Справа №479/929/25
Провадження №1кп/479/135/25
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2025 року смтКриве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ;

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальн ому провадженні, інформація про яке внесена до ЄРДР №0000034 від 21 травня 2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м.Харась Приморського краю Російської Федерації, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого АДРЕСА_1 , маючого середню освіту, неодруженого, раніше не судимого, ( НОМЕР_1 ),

- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

Обвинуваченому ОСОБА_3 рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2025 року у цивільній справі №479/402/25 встановлено обмежувальний припис, строком на шість місяців, згідно якого останньому заборонено наближатися на відстань до 100 метрів до зареєстрованого місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , інших місць її частого відвідування, особисто і через третіх осіб розшукувати потерпілу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, заборонено вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_5 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Однак обвинувачений, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч.4 ст.350-6 ЦПК України, відповідно якої видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання 21 травня 2025 року близько 19:00 год. прийшов до місця тимчасового проживання своєї колишньої співмешканки ОСОБА_5 , розташованого за адресою АДРЕСА_1 , де став спілкувався з нею, сперечався та відмовлявся на її вимогу покидати територію її домоволодіння.Продовжуючи свій злочинний умисел, обвинувачений, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч.4 ст.350-6 ЦПК України, відповідно якої видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання 22 травня 2025 року близько 13:00 год. прийшов до місця проживання своєї колишньої співмешканки, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , де спілкувався з нею, сперечався та відмовлявся на її вимогу покидати територію її домоволодіння.Таким чином своїми діями, які виразились в умисному невиконанні обмежувального припису, порушив встановлені судом заходи тимчасового обмеження, а саме наблизився на відстань ближче 100 метрів до місця проживання та спілкуватись з нею, чим заподіяв шкоду суспільним інтересам, що забезпечують нормальну, регламентовану законодавством діяльність суду і органів, які йому сприяють, щодо реалізації завдань і цілей у сфері здійснення правосуддя, державній політиці у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямованій на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, у вчиненому розкаявся.

Потерпіла в судовому засіданні пояснила, що претензій до обвинуваченого не має, просила призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Суд, вислухавши прокурора, обвинуваченого, врахувавши думку потерпілої, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим вищевказаних обставин обвинувачення, не маючи сумніву щодо добровільності та істинності позиції учасників судового провадження, в тому числі і щодо наслідків розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, вирішив обмежитись дослідженням лише тих доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку із чим суд вважає їх достовірними.

Оцінивши встановлені по справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України як умисне невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він за місцем проживання характеризується посередньо, неодружений, має на утриманні одну малолітню дитину, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, лікаря психіатра, раніше не судимий.

Скоєний обвинуваченим ОСОБА_3 злочин, відповідно до положень ст.12 КК України, є кримінальним проступком.

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає його щире каяття.

Обставиною, якою б відповідно до ст.67 КК України обтяжувала покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, правову позицію прокурора, думку потерпілої, яка не заявляє претензій до обвинуваченого, виходячи з загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України, тяжкості скоєного, даних про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості, обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що за положеннями ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 повинно бути призначено покарання в межах санкціях ст.390-1 КК України, і вважає можливим з урахуванням положень ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених положеннями ст.76 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Речові докази відсутні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у даному провадженні не затримувався, запобіжний захід відносно нього не обирався.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-375 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1(один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ч.1, ч.3 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України направити ОСОБА_3 для проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці.

Речові докази: відсутні.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Миколаївського апеляційного суду через Кривоозерський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду у відповідності з вимогами ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

СУДДЯ: