не надано доказів того, що обвинувачений у подальшому має намір переховуватись від суду, може впливати на хід кримінального провадження незаконними діями, натомість у судовому засіданні обвинувачений зазначив, що наміру переховуватися від суду він не має, будь-яким чином перешкоджати здійсненню судового розгляду не буде, а відтак заявлені ризики стороною обвинувачення не містять доказового обґрунтування.

Водночас зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також враховуючи природу інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке є тяжким злочином, особу обвинуваченого існує доцільність застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить адекватне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

З урахуванням всіх обставин справи, доцільним буде покласти на обвинуваченого такі обов`язки: прибувати до суду за викликом, повідомляти суд про зміну свого місця проживання; не відлучатися за межі міста Одеси без дозволу суду.

Строк дії покладених на підозрюваного обов`язків визначити у відповідності до ч.6 ст. 194 КПК України у два місяці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177,178, 182, 183, 315, 370, 372, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

У клопотанні прокурора Приморської окружної прокуратури про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів відмовити

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, строком до 2 місяців до 06.10.2025 включно, а саме:

- прибувати до суду за викликом,

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися за межі міста Одеси без дозволу суду.

Строк дії ухвали про застосування обов`язків обчислюється з моменту винесення ухвали, тобто з 08.08.2025.

Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно обвинуваченого підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Зобов`язати прокурора повідомити обвинуваченого письмово під розпис про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до обвинуваченого може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1