Справа №463/3863/25
Провадження №1-кс/463/3999/25
У Х В А Л А

01 травня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

в м. Львові,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області про закриття кримінального провадження, -

в с т а н о в и в :

до суду надійшла скарга на постанову старшого слідчого Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 від 30 жовтня 2023 року про закриття кримінального провадження №0002652 від 19 вересня 2023 року.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначає, що «його звинувачення на адресу ГУ ПФ України у Львівській області та низки його посадових осіб перелічені ним у клопотанні від 07.02.2020 знаходяться у кримінальному провадженні за ч.1 ст.358 КК України, розпочатому 20.02.2019 р. та у скарзі від 19.04.2021 він подав на адресу органу досудового слідства докази низки епізодів цього злочину з використанням в судах підроблених документів, а відтак покликання слідчого на відсутність таких доказів щодо конкретних виконавців з використанням ними їх в суді першої та апеляційної інстанції є відвертим невиконанням органом досудового слідства ухвали слідчого судді за якою було розпочате слідство, що носить ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України та стало за участі керівництва окружної прокуратури, що вбачається з низки листів такої на його адресу.»

Зазначає, що копію постанови отримана ним 25 квітня 2025 року.

Скаржник у судовому засіданні скаргу підтримав у повному обсязі, надав аналогічні пояснення. Додатково зазначив, що докази вчинення злочину наявні у матеріалах іншого кримінального провадження. Проте, оскільки прокурори не бажають об`єднати вказані провадження, слід долучити їх до цього провадження. У зв`язку з чим просив скаргу задовольнити.

Слідчий у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив. Вважає постанову законною та обґрунтованою. Підтримав зазначені в постанові мотиви для закриття провадження та надав аналогічні пояснення. Додатково зазначив, що ним встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Щодо зазначених скаржником обставин вже здійснюється дізнання у іншому кримінальному провадженні, в межах яких перевіряються доводи скаржника з відповідною цим доводам кваліфікацією. Просить у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення скаржника та слідчого, дослідивши матеріали скарги та оглянувши матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Так, на досудовому провадженні за п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

З метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів у передбаченому цим Кодексом порядку для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється внаслідок наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України).

Однією із підстав закриття кримінального провадження є встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим досудовим розслідуванням, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють відмову, зазначене є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Своєю чергою слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Як вбачається із постанови старшого слідчого Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 від 30 жовтня 2023 року, кримінальне провадження №0002652 від 19 вересня 2023 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрито.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

До такого висновку слідчий дійшов з огляду на результати слідства.

Зокрема, слідчим було допитано заявника. З протоколу допиту вбачається, що заявником не зазначено жодних конкретних даних про особу, час та місце вчинення дій, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, як і не зазначено які конкретні дії, на його думку, підпадають під ознаки об`єктивної сторони правопорушення.

Як зазначив слідчий у постанові про закриття кримінального провадження, відповідно до ст. 384 КК України передбачена кримінальна відповідальність за скоєння кримінального правопорушення, а саме завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, спеціаліста, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна. а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках.

Об`єктом злочину є інтереси правосуддя у частині забезпечення процесуального порядку отримання доказів у кримінальній справі.

Відповідальність до статті 384 КК України кримінальне правопорушення з формальним складом, об`єктивна сторона якого полягає у вчиненні однієї з таких дій: надання завідомо неправдивих показань; складання та/або надання завідомо неправдивого висновку експерта; подання завідомо недостовірних, або підроблених доказів; складання та/або подання завідомо неправдивого звіту оцінювача; складання та/або подання завідомо неправдивого перекладу.

Таким чином, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони злочину є обстановка і час вчинення дій, а саме лише під час проведення досудового розслідування, виконавчого провадження, в суді, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій комісії чи спеціальній тимчасовій комісії Верховної Ради України.

Також, вказаному кримінальному правопорушенню характерний спеціальний суб`єкт, а саме особа, яка, зокрема, дає покази як свідок чи потерпілий, призначена експертом чи залучена як перекладач.

Слід зазначити, що відповідальність за статтею 384 КК України не може наставати, якщо особа не попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Окрім цього, як вбачається із матеріалів скарги, за заявою скаржника на даний час також здійснюється дізнання за частиною 3 статті 358 КК України у кримінальному провадженні №0000468 від 20 лютого 2019 року щодо подій, які заявник пов`язує із кримінальним провадженням №0002652 від 19 вересня 2023 року, в межах якого слідство перевіряє доводи скаржника щодо підроблення відомостей про доходи ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Виходячи із закріплених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, держава не наділяє заявників правом припису до правоохоронних органів щодо конкретних норм кримінального матеріального або процесуального законів, у межах яких, на їх думку, повинно здійснюватися провадження.

Також слід зауважити, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень забороняється (ч. 5 ст. 40 КПК України).

Наведене цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні по справі «Аль Фаєд проти Франції» від 02.10.2007 зазначив, що розбіжності, що виникали між слідчими та заявником, не вказували на існування недоліків чи перешкод, які б завадили компетентним органам з`ясувати ці обставини. Окрім того, невдоволення заявника рішеннями, схвалюваними суддями, слідчими під час провадження, не були достатньою підставою для визнання несправедливості процесу у контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У силу ч. 2 ст. 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Основним засобом збирання доказів, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань є проведення слідчих (розшукових) дій.

Своєю чергою, ч. 1 і 2 ст. 223 КПК України визначено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Виходячи з наведеного, незгода особи з проведеними слідчими (розшуковими) діями під час досудового розслідування, їх видом (видами) та обсягом не є безумовним свідченням неповноти чи неправильності слідства.

Із врахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до переконання, що доводи скаржника про незаконність оскаржуваної постанови є безпідставними та необґрунтованими, тоді як рішення слідчого є законним, обґрунтованим, таким що ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, а висновки слідчого відповідають обставинам кримінального провадження.

Окрім цього, сам скаржник не зазначає, які конкретні дії, особи, час та обставини дають підстави вважати, що могло мати місце скоєння кримінального правопорушення. Не зазначає скаржник і які додаткові слідчі чи процесуальні дії мали б бути вчинені в межах кримінального провадження, невчинення яких перешкоджає встановлення істини у справі.

При цьому, на обґрунтованість прийнятого слідчим рішення не впливають інші можливі подальші слідчі дії, оскільки в силу мотивів наведених слідчим, склад злочину відсутній і в подальшому підтримання державного обвинувачення по цьому провадженню виключається.

Таким чином, оскільки органом досудового розслідування встановлено відсутність в діяннях складу кримінального правопорушення і наведені мотиви такого висновку, тому постанова про закриття провадження є законною.

З огляду на вищевикладене, у задоволенні скарги слід відмовити.

Оскільки, як зазначає сам скаржник, постанова слідчого про закриття кримінального провадження була отримана ним лише 25 квітня 2025 року, матеріали кримінального провадження не містять доказів вручення оскаржуваної постанови раніше і вказані скаржником обставини не заперечені та не спростовані, а відтак строк на оскарження скаржником не пропущено.

Керуючись вимогами статтей 9, 284, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 від 30 жовтня 2023 року про закриття кримінального провадження №0002652 від 19 вересня 2023 року відмовити за безпідставністю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку та строки, визначені статтею 395 КПК України протягом п`яти днів з дня її отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 6 травня 2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_5