Справа № 539/2120/25
Провадження № 1-кп/539/215/2025
ВИРОК
іменем України
22 травня 2025 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Лубни кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, гр.України, уродженка м.Лубни, Полтавської області, фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, офіційно не працююча, заміжня, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судима,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години ЗО хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.
Досудовим розслідуванням установлено, що 10.11.2024 об 11 год. 30 хв., ОСОБА_5 , знаходячись у своєму будинку за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_8 , який спав, знаючи всі реквізити та пароль його банківської картки, так як він попередньо прохав ОСОБА_5 допомогти зняти для нього грошові кошти, вирішила незаконно заволодіти грошовими коштами в сумі 5382 грн. з кредитної картки «ПриватБанк» емітованої на ім`я ОСОБА_8 , оскільки достовірно знала про доступний кредитний ліміт на вказаній банківській картці.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою власної наживи, в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 перебуваючи за місцем свого проживання, в період з 10.11.2024 по 15.11.2024 за допомогою телефонного дзвінка на гарячу лінію «ПриватБанк» за номером НОМЕР_1 з мобільного телефону ОСОБА_8 , вказавши реквізити банківської картки частинами перерахувала із кредитної карти «ПриватБанк» № НОМЕР_2 належної останньому на свою картку «ПриватБанк» № НОМЕР_3 грошові кошти на загальну суму 5382 грн.
Після цього, ОСОБА_5 розпорядилася викраденими грошовими коштами на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 5382 грн.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.
30 квітня 2025 року між прокурором Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 за згодою потерпілого ОСОБА_8 та підозрюваною ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 , було укладено угоду про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, відповідно до якої ОСОБА_5 визнала свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.
Під час укладення угоди між прокурором та підозрюваною узгодили міру покарання останньому за вчинене нею кримінальне правопорушення за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, відповідно до ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробовуванням.
В угоді передбачено наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, нетяжких, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену в угоді міру покарання.
Обвинувачена та захисник в судовому засіданні також просили вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_5 беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 185 КК України в обсязі пред`явленого обвинувачення, дала добровільну згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнала себе винуватою, згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином.
Потерпілим ОСОБА_8 надано письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості між підозрюваною ОСОБА_5 та прокурором.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнала себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
Тому, суд вважає можливим призначити ОСОБА_5 покарання, визначене в межах, встановлених санкцією ч.4 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 5 років із застосуванням ст. 75 КК України.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 314, 369 - 371, 373 376, 471, 473, 475 , 615 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 476 КПК України умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду, шляхом подачі скарги через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області, в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1