Справа №:755/2491/25
Провадження №: 1-кс/755/1835/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2025 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001086, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,

встановив:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001086, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що відділом дізнання Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001086, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшла заява ОСОБА_4 про те, що невстановлена досудовим розслідуванням особа, у невстановлений час, але не пізніше 05.07.2024, вчинила підробку офіційного документа, а саме договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 29.09.2011.

З наданих ОСОБА_4 показів встановлено, що з 2004 року вона працювала домогосподаркою в сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за адресою - АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_7 в 2018 році, вона продовжувала працювати та виконувати свої обов`язки. 13.10.2020 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 одружилися. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, та через деякий час, а саме 05.07.2024 ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні вказаної квартири знайшла договір купівлі-продажу квартири від 29.09.2011, укладений між продавцями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та покупцем ОСОБА_8 , який посвідчено державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 , який на її думку є підробленим.

19.04.2025 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , щодо проведення судово-почеркознавчої експертизи з метою встановлення чи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виконані особисті підписи на договорі купівлі-продажу вказаної квартири.

До клопотання адвокатом додано копію висновку приватного спеціаліста від 17.04.2025 № 05, згідно якого підпис від імені ОСОБА_7 та рукописний запис « ОСОБА_10 », в графі «продавці» у технічному зображенні договору купівлі-продажу квартири від 29.09.2011, виконаний не ОСОБА_7 , а іншою особою.

Таким чином, в органу досудового розслідування є підстави вважати, що нотаріальна дія щодо посвідчення вказаного договору купівлі-продажу від 29.09.2011 здійснена з порушенням норм чинного законодавства та з використанням завідомо підроблених документів, що були виготовлені та використані невстановленою особою з метою незаконного набуття права власності на зазначений об`єкт нерухомості.

Згідно відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 29.09.2011 державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 , вчинено нотаріальну дію, а саме - посвідчено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та зареєстровано в реєстрі за № 4-2770.

Також, державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 , 02.11.2011 на підставі вказаного договору здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_8 .

Постановою старшого дізнавача ВД Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 34015963) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

З урахуванням обсягу зібраних доказів, з метою встановлення всіх обставин кримінального провадження, виникла необхідність у проведенні слідчих (розшукових) дій, витребування документів, проведенні судово-почеркознавчої експертизи, а також інших експертиз, у разі виникнення такої необхідності.

З метою запобіганню протиправного впливу (відчуження, знищення, тощо) просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що є необхідним та пропорційним втручанням в законні права та інтереси сторін в даному кримінальному провадженні.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 в судовому засіданні подане клопотання підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 172 КПК України, слідчий суддя вважає можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутності власника майна.

Вивчивши зміст клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що підрозділом дізнання Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001086, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Процесуальне керівництво здійснює Дніпровська окружна прокуратура м. Києва. Кримінальне провадження зареєстроване за фактом того, що до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві надійшла заява ОСОБА_4 , про те, що невстановлена досудовим розслідуванням особа, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 05.07.2024, вчинила підробку офіційного документу, а саме договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (ЖЕО № 37210 від 23.07.2024).

03.01.2025 здійснено допит свідка ОСОБА_4 , в ході якого остання повідомила, що з 2004 року вона працювала в сім`ї ОСОБА_10 домогосподаркою. Особисто з ОСОБА_8 була знайома поверхнево, вона раз на рік проходила до ОСОБА_10 на день народження ОСОБА_6 , який у неї працював. У 2018 році померла ОСОБА_7 . Після смерті дружини ОСОБА_6 почав хворіти. У 2020 році він пропонував свідку одружитись. 13.10.2020 року між ним був зареєстрований шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , помер. В літку 2024 року на вулиці до неї підійшов чоловік з жінкою, повідомивши, що він представник ОСОБА_11 та, що він привів покупця на квартиру, і дав їй місяць для звільнення помешкання. Орієнтовно 05.07.2024 року вона знайшла документи померлого ОСОБА_6 , про наявність яких їй не було відомо, та виявила договір купівлі-продажу квартири, укладений ще 29.09.2011 року.

Згідно відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.05.2025 року, 29.09.2011 державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та зареєстровано в реєстрі 02.11.2011 року за № 34015963.

Відповідно до висновку спеціаліста № 05 від 17.04.2025 року підпис від імені ОСОБА_7 та рукописний запис « ОСОБА_10 » в графі «продавці» в договорі купівлі-продажу квартири від 29.09.2011 року, виконані не ОСОБА_7 , а іншою особою.

15.05.2025 року старший дізнавач Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_12 об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 , визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001086 від 23.07.2024.

Прокурор, з метою збереження речових доказів, просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 34015963, шляхом заборони відчуження та розпорядження.

Відповідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а арешт є заходом забезпечення кримінального провадження.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частинами 1, 3 ст. 132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом. Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Частиною 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Оскільки, майно, на яке просить накласти арешт прокурор, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні; зважаючи на те, що незастосування накладення арешту може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню; та беручи до уваги наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, доведеність необхідності такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно положень ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя в ухвалі повинен зазначити заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно. При цьому заборона використання майна чи заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у тих випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Враховуючи наведене, потреби кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власника майна, як арешт майна.

Водночас, слідчий суддя враховує, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту, з метою збереження речових доказів. За таких обставин, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відомостей щодо негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 98, 170-173, 175, 208, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0001086, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, на об`єкт нерухомого майна, шляхом заборони відчуження та розпорядження, а саме:

- квартиру АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 34015963).

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1