Справа № 535/1113/24
Провадження № 1-кп/535/123/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року с-ще Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 прокурора ОСОБА_5 (дистанційно), потерпілої ОСОБА_6 , представника - потерпілої адвоката ОСОБА_7 (дистанційно), захисника - адвоката ОСОБА_8 (дистанційно), обвинуваченого ОСОБА_9 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою та клопотання захисника - адвоката ОСОБА_8 про зміни запобіжного заходу в кримінальному провадженні № 0000351 від 07.09.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Копашнево Хустського району Закарпатської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, розлученого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, маючому професійно-технічну освіту,військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , призваному на військову службу під час мобілізації, маючого військове звання солдат, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

установив:

У провадженні Котелевського районного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою посилаючись на те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор та потерпіла ОСОБА_6 та її представник адвокат ОСОБА_7 , кожен окремо, підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_8 , кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання, а також захисник - адвокат ОСОБА_8 подав клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із застосуванням лектронних засобів контролю посилаючись на те, що для цього є підстави, так як до цього часу не надано доказів винних дій обвинуваченого ОСОБА_9 .

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши доводи клопотань, виходить з наступного.

Так, судом установлено, що на розгляді в Котелевському районному судді Полтавської області за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувають матеріали кримінального провадження № 0000351 від 07.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає 20.07.2025 року.

Як вбачається з клопотання прокурор посилається на те, що ОСОБА_9 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 призначений на посаду стрільця-снайпера 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону вказаної військової частини, якого відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №36 від 05.02.2023 виведено з розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із самовільним залишенням військової частини. Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_9 , захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України. У відповідності до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 125 та 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_9 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше. Проте, солдат ОСОБА_9 нехтуючи вказаними нормами, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Установлено, що 07 вересня 2024 року близько 15 години 20 хвилин ОСОБА_9 , правомірно перебуваючи у приміщенні кухні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де розпивав спиртні напої із потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . В подальшому в наслідок вжитих спиртних напоїв ОСОБА_11 перейшов до іншої кімнати, де ліг відпочивати, а в цей час ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні кухонної кімнати, почав втрачати контроль своєї поведінки, став роздратованим та на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків вступив у сварку із ОСОБА_10 .

Під час цієї сварки, будучи агресивно налаштованим у ОСОБА_9 виник умисел на умисне заподіяння смерті іншій людині, а саме вбивство ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння смерті іншій людині, а саме на вбивство ОСОБА_10 , ОСОБА_9 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зі столу взяв до правої руки кухонний ніж з руків`ям сірого кольору, яким почав наносити в хаотичному порядку близько 9 ударів в область тулуба з правої та лівої сторони, в ділянку шиї, рук. Після нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_9 переконався, що вчинив всі дії, які вважав необхідними, для доведення свого злочинного умислу до кінця, а саме смерті ОСОБА_10 та припинив завдавати удари. Після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 було доставлено до КНП «Охтирська ЦРЛ», де о 22 годині 00 хвилин 07.09.2024 останній помер. Причиною смерті останнього стали множинні колото-різані рани тулубу та кінцівок з ушкодженням легень, товстого кишківника, сигмовидної кишки, які привели до гострого малокрів`я . В ході проведення судово-медичної експертизи на тілі ОСОБА_10 виявлено наступні тілесні ушкодження: в ділянці передньої поверхні шиї на рівні щитовидного хряща, рана; в ділянці грудної клітки справа в проекції 1-2 міжребір`я, по передній аксілярній лінії, рана; в ділянці грудної клітки справа в проекції 5-6 ребер, по середньо-ключичній лінії рана; в ділянці реберної дуги справа по середньо-ключичній лінії рана; в ділянці грудної клітки справа по лопаточній лінії на рівні 9-10 міжребірь, рана; в ділянці грудної клітки зліва по середній аксілярній лінії в проекції 10-11 міжребер`я, рана; в ділянці передньої черевної стінки в епігастральній ділянці з переходом на пупок рана (хірургічний доступ); в ділянці передньої черевної стінки зліва рана; в середній третині правого плечового суглобу рана; в верхній третині правого передпліччя рана; на тильній поверхні лівої кисті в проекції 2-3 фаланги синець; в ділянці правого колінного суглобу множинні дрібні садна, на фоні яких синець; в верхній і середній третині правої гомілки по передній поверхні синець; в ділянці лівого колінного суглобу по передньо-внутрішній поверхні два синця; в верхній третині лівої гомілки садно; пошкодження правого куполу діафрагми в верхній долі правої легені наскрізне поранення легеневої тканини розміром 1,5х1 см, нижня доля лівої легені має наскрізне ушкодження вшите ушкодження передньої стінки товстого кишківника; а також ушкодження сигмовидної кишки, поперечний перелом 5-го ребра справа по сереньо-ключичній лінії. Всі виявлені колото-різані рани на трупі ОСОБА_10 мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, садна та синці мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Підстав для зміни застосованого відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, наразі не вбачається, оскільки, відповідно до ст.177 КПК України, існують наступні ризики, які дають підстави вважати, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_9 може перешкоджати кримінальному провадженню наступним чином: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані ризики підтверджується тим , що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , в аспекті кримінально-правової кваліфікації відноситься до категорії особливо тяжких, а санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на термін від 7 до 15 років. Отже, як ризики, які дають підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першої статті 177 КПК України, варто розцінювати ту обставину, що ОСОБА_9 , розуміючи невідворотність покарання за скоєний злочин, може переховуватись від органів досудового розслідування, суду. Поряд з цим, ОСОБА_9 офіційно не одружений, не має утриманців, що свідчить про слабкість його соціальних зв`язків.

Окрім цього, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може безперешкодно покинути територію селища Котельва Полтавського району Полтавської області, та взагалі Полтавської області, переїхавши на територію, що знаходиться поза юрисдикцією слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області, зокрема на не підконтрольну територію, так як на даний час в Україні введений військовий стан у з`язку з тим, що проводяться бойові дії з агресором-військовими російської федерації, а тому з метою переховування від органів досудового розслідування та суду, так як він являється військовослужбовцем та на даний час проходить військову службу в Збройних Силах України, безпосередньо приймав участь в обороні України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, а отже, мається підстави, які можуть свідчити про спроби переховування.

У разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_9 , знаходячись на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, змінити місце проживання, залишити територію селища Котельва Полтавського району Полтавської області, не повідомивши про це слідчого, прокурора та/або суд, що унеможливить своєчасне проведення слідчих дій та прийняття процесуальних рішень, судового розгляду, притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Перебуваючи на волі, ОСОБА_9 може перешкодити встановленню істини у справі, впливати на свідків та потерпілого з метою спонукання останніх до зміни раніше наданих показань або до відмови від їх надання. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_9 відоме місце проживання потерпілого та свідків даної події. При цьому, злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_9 вчинений із застосуванням насильства по відношенню до потерпілого ОСОБА_10 . Таким чином, у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою, обвинувачений зможе застосувати заходи фізичного або психічного впливу до свідків та потерпілого злочину з метою спонукання останніх до зміни раніше наданих показань або до відмови від їх надання, що унеможливить якісне проведення досудового розслідування.

Обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказаний ризик підтверджується тими обставинами, що інкримінований ОСОБА_9 злочин вчинений у стані алкогольного сп`яніння та із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи. Отже, під дією алкогольних напоїв підозрюваний схильний до агресивної, неадекватної поведінки, може завдати шкоди оточуючим.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_9 необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року,Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Інші, більш м`які запобіжні заходи,не пов`язані з триманням під вартою, застосувати до ОСОБА_9 неможливо з наступних причин: особисте зобов`язання неможливо застосувати, оскільки вказаний запобіжний захід є найменш суворим запобіжним заходом з-поміж інших, передбачених ст. 176 КПК України і є неспіврозмірним із врахуванням інкримінованого, та не забезпечить належної поведінки підозрюваного під час здійснення досудового розслідування та подальшого судового розгляду та фактично виключає будь-який контроль за поведінкою підозрюваного за умови його перебування на свободі, що створить усі необхідні умови для настання вищевказаних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; особиста порука неможливо застосувати у зв`язку з тим, що на адресу органу досудового розслідування та прокуратури не надходило письмових звернень від осіб, готових поручитися за підозрюваного та забезпечити його належну процесуальну поведінку, що негативно характеризує його особу; застава неможливо застосувати у зв`язку з тим, що на адресу органу досудового розслідування та прокуратури не надходило заяв або клопотань від підозрюваного, його захисника, рідних чи інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім цього, даний запобіжний захід буде недостатнім, оскільки ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства; домашній арешт неможливо застосувати у зв`язку з тим, що підозрюваний підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків, а його перебування на свободі дасть йому усі можливості продовжувати вчиняти нові кримінальні правопорушення. Окрім цього даний запобіжний захід не можливо застосувати ув`язку з тим, що ОСОБА_9 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де відбувався вище зазначений злочин, також по сусідству проживають сусіди, які визнані в кримінальному провадженні свідками та надавали органу досудового розслідування покази відносно підозрюваного, що вказує на те, що ОСОБА_9 зможе здійснювати вплив на свідків в даному кримінальному провадженню, задля зміни їхніх показів.

Застосування відносно ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, дасть йому усі можливості для продовження здійснення своєї злочинної діяльності та створить належні умови для настання вищевказаних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що в свою чергу негативно вплине на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Крім цього, відповідно з положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненому із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Суд вважає, що стороною обвинувачення доведені обставини, передбачені ст. 194 КПК України. Разом із тим суд, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, наслідки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання.

У тому числі з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, який відноситься до особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_9 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Судом розглядалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам.

Тобто, надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Разом з тим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вказані обставини в своїй сукупності дають суду підстави вважати, що до обвинуваченого ОСОБА_9 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існують реальні ризики того, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні є недостатнім, в зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Також суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, та вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перестали існувати.

З урахуванням наведених суд вважає, що у задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, суд вважає можливим не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

З огляду на вказане, суд вважає, що клопотання прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою, слід задовольнити повністю та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 60 днів, без визначення розміру застави.

Керуючись статтями 176-178, 183, 184, 197, 199, 315, 316, 376, 394, 400 ч. 2 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою, - задовольнити повністю.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 60 днів, без визначення розміру застави, до 31 серпня 2025 року включно.

У задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_8 про зміни запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду захисниками, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст виготовлено 04.07.2025 року о 11 год 30 хв.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3