Справа № 1-27/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , в режимі дистанційного судового провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду клопотання прокурора про поновлення провадження у справі та закриття кримінальної справи за № 29-31249 у зв`язку зі звільнення від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності:

ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 народився у місті Артемівськ, Донецької області , громадянина України, раніше не судимий, здобув середньотехнічну освіту, місце проживання: АДРЕСА_1

обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінальної справи в порядку ст. 49 КК України.

За змістом пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_5 інкримінується те, що 17 грудня 2008 року, приблизно о 00 годині 30 хвилин, на не встановленому в ході слідства автомобілі марки ВАЗ 2110 заїхав на територію станції технічного обслуговування (СТО) «Централь», розташовану по вул. Горбатова, 69 м. Артемівська Донецької області, що належить приватному підприємцю ОСОБА_6 , де раніше працював автослюсарем. Скориставшись тим, що працівники станції технічного обслуговування знали його як колишнього працівника і не звертали на нього уваги, 17 грудня 2008 року, приблизно о 4 годині 30 хвилин, шляхом підбору ключа проник до приміщення шино-монтажної майстерні, де, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою крадіжки чужого майна, таємно викрав чотири автомобільні шини марки «Кама-514», 175/65 R14, за ціною 310 гривень за одну шину, на загальну суму 1240 гривень. Після цього, завантаживши викрадене майно до салону не встановленого в ході слідства автомобіля марки ВАЗ 2110, з місця злочину зник, завдавши матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_6 на вказану суму та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

В порядку ст.111 КПК України (в редакції 1960 року) до суду звернувся прокурор Бахмутської окружної прокуратури Донецької області з письмовим клопотанням про вирішення питання про закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 відповідно до ст.49 КК України,

У судовому засіданні прокурор просив суд відновити судове провадження у зазначеній справі та задовольнити його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_7 , вказуючи на те, що підсудний обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3, ст. 185 КК України, 15.06.2009 року ОСОБА_5 був оголошений у розшук, також посилаючись на ст.49 КК України та ст.111 КПК України (в редакції 1960 року), відповідно якої особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло 15 років.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши наявні матеріали, суд вважає за можливе задовольнити клопотання прокурора за наступними підставами.

Розпорядженням Голови Верховного суду України № 61 від 21.10.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Артемівський міськрайонний суд Донецької області)» змінено територіальну підсудність Артемівського міськрайонного суду Донецької області на Дружківський міський суд Донецької області.

П.11 Розділу XІ "Перехідні положення" КПК України (2012 року), встановлено, що кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відтак, суд при розгляді даної кримінальної справи керуватиметься положеннями КПК України 1960 року.

Злочин який інкримінується ОСОБА_5 є тяжким злочином (ст. 12 КК України).

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину..

Аналогічна норма, яка не погіршує становище ОСОБА_5 міститься і в ч. 2 ст. 49 КК України, згідно якої перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до п. 5. ч. 1 ст.71 КПК України (в редакції 1960 року) провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно із ч. 2 ст.111 КПК України (в редакції 1960 року), суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 статті 6 і статтями 7, 72, 8, 9, 10, 111 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а суддя - постановою, закриває справу.

Виходячи з фактичних обставин справи, так як вони викладені в обвинувальному висновку, подія кримінального правопорушення мала місце 17.12.2008 року, відтак з дня вчинення кримінального правопорушення, минуло більше шістнадцяти років.

Закінчення вказаного строку відповідно до вимог ст. 49 КК України, ст. ст. 71,111 КПК України (в редакції 1960) та є підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності, оскільки в зв`язку з цим припиняються повноваження держави щодо кримінального переслідування такої особи.

Водночас, судом перевірено обмеження застосування давності, передбачені в ч. ч. 2-5 ст. 49 КК України.

Згідно ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Давність не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-1141, проти миру та безпеки людства, передбачених у статтях 437-439 і частині першій статті 442 цього Кодексу.

Кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 не відноситься до категорій кримінальних правопорушень, згаданих законодавцем у ч. 4 та ч.5ст. 49 КК України.

Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 02.02.2023 за результатами розгляду справи №735/1121/20, визначені у статті 49 КК України строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності.

Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Велика Палата вважає, що встановлені ч. 2 ст. 49 КК України загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані па недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів.

Закінчення загальних строків, установлених ч. 2 ст. 49 КК України (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 8 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснив, що звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду від 24.05.2018 за результатами розгляду справи № 200/4664/14-к, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд не зобов`язаний встановлювати чи винний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення та чи підлягає він покаранню за його вчинення.

Суд вважає, що у даному випадку обставини вказаної кримінальної справи свідчать про можливість застосування норми-виключення із правила, враховуючи значний строк, який минув з часу вчинення правопорушень до дня судового розгляду. З моменту вчинення кримінального правопорушення і до теперішнього часу минуло більше 15 років, тобто минули загальні строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Підсудний ОСОБА_5 , не з`являючись до суду з моменту перебування справи у суді, фактично ігноруючи не тільки правосуддя але й обставини, які можуть вплинути на його права та обов`язки, виявив не бажання розумно оцінити всі наслідки притягнення до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, що на думку суду, свідчить про небажання у будь-який спосіб вирішити вказану кримінальну справу. Зазначені обставини вказують на те, що ОСОБА_5 не бажає спростування обвинувачення та реалізації свого права на захист, відмовляючись у такий спосіб від своїх прав, які передбачені і гарантовані КПК України (1960 року), в тому числі і від права на розгляд стосовно нього справи у суді.

Враховуючи викладені обставини та встановлені факти, а також наведені вимоги КПК України (в редакції 1960 року) та КК України, висунуте підсудному обвинувачення, яке мало місце у 2008 році, та ту обставину, що ОСОБА_5 більше до кримінальної відповідальності не притягувався, суд вважає, що у цьому випадку можливо без шкоди для особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, провести розгляд кримінального провадження без її участі та закрити провадження у справі за встановлених підстав, звільнивши ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності в порядку ст.49 КК України, у зв`язку з чим клопотання прокурора про поновлення провадження у кримінальній справі та про закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст.81 КПК України (в редакції 1960 року).

Також з`ясовано, що у ході досудового розслідування 06.04.2009 року постановою в.о слідчого ОСОБА_8 було визнано речовими доказами: циліндричний механізм замку з дверей майстерні СТО, ключ та відрізки кабелю, що ведуть до камери відеонагляду, які передані на зберігання до Артемівського ГУ ГУ МВД України в Донецькій області, які підлягають знищенню.

Також судом встановлено, що під час досудового розслідування здійснювалось залучення експертів для проведення судових експертиз. Відповідно вимог ст.93 КПК України (в редакції 1960 року) судові витрати покладаються на засуджених, а також у випадку, якщо підсудний буде визнаний винним.

Виходячи зі змісту положень вищезазначеної статті стягнення з підсудного судових витрат можливе лише при ухваленні обвинувального вироку, а в даному випадку судове рішення викладене у формі постанови про закриття кримінальної справи у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, ОСОБА_5 не має статусу засудженої особи, у зв`язку з чим суд вважає за можливе вказані в обвинувальному висновку судові витрати прийняти на рахунок держави.

Тотожна правова позиція також міститься в Постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21), згідно якої, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, крім витрат, пов`язаних із залученням експерта стороною захисту.

Цивільний позов потерпілої залишити без розгляду.

Керуючись ст. 12, 49 КК України, Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та Кримінально процесуального кодексу України щодо зменшення тиску на бізнес» за №101-IX від 18.09.2019р.; п.11 Розділу ХІ Перехідних Положень до КПК України (в ред.2012 року), ст. ст. 71 ч.1 п.5, 111, 28, 81, 93, 126, 248, 262, 282 КПК України (в редакції 1960 року), -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Бахмутської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 про поновлення провадження у справі та закриття кримінальної справи у зв`язку зі звільненням ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України в редакції, чинній на час направлення обвинувального висновку до суду задовольнити.

Провадження у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України відновити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 185 КК України (в редакції на момент вчинення злочину), на підставі ст.49 КК України - закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальну справу закрити, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно ст.111 КПК України.

Відповідно ст.28 КПК України (в редакції 1960 року) цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди - залишити без розгляду.

На підставі ст. 93 КПК України (в редакції 1960 року) судові витрати відповідно довідок про рух кримінальної справи - прийняти на рахунок держави.

Речові докази: циліндричний механізм замку з дверей майстерні СТО, ключ та відрізки кабелю, що ведуть до камери відеонагляду, які передані на зберігання до Артемівського ГУ ГУМВД України в Донецькій області (Бахмутське РВП ГУНП в Донецькій області) - знищити.

На постанову протягом семи діб може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя: ОСОБА_1