Дата документу 04.09.2025 Справа № 337/1424/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/903/25 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/1424/25Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 (з доповненнями) на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18 серпня 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та фактично проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.114-2, ч.3 ст.436-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 16.10.2025 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений просив ухвалу суду скасувати. Крім того, апелянт просив вважати викладені ним обставини підставами для відводу судді районного суду, якою розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, а також групи прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні. Свої вимоги мотивував тим, що оскаржуване судове рішення винесено упередженим судом з численними порушеннями норм кримінального процесуального права. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. На переконання обвинуваченого, існування передбачених ч.1 ст.177 КПК ризиків не підтверджується жодними доказами. Апелянт посилається на тривале перебування під вартою понад 6 місяців за відсутності на те законних підстав. ОСОБА_8 не погоджується з пред`явленим йому обвинуваченням та вказує, що згідно обвинувального акта внаслідок його дій шкоди не спричинено, потерпілих не виявлено, цивільний позов не пред`являвся.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Хортицького районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні передбачених ч.2 ст.114-2, ч.3 ст.436-2 КК кримінальних правопорушень.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та продовжити вчиняти інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання судової колегії, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених п.п.1, 2, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, а також злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, які віднесено до категорії тяжких, і за їх вчинення передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Наведені обставини, на переконання судової колегії, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено, у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини.

Так, в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_8 інкримінується вчинення передбаченого ч.2 ст.114-2 КК злочину в умовах воєнного стану, що станом на день апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду не скасований; а також інкримінується вчинення передбачених ч.3 ст.436-2 КК злочинів під час збройної агресії рф проти України, що наразі триває.

З огляду на конкретні обставини вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому злочинів, в тому числі із застосуванням забороненої нормами національного законодавства соціальної мережі, враховуючи особливості доступу до такого засобу масової інформації та кількість епізодів злочинної діяльності, районний суд обґрунтовано встановив й існування передбачених п.п.2, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків.

На переконання колегії суддів, з огляду на обґрунтовану вище наявність передбачених п.п.1, 2, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, гарантувати їх запобігання без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 не вбачається можливим.

Судова колегія критично ставиться до заперечення апелянта щодо недоведеності пред`явленого йому обвинувачення, оскільки такі твердження є передчасними.

Вказані питання безпосередньо стосуються доказування винуватості чи невинуватості особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, і підлягають оцінці під час розгляду місцевим судом кримінального провадження по суті пред`явленого цій особі обвинувачення.

Водночас апеляційний суд під час перевірки ухвали про продовження строку тримання особи під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, аналізує лише наявність передбачених ст.177 КПК ризиків, необхідність та доцільність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо тривалого тримання його під вартою, апеляційний суд зауважує, що сама по собі тривалість тримання особи під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

З приводу доводів апеляційної скарги обвинуваченого про упередженість прокурора у кримінальному провадженні, включаючи всю групу прокурорів, та суду під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 колегія суддів зазначає наступне. Окрім загального посилання на такі обставини, апеляційна скарга не містить конкретних аргументів, які могли би вказувати на небезсторонність наведених учасників кримінального провадження.

Більш того, відповідно до матеріалів провадження протягом розгляду клопотання прокурора сторона захисту жодного разу не заявляла відвід складу суду, який ухвалив оскаржуване судове рішення, та/або прокурору з мотивів їх нібито упередженості, що підтверджується відомостями журналу судового засідання від 18.08.2025 року та змістом технічного запису (а.п.17-18).

Таким чином, вказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги, вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі.

Апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою є законним і мотивованим, відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Судом першої інстанції дотримано вимог ч.6 ст.176 КПК, згідно якої під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених зокрема ч.2 ст.114-2 КК, за наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, застосовується визначений п.5 ч.1 цієї статті запобіжний захід, тобто тримання під вартою.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_8 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, судова колегія, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 (з доповненнями) залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18 серпня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4