Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

28 квітня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/21240/23

Провадження № 11-кп/4815/183/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

представників цивільного відповідача КАТП 1728 ОСОБА_9 ,

адвоката ОСОБА_10 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0002551 за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_8 та представника Комунального автотранспортного підприємства 1728 - адвоката ОСОБА_14 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2024 року стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бережниця Дубровицького району Рівненської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК),

в с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 286 КК на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 72 КК у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 04.09.2023 по 06.09.2023.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 обрано у виді тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 03 липня 2024 року.

Цивільний позов ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_15 до Комунального автотранспортного підприємства 1728, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_7 , про відшкодування моральної шкоди, - задоволено частково та стягнуто з Комунального автотранспортного підприємства 1728 на користь ОСОБА_5 1 000 000 грн моральної шкоди та на користь ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_15 500 000 грн моральної шкоди.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, 04 вересня 2023 року, близько 10 години 47 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи трактором колісним «БЕЛАРУС - 82.1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у технічно справному стані, з причіпом тракторним ПТС - 4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись навпроти будинку №31 по вул. Григорія Сковороди, зі сторони вул. Князя Володимира в напрямку вул. Ніла Хасевича, у м. Рівне, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку рух не переконався, що це буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав за межі проїзної частини праворуч де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_16 , який рухався по тротуару.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_15 , отримав тілесні ушкодження: важка відкрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння і основи черепа зліва, крововиливів у речовину і під оболонки головного мозку, синця у лівій скронево-тім`яній ділянці з крововиливами у підлягаючі м`які тканини та лівий скроневий м`яз; закритий уламковий перелом лівої стегнової кістки на межі її середньої і нижньої третин; відкритий уламковий перелом правої великогомілкової кістки на межі її середньої і нижньої третин; тупа травма тазу у вигляді синця у тазовій ділянці зліва, уламкових переломів обох лонних і сідничних кісток, розриву лонного зчленування; чисельні садна на руках, синці та садна обох нижніх кінцівок; крововиливи у фіксуючо-підвішуючий апарат внутрішніх органів - в ворота селезінки, зв?язки печінки, від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Порушення ОСОБА_7 приписів пункту 10.1 ПДР, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та вимог пункту 13.1 ПДР - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, вказані порушення перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить вказаний вирок змінити та призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнивши його на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що суд при призначенні покарання не врахував ряд пом`якшуючих обставин, зокрема, щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди в сумі 20 000 гривень, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивну характеристику як за місцем проживання так і за місцем роботи та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Окрім того, ОСОБА_7 є особою похилого віку, має потребу у постійному спостереженні у лікарів у зв`язку зі станом здоров`я.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача КАТП 1728 - адвокат ОСОБА_14 просить вказаний вирок змінити, зменшивши суму відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з КАТП 1728 на користь ОСОБА_5 з 1 000 000 грн до 400 000 грн, та зменшити суму відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з КАТП 1728 на користь ОСОБА_5 , яка дії в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_15 , з 500 000 грн до 400 000 грн

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що визначений судом розмір моральної шкоди є явно завищеним та несправедливим. Вказує, що визначаючи розмір шкоди, суд не навів жодних мотивів свого рішення, обмежившись лише загальним формулюванням, цитуванням норм права та висновків Верховного Суду. Наводить практику Верховного суду в постанові Великої Палати ВС від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц де вказано, що розмір відшкодування моральної шкоди не має бути більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У запереченнях на апеляційні скарги захисника та представника цивільного відповідача, потерпіла ОСОБА_5 просила залишити вирок без змін як законний та обґрунтований.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 прокурор Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_17 просить залишити цей вирок без змін, а апеляційні вимоги без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу та не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_14 , доводи представників КАТП 1728 ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_10 на підтримання апеляційної скарги підприємства та відсутності заперечень щодо апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , думку прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог та залишення вироку без змін, міркування потерпілої ОСОБА_5 та її представника - адвоката ОСОБА_6 щодо законності вироку та залишення його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК, за викладених у вироку обставин, є правильним, відповідає фактичним обставинам цього провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційних скаргах не оспорюється.

Згідно приписів ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Окрім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , то колегія суддів вважає, що воно не повною мірою ґрунтується на вимогах закону про кримінальну відповідальність.

Зокрема, санкція ч.2 ст. 286 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Водночас, місцевий суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання ближче до верхньої межі санкції ч.2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років, належним чином не врахував наявність обставин, які пом`якшують покарання, - щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткового відшкодування шкоди, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Окрім того, місцевим судом не надано належної оцінки даним про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має стійкі соціальні зв`язки, приймає активну участь у громадському житті.

Також колегія суддів ураховує стан здоров`я обвинуваченого, його позитивну характеристику за місцем роботи та місцем проживання.

З огляду на вказані обставини, враховуючі ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, який, у відповідності до ст. 12 КК, належить до категорії тяжких злочинів, колегія суддів вважає за доцільне призначити ОСОБА_7 основне покарання за ч.2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Водночас, ураховуючи обставини вчинення цього злочину, характер допущених обвинуваченим порушень вимог Правил дорожнього руху, що призвело до наїзду на неповнолітнього пішохода ОСОБА_15 , який рухався тротуаром, а також тяжкість отриманих потерпілим унаслідок цього тілесних ушкоджень, які спричинили його смерть, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо можливості виправлення та перевиховання ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства та необхідності призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Тому, вимоги сторони захисту щодо звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком, а також не призначення йому додаткового покарання, не підлягають задоволенню.

Окрім того, за змістом ч.1 ст. 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 5 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як убачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції правильно встановлено, що винними діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_5 та неповнолітньому потерпілому ОСОБА_15 була заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях і стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку зі смертю їх сина та брата, відповідно.

Також судом було правильно встановлено належного відповідача - Комунальне автотранспортне підприємство 1728, як особу, яка відповідає за завдану шкоду, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 здійснив вказане ДТП при виконанні ним службових обов`язків, керуючи на відповідній правовій підставі транспортним засобом, що належить роботодавцю.

Водночас колегія суддів не може погодитись із розміром компенсації моральної шкоди, який ухвалено місцевим судом стягнути з відповідача на користь ОСОБА_5 в її інтересах та в інтересах її неповнолітнього сина ОСОБА_15 .

Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Гроші як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

На переконання колегії суддів, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди потерпілим, суд першої інстанції визначив розмір цього відшкодування, який не повною мірою відповідає засадам розумності, справедливості, виваженості.

Розмір відшкодування моральної шкоди тісно пов`язаний з обставинами справи, з самою особою, оскільки різні протиправні дії призводять до неоднакових наслідків емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхніх фізичних та психологічних особливостей тощо. Обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан потерпілого, можуть бути: неможливість продовжувати активне суспільне життя, втрата певних навичок та здібностей, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, втрата роботи, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної потерпілим - цивільним позивачам ОСОБА_5 та неповнолітньому ОСОБА_15 , колегія суддів приймає до уваги, що внаслідок вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення вони втратили рідного сина та брата, відповідно. Через втрату близької людини змінився їх звичний стиль життя, смерть якого призвела до важких душевних переживань.

Апеляційний суд вважає ці страждання інтенсивними та такими, що вимагають належного відшкодування, однак визначений місцевим судом розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн та 500 000 грн, відповідно, є явно завищеним.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, ураховуючи глибину й обсяг заподіяних потерпілим моральних страждань, переживань та життєвих незручностей внаслідок смерті потерпілого ОСОБА_15 , непоправних наслідків у вигляді загибелі потерпілого, колегія суддів вважає, що цивільний позов ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_15 , необхідно задовольнити частково та стягнути з цивільного відповідача Комунального автотранспортного підприємства 1728 на користь ОСОБА_5 700 000 грн на відшкодування моральної шкоди, та на користь ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_15 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди, що буде достатньою сатисфакцією.

З огляду на викладене, апеляційні скарги захисника та представника цивільного відповідача підлягають частковому задоволенню, а вирок - зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 та представника Комунального автотранспортного підприємства 1728 - адвоката ОСОБА_14 задовольнити частково.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2024 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_15 , - змінити.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК , та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Цивільний позов ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_15 до Комунального автотранспортного підприємства 1728, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_7 , про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути з Комунального автотранспортного підприємства 1728 на користь ОСОБА_5 700 000 (сімсот тисяч) грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Комунального автотранспортного підприємства 1728 на користь ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_15 300 000 (триста тисяч) грн на відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок місцевого суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії цієї ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3