Справа № 953/7936/25
н/п 1-кс/953/5490/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001229 від 30.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України про арешт майна,

за участю:

користувача майна ОСОБА_4 ,

представника користувача майна ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2025 року до Київського районного суду м. Харкова засобами поштового зв`язку надійшло клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001229 від 30.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в якому просить накласти арешт на автомобіль ЗАЗ-Daewoo Nubira р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , користувачем якого є ОСОБА_4 , яка мешкає АДРЕСА_1 , шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом ХРУП №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному 30.07.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001229 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 29.07.2025 за адресою: м. Харків, вул. Вадима Манька, буд. 30, відбулося зіткнення автомобіля ЗАЗ-Daewoo Nubira р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та мотоцикла Kovi р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок вказаної події ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження та доставлені до КНП «МКЛШНМД ІМ. ПРОФ. О. І. МЕЩАНІНОВА» ХМР.

29.07.2025 слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області транспортний засіб - автомобіль ЗАЗ-Daewoo Nubira р.н. НОМЕР_1 та мотоцикл Kovi р.н. НОМЕР_2 під час огляду місця події було оглянуто та вилучено.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником автомобіля ЗАЗ-Daewoo Nubira р.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_6 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , а користувачем ОСОБА_4 , яка мешкає АДРЕСА_1 .

Автомобіль ЗАЗ-Daewoo Nubira р.н. НОМЕР_1 відповідно ст. 98 КПК України є речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, з метою зберігання речових доказів відповідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України виникла необхідність у арешті автомобілю ЗАЗ-Daewoo Nubira р.н. НОМЕР_1 .

Крім того, вказаний транспортний засіб необхідний для проведення автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу, а також для проведення слідчого експерименту.

Прокурор зазначає, що наявні достатні підстави вважати, що існує реальна загроза того, що майно може бути відчужене, приховане або пошкоджене, а тому на транспортний засіб необхідно накласти арешт.

В судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явився, про місце, дату та час розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку. До матеріалів клопотання долучив заяву про розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Представник користувача майна ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначила, що не заперечує проти накладення арешту, однак просить передати транспортний засіб на відповідальне зберігання, оскільки у зв`язку з ракетними обстрілами існує реальна загроза знищення вказаного майна. Крім того, зазначила, що долучена до матеріалів клопотання постанова про визнання речовими доказами не має відношення до вказаного кримінального провадження.

Користувач майна ОСОБА_4 підтримала позицію представника.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Клопотання про арешт тимчасового вилученого майна подано до поштового відділення 30 липня 2025 року.

Відповідно до вимог ст. 116 КПК України, строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, у зв`язку з чим слідча суддя вважає, що процесуальний строк на подання вказаного клопотання не пропущений, тому вважає за можливе розглянути клопотання по суті.

Правовою підставою арешту майна є кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001229 від 30.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

30 липня 2025 року в період часу з 04 год 10 хв. по 05 год. 20 хв. проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, в ході якого було вилучено автомобіль ЗАЗ-Daewoo Nubira р.н. НОМЕР_1 , та поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів м. Харкова, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Г. Сковороди, 107.

Прокурором до матеріалів клопотання долучено постанову про визнання речовим доказом від 29 січня 2025 року, що стосується кримінального провадження № 0000164 від 29.01.2025.

Даних щодо визначення вказаного вилученого майна речовим доказом на час розгляду клопотання немає, однак слідчою суддею встановлено, що існує сукупність розумних підозр вважати, що транспортний засіб ЗАЗ-Daewoo Nubira р.н. НОМЕР_1 , зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0001229 від 30.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчою суддею не встановлено. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчої судді не виникає.

Згідно положень ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Беручи до уваги те, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню та встановленню істини в ході досудового розслідування по ньому, з метою збереження речових доказів, майна, що має доказове значення в даному кримінальному провадженні, та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, суд вважає клопотання прокурора законним та обґрунтованим, а відтак таким, що підлягає задоволенню.

Питання щодо місця зберігання речових доказів вирішується слідчим у кримінальному провадженні на підставі вимог ст.100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.131, 132, 170-173, 309, 369, 370, 371, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001229 від 30.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль ЗАЗ-Daewoo Nubira р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , користувачем якого є ОСОБА_4 , яка мешкає АДРЕСА_1 , шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження.

Майно, на яке накладено арешт зберігати відповідно до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, забезпечити виконання ухвали.

Ухвала про арешт майна виконується слідчим, прокурором негайно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя

Київського районного суду

м. Харкова ОСОБА_1