Провадження № 1-кп/127/537/25

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2025м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, відомості про яке внесено 02.11.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000720 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянки України, уродженки міста Вінниця, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 11.10.2023 близько 23:00 години, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , взявши мобільний телефон торгової марки «Samsung» серії «Galaxy» модель «А31», належний ОСОБА_6 , діючи умисно, протиправно, таємно від власниці вказаного телефону, шляхом підбору паролю до системи дистанційного банківського обслуговування, увійшла в застосунок «Abank24» AT « ІНФОРМАЦІЯ_2 », після чого, заволодівши вказаними даними, що становлять банківську таємницю, а саме, реквізитами банківського рахунку емітованого AT « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № НОМЕР_2 , належного ОСОБА_6 , логіном та паролем для входу до особистого кабінету в автоматизованій системі дистанційного банківського обслуговування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », використовуючи їх, не маючи ні дійсного, ні передбачуваного права, здійснила несанкціонований вхід до особистого кабінету ОСОБА_6 , в автоматизованій системі дистанційного банківського обслуговування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » AT « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка згідно Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361 КК України, тобто несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем.

Крім того, ОСОБА_4 , попередньо вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361 КК України, 11.10.2023 близько 23:02 години, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи в період воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалася, на момент вчинення Указом Президента України № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26.07.2023 терміном на 90 діб, використовуючи мобільний телефон торгової марки «Samsung» серії «Galaxy» модель «А31» належний ОСОБА_6 , авторизувалась в особистому кабінеті ОСОБА_6 в автоматизованій системі дистанційного банківського обслуговування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та умисно, таємно, шляхом вільного доступу, переслідуючи корисливий мотив, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_6 , а саме, здійснила два перекази грошових коштів з банківської картки емітованої АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_6 , на банківську карту емітовану АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № НОМЕР_3 , належну ОСОБА_7 , на загальну суму 20 000 гривень.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 завдала ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 20 000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_4 , попередньо вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 1 85 КК України, продовжуючи свої злочинні дії, достовірно знаючи та усвідомлюючи, шо грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № НОМЕР_3 її знайомого ОСОБА_7 в сумі 20 000 гривень, перераховані нею внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, здійснила їх легалізацію з метою надання вигляду правомірності володіння та користування останніми.

Так, з цією метою, ОСОБА_4 12.10.2023 близько 21:36 год повідомила своєму товаришу ОСОБА_7 про необхідність повернення коштів, які вона перерахувала на його банківську картку АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № НОМЕР_3 з банківської картки АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № НОМЕР_2 , належної ОСОБА_6 , Тому, виконуючи прохання ОСОБА_4 , ОСОБА_7 перерахував зі своєї банківської картки АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № НОМЕР_3 на банківську картку АТ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » № НОМЕР_4 , належну ОСОБА_4 , грошові кошти 12.10.2023 о 21:36 год в сумі 5 000 грн та 12.10.2023 о 21:37 год грошові кошти в сумі 13 000 грн Також, ОСОБА_4 позичила ОСОБА_7 , на прохання останнього, грошові кошти в сумі 2 000 грн, шляхом залишення їх на банківській картці АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № НОМЕР_3 , належній йому, таким чином розпорядившись ними.

Після чого, ОСОБА_4 , використовуючи належну їй банківську картку АТ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » № НОМЕР_4 , здійснила неодноразові фінансові операції шляхом здійснення розрахунків та внесення коштів на розрахункові карткові рахунки.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 легалізувала та використала грошові кошти на загальну суму 20 000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 209 КК України, тобто легалізація (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, а саме, здійснення фінансової операції з майном та використання майна, особою, яка знала, що таке майно одержано злочинним шляхом.

До проведення підготовчого судового засідання між прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 , якій в порядку, передбаченому статею 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000720 від 02.11.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 КК України, з одного боку та обвинуваченою у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 з іншого боку, на підставі статей 468, 469, 470, 472 КПК України, в приміщенні Вінницької окружної прокуратури, укладено угоду про визнання винуватості.

Зі змісту укладеної угоди вбачається, що сторони дійшли згоди щодо:

- правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 361 КК України, тобто несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем; за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану; за ч. 1 ст. 209 КК України, тобто легалізація (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, а саме, здійснення фінансової операції з майном та використання майна, особою, яка знала, що таке майно одержано злочинним шляхом.

- погодженого сторонами призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 361 КК України - штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч. 4 ст. 185 КК України - 5 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 209 КК України - 3 роки позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України визначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із визначенням судом на підставі ч. 3 ст. 75 КК України тривалості іспитового строку та обов`язків, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням.

Сторони в угоді також погодили, що відповідно до статті 77 КК України додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 209 КК України, у виді конфіскації майна, у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням не застосовується.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 зазначила, що розуміє надані їй законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до неї буде застосовний за наслідками затвердження угоди про визнання винуватості судом.

Обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення беззастережно визнала, щиро розкаялась та суду пояснила, що дійсно, при обставинах, зазначених в обвинувальному акті скоїла інкриміновані їй діяння та зазначила, що угода про визнання винуватості є добровільною та наполягала на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просила суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену з обвинуваченою ОСОБА_4 , у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , і ухвалити вирок, яким призначити узгоджене сторонами покарання.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 у присутності захисника, призначивши узгоджене сторонами угоди покарання.

Потерпіла ОСОБА_6 до суду не з`явилась, подала заяву про проведення засідань за її відсутності, повідомила, що майнову шкоду їй відшкодовано. Крім того, подала заяву в якій надає згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості з ОСОБА_4 , вважає за можливе призначити покарання узгоджене угодою.

Заслухавши думку прокурора, захисника та показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361 КК України, яке вчинено ОСОБА_4 , відповідно до положень ч. 2 ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, який вчинено ОСОБА_4 , відповідно до положень ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 209 КК України, який вчинено ОСОБА_4 , відповідно до положень ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Аналіз вказаних доказів у справі свідчить, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361 КК України, тобто несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем, ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, ч. 1 ст. 209 КК України, тобто легалізація (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, а саме, здійснення фінансової операції з майном та використання майна, особою, яка знала, що таке майно одержано злочинним шляхом, є доведеною та підтверджується показаннями самої обвинуваченої, яка вину визнала та повідомила обставини вчинення нею кримінальних правопорушень. Показання обвинуваченої суд вважає переконливим доказом її винуватості з підстав їх належності та допустимості.

За таких обставин, суд вважає вказані докази достатніми для надання юридичної оцінки дій обвинуваченої та кваліфікує дії ОСОБА_4 :

- за ч. 1 ст. 361 КК України, тобто несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем;

- за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану;

- за ч. 1 ст. 209 КК України, тобто легалізація (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, а саме, здійснення фінансової операції з майном та використання майна, особою, яка знала, що таке майно одержано злочинним шляхом.

Таким чином, із матеріалів судового провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні вину у вчинених злочинах визнала в повному обсязі в чому щиро розкаялась; активно сприяла у розкритті кримінального правопорушення; раніше не судима; станом на 23.01.2025 року перебувала на стаціонарному лікуванні в 2-му відділенні КНП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » з діагнозом: F 19.2 Психічні і поведінкові розлади, викликані одночасним вживанням декількох речовин синдром залежності; F61 змішаний розлад особистості.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкритті кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , судом не встановлено.

У судовому засіданні встановлено, що угода про визнання винуватості між прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , відповідає вимогам ст. 472 КПК України, укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, в тому числі і наслідки укладення та затвердження даної угоди передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення щодо якого вона визнає себе винуватою, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Судом при вирішенні питання щодо затвердження угоди встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, правова кваліфікація кримінальних правопорушень вчинених ОСОБА_4 є вірною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб та обвинувачена може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання.

Слід зазначити, що сторони в угоді, зокрема, погодили що відповідно до статті 77 КК України додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 209 КК України, у виді конфіскації майна, у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням не застосовується.

Суд зазначає, що частиною 1 статті 77 КК визначено вичерпний перелік додаткових покарань у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення державної нагороди України, які можуть бути призначені у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням. А також, в частині 2 статті 77 передбачено виключення із загального правила, зокрема у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо корупційного кримінального правопорушення, кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути також призначене додаткове покарання у виді конфіскації майна за умови його узгодження сторонами угоди.

Оскільки у наведеному переліку ч. 1 ст. 77 КК України відсутня конфіскація майна в якості додаткового покарання, яке може бути призначене у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, а злочин, передбачений ч. 1 ст. 209 КК України, не належить до корупційного кримінального правопорушення, кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, то відтак, додаткове покарання у виді конфіскації майна не може бути застосоване через звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

Застосування покарання у вироку судом відбувається у передбаченій КК України формі: призначення покарання та остаточного визначення покарання.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи конкретні обставини справи, особу винного, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання у виді щирого каяття, активного сприяння розкритті кримінального правопорушення та добровільного відшкодування завданого збитку. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення, попередження нових злочинів, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, суд приходить до переконання про можливість затвердження угоди та призначає узгоджене сторонами вид і міру покарання, відповідно до угоди про визнання винуватості від 06.05.2025 року, укладеної між прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 02.11.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000720.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись, статтями 100, 314, 368-370, 374, 468-470, 472-476 КПК України та статтями 65-67, 70, 75, 76, 77, 185, 209, 361 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 06.05.2025 року між прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 02.11.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000720.

Визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 Кримінального кодексу України.

Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання:

- за ч. 1 ст. 361 Кримінального кодексу України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України - у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 209 Кримінального кодексу України у виді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 рахувати з дня проголошення вироку, тобто з 26.05.2025 року.

Речові докази у кримінальному провадженні: DVD-R диск, на якому міститься інформація, отримана на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про тимчасовий доступ до речей та документів від 05.12.2023 року справа (№ 127/36028/23), CD диск, на якому міститься інформація, отримана на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про тимчасовий доступ до речей та документів від 29.10.2024 року справа (№ 127/34174/24), DVD-R диск, на якому міститься інформація, отримана на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про тимчасовий доступ до речей та документів від 21.01.2025 року справа (№ 127/1074/25) залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення, з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: