ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1122/25 Справа № 185/9902/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000337 від 26.07.2024 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з моменту затримання, тобто з 26 липня 2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Долю речових доказів вирішено відповідно до положень ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК),-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_9 , 25 липня 2024 року, близько о 21:00 години, знаходився на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час між ОСОБА_9 та його дружиною ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 , діючи умисно, та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, наніс удар долонею лівої руки в праву половину обличчя своєї дружини ОСОБА_9 , після чого вона вдарилася потиличною ділянкою голови об стіну будинку та впала на правий бік. ОСОБА_10 піднялася, після чого, ОСОБА_11 наніс їй ще один удар лівою долонею в область правої половини обличчя, взяв її під руки та тягнув таким чином до порога будинку, після чого, взявши ОСОБА_10 за ноги потягнув по східцях порогу до приміщення домоволодіння, а саме до спальної кімнати, де поклав на підлогу. Знаходячись в лежачому стані на підлозі ОСОБА_10 почала виражатися в бік ОСОБА_11 нецензурною лайкою. ОСОБА_11 , підійшовши до ОСОБА_10 , наніс їй не менше 4 - 5 ударів правою ногою в область передньої та лівої поверхні тулубу. В результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 померла на місці.

Своїми умисними діями ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: синців в лобно - скроневій ділянці зліва, в щічній ділянці зліва, в лобно - скроневій ділянці справа, біля зовнішнього кута правого ока з розповсюдженням на верхню та нижню повіки, на спинці носу, в проекції кута нижньої щелепи справа, на підборідді зліва, в проекції завитка правої вушної раковини, на верхній повіці лівого ока, на ніжній губі зліва та справа, на передній поверхні грудної клітини в правій підключичній ділянці, на бічній поверхні грудної клітини по середньо-ключичній, передньо -, середньо -, задньо - пахвовій лініям в проекції від рівня 4 ребра до 12 ребра з розповсюдженням на праву поперекову ділянку, на бічній поверхні грудної клітини зліва по передньо -, середньо -, задньо -пахвовій лініям в проекції від рівня 5 ребра до 12 ребра з розповсюдженням на поперекову ділянку, також в проекції великого крила правої клубової кістки, в проекції внутрішньо-нижнього квадранту лівої молочної залози та правої молочної залози, з розповсюдженням до рівня 8-х ребер зліва та справа по середньо-ключичній лініям, на зовнішній поверхні правого передпліччя в нижній третині, на зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, на передній поверхні в нижній третині, на зовнішній поверхні лівого передпліччя в середній третині, на тильній поверхні лівої кисті, на зовнішній поверхні правого плечового суглобу, на передній поверхні лівого стегна в нижній третині, передньо - внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині, на передній поверхні правого колінного суглобу, на зовнішній поверхні правого кульшового суглобу, на зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині; садна - в проекції лобно - скроневої ділянки зліва, підборіддя зліва, в лобно - скроневій ділянці справа, верхній та нижній повіці правого ока, на кінчику носа справа, у виличній ділянці справа, в щічній ділянці справа, на підборідді по центру, по нижньому краю гілки нижньої щелепи справа, в скроневій ділянці зліва, в щічній ділянці зліва, по верхньому краю гілки нижньої щелепи зліва, на нижній губі зліва та справа, в проекції внутрішньо-нижнього квадранту лівої молочної залози та правої молочної залози, з розповсюдженням до рівня 8-х ребер зліва та справа по середньо-ключичній лініям, на передній поверхні правого плеча в нижній третині, правого передпліччя у верхній третині, на передній поверхні лівого плеча в нижній третині, на зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу; забійні рани - в проекції зовнішнього кута правого ока на тлі вищезазначених синця та садна, а також на тлі вищезазначеного синця та садна в проекції нижньої губи справа, на слизовій оболонці нижньої губи; переломи - переломи ребер справа: 2 по біля грудинній лінії, 4,5,6,7 по біля грудинній лінії, 8,9,10,11 по середньо-ключичній лінії; 3,8,9,10,11 по середньо-ключичній лінії, 5 по задньо - пахвовій лінії, 6,7,8 по середньо-пахвовій ліній, 9,10,11,12 по біля хребтовій лінії, 10,12 по задньо - пахвовій лінії; переломи ребер зліва - 3,7 по середньо-ключичній лінії; 8,9,10,11 по середньо-пахвовій лінії, 9,10,11,12 по біля хребтовій та по лопаточній легень, розриви та надриви селезінки лініям; ушкодження внутрішніх органів - розриви та надриви.

Виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження в області грудної клітини та живота за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення та як такі, що призвели до смерті потерпілої, та перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок сумісної тупої травми грудної клітини, живота, з двосторонніми переломами ребер, розривами легень, травматичним двостороннім гемотораксом (справа - 185мл., зліва - 125мл.), розривами селезінки, гемоперитонеумом (1350мл.), множинними синцями, саднами, забійними ранами тіла, яка ускладнилась гострою крововтратою, що й призвело до безпосередньої причини смерті, та дана травма перебуває в прямому причинно-наслідковому зв?язку з настанням смерті.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству N? 2229-V111 під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім і теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS N? 210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п. ст. 3 встановлює, що "домашнє насильство" означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Умисні дії ОСОБА_9 згідно ст. ст. 1, 3 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству визнані домашнім насильством у формі фізичного насильства, наслідком якого стала смерть його дружини ОСОБА_10 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК, вважає, що вирок суду у цьому провадженні підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме у незастосуванні положень ст. 72 КК.

Зазначає, що вимогами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК передбачено, що у разі визнання особи винуватою, суд у резолютивній частині вироку серед іншого, ухвалює рішення про початок строку відбування покарання та про залік досудового тримання під вартою.

Водночас, в резолютивній частині вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, судом першої інстанції не зазначено про зарахування на підставі ч. 5 ст. 72 КК у строк покарання обвинуваченого, строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі починаючи з 26.07.2024 до дня набрання вироком законної сили.

Враховуючи наведене, прокурор просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.12.2024 щодо ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК змінити, доповнити резолютивну частину вироку посиланням на ч. 5 ст. 72 КК та зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_9 з 26.07.2024 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В своїй апеляційній скарзі захисник вказує на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, оскільки призначене покарання за своїм розміром є явно суворим.

Посилається на те, що призначаючи ОСОБА_9 майже максимальний розмір покарання, суд першої інстанції не вказав, чому саме такий розмір покарання буде необхідним для виправлення ОСОБА_9 та попередження нових злочинів.

У вироку не надано оцінку віку та стану здоров`я ОСОБА_9 , його характеристикам, та не зазначено, чому не можливо призначити покарання, наближене до мінімальної межі.

На підставі наведеного, захисник просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.12.2024 ОСОБА_9 змінити, визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши:

- пояснення захисника на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, який просив вирок суду змінити та пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст. 121 КК до 7 років позбавлення волі на; вирішення апеляційної скарги прокурора залишив на розсуд суду;

- думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення у повному обсязі, але заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.2 ст. 121 КК ґрунтуються на зібраних по справі та оцінених судом доказах, є обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються прокурором та захисником в апеляційних скаргах, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що захисником обвинуваченого ОСОБА_9 фактично порушується питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Окрім того, кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ст.69 КК при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

У своїй правовій позиції, викладеній у постанові від 3 грудня 2019 року (справа №552/2739/17, провадження № 51-2673 км 19) ККС ВС зазначив, що при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного. Суд, застосовуючи положень ст.69 КК при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , належним чином врахував суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, вину не визнав, після вчинення злочину ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_12 , щоб вона викликала швидку медичну допомогу. Також судом враховано, що обвинувачений є пенсіонером, особою похилого віку, відсутність до нього претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілої, яка при призначенні ОСОБА_9 покарання покладалась на розсуд суду.

Обставиною, яка відповідно до вимог ст.67 КК, обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав - вчинення злочину щодо подружжя.

Обставин, які відповідно до ст.66 КК, пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Отже, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що його обтяжує, обставини скоєння кримінального правопорушення та відношення ОСОБА_9 до скоєного, думку потерпілої, суд першої інстанції дійшов правильних та обґрунтованих висновків, що для виправлення винного і попередження нових кримінальних правопорушень обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.121 КК на строк 8 років 6 місяців.

Всупереч тверджень захисника, при призначенні ОСОБА_9 покарання судом першої інстанції належним чином враховані усі обставини по справі, а тому призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк передбачений санкцією статті, але не на максимальний строк, - є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Дані, на які посилається адвокат, а саме на те, що ОСОБА_9 є особою похилого віку, його характеристику з місця проживання було взято судом до уваги і оцінено в сукупності з іншими обставинами по справі.

Посилання захисника на стан здоров`я обвинуваченого, як на підставу для зменшення призначеного останньому покарання, апеляційним судом відкидається, оскільки воно не впливає на правильність висновків суду. Крім того, будь-яких доказів неналежного стану здоров`я обвинуваченого стороною захисту суду надано не було.

Тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , на чому наполягає захисник, апеляційний суд не вбачає.

Водночас колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора, оскільки судом першої інстанції допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки в резолютивній частині вироку при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд не зазначив про зарахування на підставі ч.5 ст.72 КК у строк покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 26.07.2024 до набрання вироком законної сили.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року щодо ОСОБА_9 підлягає зміні в частині необхідності на підставі ч.5 ст.72 КК зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_9 з 26.07.2024 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 - задовольнити та на підставі ч.5 ст.72 КК зарахувати у строк покарання обвинуваченого ОСОБА_9 строк його попереднього ув`язнення з 26.07.2024 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який у утримується під вартою в той саме строк з дня вручення копії ухвали апеляційного суду.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4