Справа № 167/55/24 Провадження №11-кп/802/95/25 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000183 за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 18 липня 2024 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кроватка Рожищенського району Волинської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, депутат Копачівської сільської ради VIII скликання, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Вироком цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної і моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 5 000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Також стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 3 000 (три тисячі) гривень витрат на правничу допомогу.

ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що він будучи депутатом Копачівської сільської ради восьмого скликання, 24 червня 2023 року близько 22 години 20 хвилин, перебуваючи на узбіччі дороги, що поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи їх настання, у присутності малолітніх осіб ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , умисно наніс ОСОБА_7 один удар головою в ділянку носа, заподіявши йому тілесне ушкодження у вигляді дрібного садна на спинці носа, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

В поданій апеляційній скарзі представник потерпілого, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання, а також в частині стягнення матеріальної шкоди та витрат на правничу допомогу, необґрунтованим. Посилається на те, ОСОБА_9 вину не визнав, не розкаявся. Вказує на те, що на підтвердження понесених процесуальних витрат стороною потерпілого надано до суду документи, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу на суму 24 900 гривень, однак місцевий суд безпідставно не взяв них до уваги. Крім того, суд безпідставно відмовив у стягненні матеріальної шкоди з обвинуваченого, оскільки така шкода підтверджена чека на придбання лікарських засобів на суму 780 гривень. Просить вирок суду скасувати, призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.125 КК України, у вигляді 200 годин громадських робіт, стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальну шкоду на суму 780 гривень, а також 24 900 гривень витрат на правову допомогу.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним. Зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять доказів його винуватості, а суд першої інстанції неповно та необ`єктивно оцінив докази. Посилається на те, що конфлікт відбувся за відсутності малолітніх дітей, а тому суд безпідставно відніс до обтяжуючої покарання обставини вчинення кримінального правопорушення у присутності малолітніх дітей. Вказує на те, що в нього був відсутній умисел на здійснення удару чи нанесення ушкоджень потерпілому. Крім того, тілесні ушкодження на передпліччі ОСОБА_7 були отримані приблизно у той самий день у спосіб та за обставин, невстановлених судом. Також вважає заявлений цивільний позов потерпілого необґрунтованим. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким його виправдати з підстав не доведення складу об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення.

В запереченні на апеляційні скарги представника потерпілого та обвинуваченого, прокурор вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а доводи апелянтів безпідставними. Просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу сторони захисту підтримували, при цьому заперечували апеляційну скаргу представника потерпілого, просили скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження, потерпілого, який апеляційну скаргу свого представника підтримував, а апеляційну скаргу обвинуваченого заперечував, просив скасувати вирок суду та ухвалити новий, думку прокурора, яка заперечувала подані апеляційні скарги і просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає, а апеляційну скаргу представника потерпілого слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

І з цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Так, згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

За нормативним визначенням кримінальне правопорушення, передбачене ст.125 КК України, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідками у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між вказаним діянням та наслідками.

З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням тілесних ушкоджень двох видів: 1) легкого тілесного ушкодження (ч.1 ст.125 КК України); 2) легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності (ч.2 ст.125 КК України).

Легке тілесне ушкодження першого виду характеризується порушенням анатомічної цілісності тканини або порушенням нормального функціонування тканин чи органів тіла людини, але не спричиняє короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Кримінальне правопорушення вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у виді наслідків, зазначених у частинах 1 або 2 статті 125 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_9 обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів та про юридичну кваліфікацію дій обвинувачених за ч.1 ст.125 КК України апеляційний суд вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 в частині встановлених фактичних обставин кримінального провадження, суд першої інстанції навів в своєму вироку докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.

За матеріалами кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень зроблено з дотриманням вимог ст.23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Незгода обвинуваченого з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, з метою уникнення останнім відповідальності за скоєне.

Апеляційний суд вважає, що за встановлених судом обставин, дії ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України кваліфіковано правильно.

Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції поклав в його основу часткові показання потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які підтвердили обставини, викладені в обвинувальному акті, та дійшов висновку, що їх показання є чіткими, послідовними, узгоджуються між собою та іншими наданими і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, будучи допитаним в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що у селі, де він проживає з сім`єю, а саме в с. Доросині Луцького району постійно ввечері та в нічний час їздять мотоциклісти (на перегонки) і по даній причині він неодноразово усно звертався до голови сільської ради, щоб той вжив заходів, однак письмово заяви не писав. 24 червня 2023 року у вечірній час, близько біля 20-21 години, його дружина, гуляючи біля дороги, зупинила мотоцикліста. Він в цей час повертався з кладовища, тому бачив це. По дорозі ще їхало п`ять мотоциклістів, яких він також намагався зупинити, щоб зробити зауваження. Однак по дорозі їхали автомобілі і ОСОБА_18 пригальмував, однак не зупинився, і намагався його об`їхати та зачепив потерпілого. Тоді у нього заглох мотоцикл. Він сфотографував слід від мотоцикла, коли ОСОБА_18 гальмував. Згодом до них під`їхало ще два мотоцикліста. Тоді між ними виникла суперечка і він викликав патрульну поліцію, оскільки вважав, що в країні війна, і мотоциклісти порушують спокій і тишу, а у нього з дружиною маленька дитина. Дискусія тривала приблизно біля 10 хвилин, після чого до них під`їхав на автомобілі ОСОБА_19 . Він сказав, що у них є всі необхідні документи на мотоцикл і у них все нормально. Згодом приїхали поліцейські. Він їх попросив, щоб поліцейські відібрали від нього заяву, однак поліцейські посміхалися, тоді він їх зняв на телефон і повідомив, що знову буде телефонувати на «102» та викликати інших патрульних, оскільки ці напевно мають якісь відносини з ОСОБА_20 . В цей час до нього підійшов ОСОБА_20 і погрожуючи, наніс йому один удар головою в переносицю і пішла кров з носа. В момент удару ОСОБА_21 знаходився від нього на відстані пів метра. Його діти та дружина це бачили і також бачили інші люди, які там стояли неподалік: патрульні, син ОСОБА_21 та ще якийсь неповнолітній хлопець. Це відбулося на відстані метрів 2 від патрульних, що стояли біля них. Внаслідок удару на носі утворилася подряпина. Після удару він пішов вмити обличчя від крові. Згодом поліцейські взяли у нього заяву. Його представник (адвокат) згодом писав скаргу на патрульних і йому прийшла відповідь про те, що з патрульними була проведена бесіда. Після нанесення удару ОСОБА_21 йому ніякої допомоги не надавав, а лише погрожував. Він ОСОБА_21 знав раніше, оскільки робив йому опалення в будинку. Все відбувалося протягом пів години від того, як зупинили мотоциклістів і до удару в переносицю, в цей час ще не була комендантська година. Це відбувалося на узбіччі асфальтної дороги. Суперечка виникла через те, що його дружина зупинила сина ОСОБА_20 , щоб зробити зауваження. Обвинуваченого там в той час не було, він приїхав вже пізніше. Під час суперечки ОСОБА_20 підвищував голос та його син висловлювався нецензурною лайкою. ОСОБА_21 через два місяці після події бачив його в місті Рожище, однак пробачення не просив, а навпаки насміхався над ним. Наступного дня після події він звернувся в Рожищенську лікарню та в правоохоронні органи, де йому дали направлення на експертизу і оскільки була неділя, тому він вже в понеділок звернувся в обласну лікарню, де його оглянув лікар. З моменту нанесення ОСОБА_21 йому тілесного ушкодження і до того, як його оглянув лікар більше ніяких тілесних ушкоджень ніхто йому не наносив і він не отримував. Ліки обезболюючі він вживав на ніч, ті що були вдома. А медикаменти від головного болю купував уже 28.06.2023 року. До цього інциденту в правоохоронні органи з заявою на мотоциклістів не звертався. Чи їздив мотоциклом син ОСОБА_20 в комендантську годину йому не відомо. Він призупинив сина ОСОБА_20 , а той в свою чергу зачепив його на обочині. Ключі від транспортного засобу він у сина ОСОБА_21 не забирав. Даний конфлікт тривав до 2-ї години ночі, оскільки там був ще один неповнолітній мотоцикліст і викликали туди його батьків та голову сільської ради. Автомобілів, які рухаються по дорозі, біля його будинку він не зупиняє, а мотоциклістів зупинила його дружина. Подія відбулася, згідно відео, о 22 год 23 хвилин. Патрульні встановлювали прізвище другого мотоцикліста.

Об`єктивність показань потерпілого також підтверджується і показаннями очевидців даної події, які були допитані місцевим судом.

Так, свідок ОСОБА_13 в присутності законного представника та педагога суду показав, що влітку минулого року у вечірню пору доби сталась ця подія. Він бачив, що ОСОБА_21 підійшов і вдарив його тата головою в ніс. В батька потім був синяк, подряпина і ніс трохи припух, а як вдарив, то йшла кров, і він ходив вмиватися. Там було троє людей (два мотоциклісти, і дядько потім приїхав). Також були поліцейські. Він знаходився неподалік, приблизно на відстані як довжина залу судових засідань і все бачив. Розмову між батьком і дядьком, який його вдарив, він не пам`ятає. Вони сварилися за те, що тато спиняв мотоцикліста. Після того, як той дядько вдарив батька, то він не вибачився за це і налагодити ситуацію не намагався. Поліцейських у форменому одязі було двоє. Спати він лягає приблизно о 21-22 годині вечора.

Допитаний під час розгляду справи судом першої інстанції в присутності законного представника та педагога свідок ОСОБА_12 суду показав, що можливо його тато сварився з дядьком, що знаходиться в залі судових засідань, він точно не пам`ятає. Влітку минулого року, коли вже були канікули ввечері, він катався на велосипеді і бачив, як той дядько вдарив тата. Він головою вдарив батька в ніс. Це відбувалося на відстані від нього за метрів 5-6. Він приїхав додому і пішов до хати. Мама також була там біля тата. Там був один поліцейський автомобіль з мигалками. Спати він лягає о 21 годині, а о 22 годині вже спить. Поліцейські також бачили, як той дядько вдарив тата, однак тоді казали, що не бачили. Чи затримували поліцейські того дядька і чи робили йому зауваження він не бачив. Стояло два мотоцикли і два автомобілі: один поліцейський, а другий білий. Поліцейських у формі було двоє.

Допитаний судом першої інстанції в присутності законного представника та педагога свідок ОСОБА_14 суду показав, що минулого року влітку, коли були канікули ввечері його тато йшов з кладовища до хати і хтось його побив. Батько йшов і його чуть не збили люди на мотоциклах, тому тато декілька з них спинив. Він зі своїми братами був в той час в будинку, грав в телефоні, а коли почув шум, то побачив через вікно, що на вулиці тато свариться і приїжджала поліція. Щоб били тата він не бачив. Його братів звати ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 і ОСОБА_26 . Спати він лягає біля 2122 ї години, по різному буває. На вулицю виходив ОСОБА_23 і ОСОБА_22 , сестер у нього немає. Коли брати повернулися до хати, то йому розповідали, що їх тата вдарили і з носа йшла кров. Вони бачили, що кров йшла, і мама говорила. Він через вікно бачив, що біля тата стояв дядько ( ОСОБА_21 ) і вони говорили, а потім дзвонили та викликали поліцію. Також там стояли мотоцикли. Коли вдарили тата, то поліція вже була (було дві-три людини), тобто один поліцейський автомобіль. На дорозі був тільки поліцейський автомобіль і мотоцикли. Тато потім казав, що у нього ніс зламаний. Ніс у тата був розбитий.

Допитаний під час розгляду справи судом першої інстанції свідок ОСОБА_15 (поліцейський) суду показав, що точної дати та часу не пам`ятає, приблизно влітку (було тепло) минулого року у вечірню пору доби надійшло повідомлення потерпілого на лінію 102 про те, що у с. Доросині Луцького по вулиці голосно їздять мотоцикли і що він спинив одного із мотоциклістів. Прибувши на місце події в с. Доросині Луцького району, вони почали складати адміністративні матеріали щодо осіб, які керували мотоциклами. Присутній був ОСОБА_21 . Між потерпілим та ОСОБА_21 виник конфлікт і обвинувачений наніс один удар головою в голову потерпілому. Після цього було викликано слідчо-оперативну групу, яку він викликав і потерпілий здається також телефонував на лінію 102. Крім цього, були присутні якісь діти на мотоциклах і дружина потерпілого виходила. Після нанесення удару він відразу крові не бачив, потім потерпілий пішов до будинку, а коли повернувся, то було видно кров. Конфлікт виник у зв`язку з тим, що потерпілий зупинив сина обвинуваченого ОСОБА_21 . Суперечка була на підвищених тонах. Обвинувачений намагався потім знайти спільну мову з потерпілим, однак суперечка після того не припинилася, а навпаки це все тривало ще довго. Коли вони прибули на місце події, то потерпілий казав, щоб вони складали адміністративні матеріали. Між потерпілим та обвинуваченим був конфлікт, тому вони обоє поводили себе агресивно. Він не пам`ятає, чи був ОСОБА_21 , коли вони прибули на місце події, чи він приїхав пізніше. Він точно не пам`ятає, чи кров у потерпілого була на носі, чи під носом. Була подряпина на носі і жінка приносила хустинку, щоб він витер кров. Чи зверталася дружина потерпілого до нього з якимись питаннями він не пам`ятає. Де саме складав адміністративні матеріали, чи на вулиці, чи в службовому автомобілі не пам`ятає. Бачив, як ОСОБА_21 наніс удар, оскільки в цей час відбирав пояснення. Вони були біля автомобіля, тоді коли наносив удар, чи ззаду, чи з боку, чи спереду вже не пам`ятає. З працівників поліції був він та його напарник. Крім їх службового автомобіля були ще мотоцикли. Після удару вони розборонили обвинуваченого та потерпілого і відвели їх в різні сторони. Після того, вони вже не билися, а згодом самі стояли неподалік біля паркану і розмовляли. Потерпілий показував йому ключі і здається він робив йому зауваження, щоб повернув власнику. Потерпілий їм нічого не говорив за ключі. Як довго тривала суперечка і о котрій годині все завершилося він не пам`ятає. У нього більше не було випадків, щоб ОСОБА_27 викликав поліцію у зв`язку з тим, що «ганяють» мотоцикли по дорозі;

Так сам і допитаний місцевим поліцейський ОСОБА_16 показав, що надійшло повідомлення на лінію 102 про те, що по селі на великій швидкості і без шоломів їздять мотоцикли. Він з напарником виїхали на місце події в с. Доросині Луцького району і там побачили, що стоять два мотоцикли, один водій неповнолітній, а другий повнолітній, але без посвідчення водія. По неповнолітньому вони телефонували до батьків. По повнолітньому пробили по базі, однак у нього не було посвідчення водія. Під час складання адміністративних матеріалів на водія мотоцикла, батько мотоцикліста і потерпілий стояли та розмовляли між собою. Раптом обвинувачений вдарив потерпілого головою в голову. Він це бачив, оскільки це відбувалася прямо перед ними. Тоді він з напарником розборонили їх, після чого викликали слідчо-оперативну групу. Крім цього, зі слів водія мотоцикла, потерпілий ОСОБА_27 забрав ключі від мотоцикла і не хотів повертати. Ця вся ситуація тривала довго, до самої ночі. Обвинувачений, на скільки йому здалося, хотів помиритися з потерпілим, що це вийшло випадково, на емоціях, але як саме там точно було він не пам`ятає. На скільки він пам`ятає була подряпина. Він не експерт, тому не може сказати чи може бути подряпина від удару головою. Він складав протокол про адміністративне правопорушення на водія мотоцикла і бачив як ОСОБА_21 наніс удар ОСОБА_27 . Воли перебували на узбіччі дороги зі сторони будинку Лукавого (в напрямку села Щурин). Протоколи зазвичай вони складають на капоті автомобіля. Відносно крові він не пам`ятає, явної крові він не бачив. Вдарив спереду в голову - в обличчя, однак куди саме він не бачив. На дорозі була присутня дружина ОСОБА_27 , а дітей не було. Інший мотоцикліст не жалівся, що у нього забрали ключі від мотоцикла. Лукавий не показував і не зізнавався, що забрав ключі, це говорив лише син ОСОБА_21 . Про що спілкувалися ОСОБА_27 та ОСОБА_21 йому не відомо. Потерпілий сідав у службовий автомобіль, оскільки вони відбирали від нього заяву та пояснення. Він не пам`ятає, щоб інший неповнолітній мотоцикліст жалівся на ОСОБА_27 , пригадує, що телефонували до батьків, щоб приїхали, оскільки необхідно в їх присутності скласти протокол. Коли приїхав батько неповнолітнього мотоцикліста, то слідчо-оперативна група уже була на місці. Цей мотоцикліст попхав в руках свій мотоцикл, оскільки йому було заборонено продовжувати рух транспортним засобом, у зв`язку з відсутністю посвідчення на право керування. На скільки він пам`ятає, ОСОБА_27 після удару намагався залагодити даний факт. Дітей в момент удару здається не було, вони можливо вийшли пізніше. Можливо діти були десь в дворі, чи біля воріт він не знає, однак біля них на узбіччі дороги дітей не було;

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_17 суду показала, що 24 червня 2023 року вона ввечері прийшовши до хати і почула, що по дорозі їздять мотоциклами, оскільки вони проживають біля траси. Останнім часом вони дуже часто їздять і дуже гучно, тому вийшла на вулицю і зупинила мотоцикліста на дорозі, а саме в селі Доросині Луцького району. Зупинила, щоб звернутися, щоб не їздили по ночах, оскільки у неї мала дитина і вночі вони через це не сплять. В цей час йшов її чоловік з кладовища і побачив це. Потім їхав ще один мотоцикліст і також зупинився. Між ними почалася суперечка і мотоцикліст виражався нецензурними словами. В результаті чого була викликана поліція. Там було багато людей, але вони потім всі поїхали, а ті хлопці залишилися, оскільки напевно повикидали ключі і тому не могли їхати. Вона весь час присутня не була, а виходила лише час від часу. Коли приїхала поліція, то вона вийшла на дорогу, там говорили. Коли її чоловік розмовляв з ОСОБА_21 , то вона стояла поряд, а навпроти неї стояв поліцейський і в цей час обвинувачений вдарив її чоловіка. Вони стояли на відстані один від одного приблизно півметра. Розмовляли заклавши руки, не на підвищених тонах і не кричали один до одного. Ніхто навіть не очікував, що ОСОБА_21 його вдарить. На її думку цей удар не був випадковий. Чоловік стояв з лівої сторони від неї, а ОСОБА_21 з правої сторони, діти були за нею. Чоловік сказав їй взяти телефон і зняти все на телефон, але вона відмовилася. До удару нічого ніхто на телефон не знімав. Потім чоловік пішов в двір вмиватися і вона пішла за ним. Кров у нього йшла не сильно, а біля носа спухло дуже. Діти бігали цілий вечір по вулиці, вона їх заганяла до хати, оскільки не хотіла, щоб вони це бачили, однак були на вулиці ОСОБА_22 і ОСОБА_28 . Конкретно вказати хто саме був з дітей на вулиці в момент удару, чи після нього не може. Хто з її дітей, і що бачив вона не знає. ОСОБА_21 після удару поводив себе єхидно і з ухмилкою. Навіть не вибачився і уже згодом також бачив її чоловіка в м. Рожищах і не вибачився, а лише насміхався. В момент удару один з поліцейських сидів в автомобілі, а інший стояв навпроти неї, однак сказав, що він нічого не бачив. Вона вважає, що причиною, чому ОСОБА_21 вдарив її чоловіка, було те, що поліцейський сказав, що його сину буде штраф, оскільки він не має прав. Це сказав той поліцейський, який стояв навпроти неї. Вона спинила одного мотоцикліста, а чоловік спинив сина ОСОБА_21 . Як саме він це робив вказати чітко не може, чи махнув рукою, чи якось інакше. Перед мотоциклом чоловік не вибігав. Певна кількість мотоциклістів поїхала, а син ОСОБА_21 не поїхав, оскільки чув що викликали поліцію і викинув ключі від мотоцикла. Вся ця суперечка тривала приблизно до другої години ночі. На наступний день чоловік встав і жалівся на головні болі, тому вдома випив аспірин і поїхав в лікарню. Чи виписували її чоловіку рецепт на ліки, які вказані в цивільному позові вона не знає. Що призначав лікар, те він і приймав.

При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги обвинуваченого, суд апеляційної інстанції показання потерпілого та вище зазначених свідків вважає логічними, послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються документально, та які місцевий суд обґрунтовано прийняв до уваги, та визнав їх достовірними й такими, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Крім показань потерпілого та вищезазначених очевидців вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доводиться і дослідженими у судовому засіданні такими доказами.

Так, згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24.06.2023, в цей день потерпілий ОСОБА_7 звернувся до правоохоронних органів із заявою про те, що близько 22 год 20 хв в с. Доросині по вул. Миру гр. ОСОБА_9 наніс йому тілесні ушкодження шляхом удару головою в область носа (т.1 а.к.п. 83).

Відповідно до висновку експерта № 352 від 27.06.2023, при обстеженні ОСОБА_7 були виявлені наступні ушкодження: дрібне садно на спинці носа, садна на зовнішній та на задній поверхнях лівого передпліччя. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті контактів з тупими предметами, цілком можливо при обставинах та в час вказаних обстежуваним та в постанові, за ступенем тяжкості, як кожне окремо, так і в своїй сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Не виключається можливість утворення саден в ділянці лівого передпліччя в результаті падіння з висоти власного зросту (т.1 а.к.п.84-85).

в протоколах проведення слідчих експериментів від 12.07.2023 з додатками (т.1 а.к.п.86-88); від 12.07.2023 з додатками (т.1 а.к.п.89-91); від 28.06.2023 з додатками (т.1 а.к.п.92-94); від 28.06.2023 з додатками (т.1 а.к.п.95-97), які проведені за участі потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , в яких останні показали, яким чином обвинувачений ОСОБА_9 наніс удар потерпілому ОСОБА_7 ..

Наведені судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими.

Правильність висновків місцевого суду щодо наведених доказів у суду апеляційної інстанції сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційний суд не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дій.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 .

Разом з тим, доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо неправильного призначення розміру покарання та необґрунтованого часткового задоволення цивільного позову та стягнення процесуальних витрат, є слушними з огляду на таке.

Статтями 50 та 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Однак, судом першої інстанції вказаних вимог закону в повній мірі не дотримано.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції навів у вироку дані про ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні одну неповнолітню дитину, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того враховано наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Також судом враховано і обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_9 вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у вигляді громадських робіт на строк 100 (сто) годин, тобто в розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого приписами ч.2 ст.56 КК України.

Однак апеляційний суд вважає, що призначаючи покарання у виді громадських робіт в розмірі, наближеному до мінімального, суд першої інстанції у своєму вироку не навів достатніх мотивів такого рішення.

Так, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

За таких обставин, вирок суду в частині призначення ОСОБА_9 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому апеляційний суд вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в цій частині скасувати і ухвалити новий вирок на підставі вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.125 КК України апеляційний суд, відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, яке вчинено проти життя і здоров`я особи.

Також апеляційним судом береться до уваги те, що обвинувачений під час судового провадження вину не визнав, не розкаявся, заподіяної шкоди не відшкодував, не просив вибачення у потерпілого, і на протязі майже двох років не вживав жодних заходів для примирення із потерпілим, вчинив кримінальне правопорушення у присутності дітей.

Призначаючи покарання обвинуваченому апеляційним судом також враховується думка потерпілого, який в суді першої та апеляційної інстанцій наполягав на призначенні ОСОБА_9 максимального розміру покарання у виді громадських робіт.

При цьому судом апеляційної інстанції враховується і те, що позиція потерпілого у судових засіданнях щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

З урахуванням наведених обставин в їх сукупності апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання у виді громадських робіт ближче до максимального розміру, визначеного санкцією ч.1 ст.125 КК України.

На думку апеляційного суду саме такий вид та розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, яке необхідно відбувати реально, відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами і не є надто м`яким чи суворим.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Суд апеляційної інстанції вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

У відповідності з приписами ст.127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно приписів ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до норм ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Положеннями ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.23 ЦК України).

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, враховується, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому на підставі ст.1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи.

Беручи до уваги конкретні обставини провадження, зокрема те, що обвинувачений спричинив потерпілому тілесні ушкодження в присутності дітей потерпілого, поліцейських, наслідки, що наступили, враховуючи глибину та тривалість моральних переживань внаслідок отримання потерпілим легкого тілесного ушкодження внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, враховуючи характер дій винного та те, що ОСОБА_9 повністю заперечив свою вину у їх спричиненні, незважаючи на показання очевидців, не просив вибачення у потерпілого, апеляційний суд вважає, що необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 10000 (десять тисяч) гривень.

На переконання суду апеляційної інстанції саме такий розмір у відшкодування завданої моральної шкоди буде відповідати вимогам розумності та справедливості.

Також частково заслуговують на увагу доводи представника потерпілого щодо неправильного вирішення витрат на правничу допомогу.

Положення ч.2 ст.120 КПК України регламентують, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Положеннями ч.1 ст.124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п.1 ч.1 ст.118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Оплата праці адвоката є результатом відповідних домовленостей між адвокатом та його клієнтом і визначається договором про надання правової допомоги.

Відповідно до ст.ст.26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, адвокатом ОСОБА_10 підтверджено вартість наданих послуг в сумі 14400 (чотирнадцять тисяч чотириста) гривень, що стверджується актом прийому-передачі наданих послуг по правничій допомозі від 03 червня 2024 року, а тому вказана сума підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_9 (т.1 а.к.п.179).

Разом з тим, не підлягають стягненню з обвинуваченого витрати адвоката ОСОБА_10 на дорогу до судового засідання, оскільки ним не представлено жодних доказів на їх підтвердження.

Оскільки витрати на правову допомогу в сумі 14400 (чотирнадцять тисяч чотириста) гривень підтверджуються відповідними доказами (матеріали цивільного позову, акт прийому-передачі наданих послуг, кількість судових засідань), тому вказану суму слід стягнути з обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 18 липня 2024 року щодо ОСОБА_9 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді 160 (сто шістдесят) годин громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_7 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_7 14400 (чотирнадцять тисяч чотириста) гривень витрат на правову допомогу.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: