Справа № 645/7141/24
Провадження № 1-кп/645/243/25
В И Р О К
01 липня 2025 року м. Харків
Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,-
ОСОБА_7 14.08.2024 року о 02 годині 38 хвилин, перебував за адресою: м.Харків, Стадіонний проїзд, буд. 12/1, біля під`їзду №3, де у нього відбувався словесний конфлікт із ОСОБА_10 з приводу того, що в нічний час під час дії комендантської години він порушує спокій мешканців будинку, та може розбудити малолітню дитину ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Після цього, ОСОБА_7 пішов до під`їзду №3 буд. 12/1 по Стадіонному проїзду в м. Харкові, де взяв засоби для підпалювання авто, та, повернувшись до автомобілю, підпалив невеликий горючий предмет, який був у нього в руках, при горінні якого горюча речовина капала на землю разом із вогнем, після чого підпалений предмет поклав на капот автомобіля, по центру вітрового скла, потім, знайшовши на землі біля лівих задніх дверей автомобіля предмет, схожий на пластикову пляшку, додатково поклав її у центр вогнища на капоті автомобіля.
Переконавшись, що він виконав всі дії, необхідні для реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на знищення автомобілю шляхом підпалу, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та пояснив, що дійсно 14.08.2024 року, при обставинах викладених в обвинувальному акті, після сварки з сусідом ОСОБА_10 здійснив підпал автомобілю дружини останнього, він чого постраждав і автомобіль, який був припаркований поряд. Зазначив, що у вчиненому розкаюється і повністю відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_11 . Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_9 визнав частково: матеріальну шкоду на суму 7736,97 грн., моральну шкоду на суму 8000,00 грн.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 повідомила про обставини спричинення їй шкоди внаслідок підпалу автомобіля та підтримала цивільний позов в повному обсязі.
Потерпіла ОСОБА_11 подала заяву про розгляд справи за її відсутності в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Показання обвинуваченого та потерпілої є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння вказаними особами змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.
Враховуючи, що обвинувачений не заперечує фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони викладені вище, підтвердивши свою позицію в судовому засіданні, а також те, що ним та іншими учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, вказані в обвинувальному акті, вони правильно розуміють зміст цих обставин, суд, переконавшись в добровільності позиції зазначених осіб, з урахуванням думки учасників процесу вважав, що дослідження доказів на підтвердження вини обвинуваченого, отриманих під час досудового провадження в судовому засіданні не є доцільним.
Таким чином, суд вважав за можливе з урахуванням положень частини 3 статті 349 КПК України, допитати обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілу ОСОБА_9 та дослідити матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, письмові докази щодо розміру судових витрат та речових доказів, а також докази в обґрунтування цивільного позову.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 192 КК України, як умисне знищення та пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.
При кваліфікації дій обвинуваченого суд також враховує практику Верховного Суду, викладену в постанові від 05.11.2020 року у справі № № 536/621/16.
Вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, суд вважає доведеною.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він в силу ст. 89 КК України не судимий, не працює, не одружений, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, хворіє на ВІЛ інфекцію. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 632 від 13.09.2924 року ОСОБА_7 на теперішній хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Обставинами, які пом`якшують покарання, що призначається обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до положень ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття в частині вчинення злочину щодо потерпілої ОСОБА_11 та повне відшкодування шкоди даній потерпілій. Доказів активного сприяння досудовому розслідуванню та щирого каяття в частині вчинення злочину щодо потерпілої ОСОБА_9 , матеріали кримінальної справи не містять.
Обставини, які обтяжують покарання, передбачені у ст. 67 КК України, в обвинувальному акті не зазначені і відповідно судом не встановлені.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинене, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України, відносяться до тяжкого злочину, умисну форму вини, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, відношення обвинуваченого до вчиненого і його позицію щодо визнання вини.
Суд вважає, що для виправлення обвинуваченого, а також з метою запобігання можливості вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у даній справі йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті, яка передбачає покарання за вчинене.
Верховний Суд у своїй сталій практиці неодноразово зазначав, що загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому визнав, розкаявся, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, враховуючи наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що виправлення засудженого можливе без відбування ним покарання, призначеного за даним вироком, із звільненням від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Потерпілою ОСОБА_9 заявлено у даному кримінальному провадженні цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої злочином.
Потерпіла просить стягнути з ОСОБА_7 матеріальну шкоду, завдану в результаті підпалу автомобіля у розмірі 84 542, 85 грн, моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн, витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн, витрати на проведення експертного дослідження в сумі 3820, 32 грн.
Таким чином, потерпіла вважає, що матеріальна шкода, завдана злочином у цій справі складає 84 542, 85 грн (вартість відновлювального ремонту 60 621, 05 + вартість матеріального збитку 23 921, 80).
У відповідності до ст.ст. 22,1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Таким чином, позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої 23 921, 80 грн. вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Skoda Octavia, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер кузова (шасі) НОМЕР_5 , внаслідок ДТП, що сталася 14.08.2024 року.
Моральну шкоду, завдану злочином потерпіла ОСОБА_9 оцінила у 100 000,00 грн, в обґрунтування чого зазначила, що оскільки кримінальне правопорушення, яке є предметом розгляду в цій справі вчинене під вікнами будинку, де проживає потерпіла, вона відчуває страх за своє життя та життя своєї сім`ї, у тому числі через усвідомлення власної незахищеності, моральне пригнічення, зокрема, постійні прояви відчуття психологічної напруги, тривоги, пригнічений настрій, втрату спокою та рівноваги, невиправдану агресію до найближчих людей, появу відчуття безнадії та безпомічності тощо. Більш того, пошкоджене авто це перше авто, яке придбане потерпілою лише у березні 2024 року, яким вона наразі позбавлена можливості користуватися. Окрім того, відповідач з моменту вчинення кримінального правопорушення до моменту першого підготовчого засідання у справі (14.01.2025 року) жодного разу не зателефонував, не запропонував добровільно відшкодувати шкоду, не вибачився за вчинене.
З положень ч.ч.1,2 ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
За змістом п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.
Відповідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина його є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з чинним законодавством моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
При визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_9 суд враховує обставини вчиненого обвинуваченим діяння, характер і глибину душевних страждань потерпілої, пов`язаних з порушенням повсякденного способу її життя, та виходячи із засад розумності і справедливості, суд оцінює моральну шкоду, спричинену потерпілій у 23 000,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17), КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв'язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
За змістом статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Підстав вважати зазначені вище докази на підтвердження понесених потерпілою витрат на правничу допомогу неналежними, суд не знаходить.
Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
Судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави згідно вимог ч. 2 ст. 124 КПК України.
Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 374-376, 395, 615 КПК України, суд,-
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду, спричинену злочином в сумі 23 921, 80 грн та моральну шкоду в сумі 23 000,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог потерпілої ОСОБА_9 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_7 в дохід Держави судові витрати за проведення:
судової експертизи з дослідження нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів №7647 від 03.10.2024 в сумі 12 873 гривень 76 копійок;
судової пожежно-технічної експертизи №6691/8596 від 29.10.2024 в сумі 20 825 гривень 20 копійок.
Після набрання вироком законної сили, долю речових доказів вирішити таким чином:
квитанцію про сплату від 14.10.2024 року, залишити зберігати в матеріалах кримінальної справи № 645/7141/24;
футболку чорного кольору з білим написом, чорні кросівки, чорні штани спортивні з білою наліпкою у вигляді чоловічка на лівій частині штанів, чорні носки, спортивну кофту з білою наліпкою на лівій частині кофти, які зберігаються в камері схову ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області - повернути ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Скасувати арешт, накладений ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 22.08.2024 (справа № 645/4864/24, провадження № 1-кс/645/1224/24) на кросівки чорні, спортивні штани, футболку, носки, спортивну кофту, які добровільно видав працівникам поліції гр. ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Немишлянський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1