Справа № 283/1463/25
Провадження №1-кс/283/323/2025
У Х В А Л А

12 червня 2025 року м. Малин

Слідчий суддя Малинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 розглянувши клопотання прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000073, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України,-

встановив:

Прокурор Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_2 звернулася до слідчого судді Малинського районного суду Житомирської області з клопотанням в якому просить винести ухвалу про накладення арешту у формі позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, а саме: паспорт (ID - картка) громадянина України №002544537 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт (ID - картка) громадянина України № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; банківську картку АТ «Ощадбанку» № НОМЕР_2 ; посвідчення № НОМЕР_3 про проходження курсів професійно-технічного навчання «Лісоруб» на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які упаковано до спецпакету СКІ1227786.

В клопотанні прокурор зазначила, що до сектору дізнання відділення поліції № 1 Коростенськогно РУП ГУНП в Житомирській області надійшло повідомлення про те, що 11.06.205 близько 10 години у м. Малині Коростенського району Житомирської області, на площі Соборній, ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, заволодів паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За вказаним фактом 11.06.2025 начальником сектору дізнання відділення поліції №1 Коростенського РУП ГУПН в Житомирській області, внесені відомості до ЄРДР за №0000073 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України.

11.06.2025 під час проведення огляду місця події за адресою: вул. Захарченка, 14, м. Малин Коростенського району Житомирської області громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , добровільно надав: паспорт (ID - картка) громадянина України №002544537 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт (ID - картка) громадянина України № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; банківську картку АТ «Ощадбанку» № НОМЕР_2 ; посвідчення № НОМЕР_3 про проходження курсів професійно-технічного навчання «Лісоруб» на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які упаковано до спецпакету СКІ1227786.

Постановою начальника сектору дізнання ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 11.06.2025 вищевказані вилучені документи було визнано речовими доказами та передано на зберігання в кімнату зберігання речових доказів ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області.

У зв`язку із вищевикладеним та враховуючи те, що вилучені під час проведення огляду місця події вищевказані документи мають істотне значення для проведення досудового розслідування у формі дізнання у кримінальному провадженні, оскільки можуть зберігати на собі сліди скоєного кримінального правопорушення, є речовими доказами у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, існує необхідність забезпечення їх збереження шляхом накладення на них арешту, оскільки в результаті не забезпечення їх збереження дане майно має бути повернено особі у якої було вилучено та в подальшому через втрату, знищення або пошкодження, може втратити сліди кримінального правопорушення та властивості, які важливі для встановлення його фактичних обставин, що буде мати негативні наслідки для кримінального провадження, тому прокурор просить задоволити клопотання.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти відповідно до положень КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню, оскільки відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Частинами першою та другою ст. 170 КПК України передбачено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення збереження речового доказу у кримінальному провадженні, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.

Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно з частиною першою статті 91 КПК України.

Звертаючись із клопотанням про застосування заходу забезпечення кримінального провадження, прокурор просить накласти арешт на особисті документи потерпілого ОСОБА_3 , а саме: паспорт (ID - картка) громадянина України №002544537 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт (ID - картка) громадянина України № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; банківську картку АТ «Ощадбанку» № НОМЕР_2 ; посвідчення № НОМЕР_3 про проходження курсів професійно-технічного навчання «Лісоруб» на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які упаковано до спецпакету СКІ1227786.

Наявність постанови про визнання майна речовими доказами у кримінальному провадженні, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, не встановлює обов`язку слідчого судді або суду накласти арешт на вказане майно. При накладенні арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

В той же час, оскільки це особисті документи, які особа має право, а інколи і зобовязана використовувати, то обмеження у їх використанні порушить її права та охоронювані законом інтереси. Арешт документів потерпілого не відповідає критеріям розумності та співрозмірності обмеження прав особи завданням кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Зі змісту матеріалів, долучених на обгрунтування доводів клопотання, вбачається, що на момент звернення до слідчого судді такі матеріали не містять доказів на підтвердження існування обставин, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, що в свою чергу виключає як будь-яке обмеження права власності, так і настання наслідків, передбачених абз. 2 ч. 1 та ч. 11 ст. 170 КПК України, запобігання яким і є завданням застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна задля досягнення його мети.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що зважаючи на те, що арешт майна є одним із заходів забезпечення збереження речових доказів, направлених виключно на недопущення настання наслідків, передбачених абз. 2 ч. 1 та ч. 11 ст. 170 КПК України, тому не накладення арешту на майно не тягне за собою наслідків у вигляді визнання доказів недопустимими (постанова Верховного Суду від 27.09.2022 у справі №233/5393/20 (провадження №51-5495км21).

Зважаючи на те, що стороною обвинувачення у клопотанні не доведено необхідності накладення арешту з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, з огляду на те, що не доведено наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, слідчий суддя, керуючись положеннями ч. 1 ст. 173 КПК України приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 170-173 КПК України,-

ухвалив:

В задоволенні клопотання про арешт майна відмовити за безпідставністю.

На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1