Провадження № 11-кп/4808/436/25
Категорія ст.331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший більш м`який щодо обвинуваченого ОСОБА_8 . Задоволено клопотання прокурора про продовження терміну тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 . Продовжено термін тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 без визначення розміру застави до 03 жовтня 2025 року включно.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, захисник обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року, обрати йому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що при обранні йому запобіжного заходу та кваліфікації інкримінованих йому дій не було враховано, що майно, яке є предметом спору, набуте у спільну сумісну власність із колишньою дружиною, але придбане виключно за його кошти. Зокрема, з 2017 року знайомий повертав йому борг частинами і для зручності частина коштів ним перекидалася на банківську картку колишньої дружини ОСОБА_10 , а частину коштів передавали їй у готівковій формі через свідків, які можуть це підтвердити. За вказані кошти було придбано нерухомість, транспортні засоби, земельні ділянки та розпочато бізнес у сфері рибного господарства. Колишня дружина фактично не працювала та жила за його кошти. Крім того, він надавав фінансову допомогу її родичам. Конфлікт виник через обман дружини та зволікання із переоформленням майна. У стані емоційного напруження він пошкодив побутові речі, придбані ним за власні кошти, але фізичної шкоди ОСОБА_10 не завдавав. Квартира, де відбулися події була придбана за його кошти, але оформлена на матір колишньої дружини. Крім того, в квартирі знаходився його власний сейф, де зберігалися його коштовні речі, які зникли, у зв`язку з чим в них виникла сварка. Два годинники, які він взяв із сейфу, є його майном. Таким чином, усі його дії стосувались повернення його особистого майна, що підтверджується свідками та аудіозаписами. Конфлікт носить виключно цивільно-правовий характер і стосується поділу спільного майна та боргових зобов`язань.

Стверджує, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки майно не було чужим, а належить йому чи спільно нажите. Щодо ч. 4 ст. 189 КК України, то в його діях відсутні ознаки вимагання, оскільки його некоректні висловлювання в бік Кузнєцової не були вимогами чи погрозами, наміру причиняти їй фізичне насильство він не мав, все ним сказане було в стані афекту, бо. Кузнєцова постійно провокувала його на конфлікт.

Просить врахувати те, що він має двох малолітніх дітей, які потребують його догляду, фінансового забезпечення; здійснює благодійну діяльність, а також співпрацює з правоохоронними органами в іншому кримінальному провадженні. Вважає, що тримання під вартою не відповідає меті запобіжного заходу та є надмірним.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просив скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою та покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Вважає ухвалене судове рішення незаконним, необґрунтованим, невмотивованим.

Зокрема, посилається на те, що в даному провадженні навмисно невірно кваліфіковано дії ОСОБА_11 за ст.ст. 186, 189 КК України, що ставить його у становище, відповідно до якого у стороннього спостерігача складається враження, що ОСОБА_11 є особливо небезпечним злочинцем. Захист вважає, що в діях ОСОБА_11 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 355 КК України і ОСОБА_11 визнає себе винним у його вчиненні.

Зазначає, в даному випадку мали місце сімейні непорозуміння між колишнім подружжям ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо нажитого ним спільного майна, які між собою на даний час примирилися. При цьому, на даний час потерпіла в нотаріуса склала розписку, в якій вказує, що не має претензій до ОСОБА_11 , зазначає, що в них є спільна дитина, якій потрібен батько, а також не заперечує щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 .

Зауважує, що ОСОБА_11 є потерпілим в іншому кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляду в м. Києві і в цій справі в ОСОБА_11 є теж відповідні права та обов`язки як потерпілого, які він, перебуваючи під вартою не зможе належним чином виконати.

Сторона захисту вважає безпідставними висунуті у клопотанні прокурора ризики, передбачені ст. 177 КПК України, щодо можливої поведінки ОСОБА_11 . Так, ризик можливого переховування від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тільки тяжкістю покарання, яке може бути призначено ОСОБА_11 у випадку доведення його вини. Проте, зауважує, що ОСОБА_11 має постійне місце проживання в Україні, до затримання займався підприємницькою діяльністю, має житло, в якому постійно проживає з сім`єю, теперішня дружина вагітна і має народжувати, їй потрібна стороння допомога. Також вважає абсурдною версію органу досудового розслідування про наявність ризику можливого впливу на потерпілу та свідків, оскільки остання є колишньою дружиною ОСОБА_11 , з якою в нього є спільна дитина, а свідки це рідні дружини. На переконання захисника прокурором не доведено існування й ризиків можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Крім того, судом не мотивовано чому відносно ОСОБА_11 не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою. Вважає, що перебування ОСОБА_11 під домашнім арештом із застосуванням електронного засобу контролю цілком забезпечить умови кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 просили задовольнити вимоги апеляційних скарг;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг, оскільки вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189 КК України.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком на 60 днів без визначення розміру застави, у зв`язку з тим, що встановлені під час досудового слідства ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати, а тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Крім того, захисник ОСОБА_9 подав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу у виді тримання на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема на цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю та покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України. Зокрема, посилався на те, що в період дії запобіжного заходу теперішня дружина обвинуваченого ОСОБА_13 народила дитину шляхом операційного втручання (кесаревого розтину) а також потребує оперативного втручання, у зв`язку із наявним захворюванням, а тому їй потрібна підтримка та допомога обвинуваченого. Просив врахувати, що обвинувачений є потерпілим в іншому кримінальному провадженні, на даний час обвинувачений зареєстрував благодійний фонд та займається благодійною діяльністю, зокрема ним було передано автомобіль на потреби ЗСУ.

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника, а клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу, суд першої інстанції врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , та ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а саме, можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Так, підставами вважати, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, і у разі визнання його винуватим, ризик втечі для нього може бути менш небезпечним, ніж призначене покарання і процедура його відбування.

Суд першої інстанції правильно врахував те, що продовжує бути високим ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою спотворення доказів стосовно фактичних обставин, оскільки вони ще не допитані в ході судового розгляду.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на даний час продовжує існувати ризик того, що обвинувачений може перешкоджати судовому провадженню, зокрема, впливаючи на потерпілу, свідків.

Крім того, підставами вважати, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, є те, що на розгляді Галицького районного суду Івано-Франківської області перебуває інше кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, що може свідчити про його стійку направленість на вчинення злочинів даної категорії.

При цьому, суд першої інстанції вірно врахував тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , серед яких є тяжкий (ч. 4 ст. 186 КК України) та особливо тяжкий злочини (ч. 4 ст. 189 КК України), за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує його тримання під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про те, що відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються матеріалами провадження.

При цьому, в апеляційних скаргах не наведено переконливих доводів щодо запобігання наявним ризикам в інший спосіб, ніж передбачений відповідним судовим рішенням. При цьому сімейні обставини, на які посилаються обвинувачений та його захисник, на думку колегії суддів, є недостатніми для гарантування належної поведінки обвинуваченого та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості перевірити доводи про неправильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті та прийти до висновку про наявний «стан доказів» і їх переконливість в тому, що подальший розгляд кримінального провадження може привести до ухвалення несприятливого для обвинуваченого рішення або до висновку про те, що обвинувачення висунуте обвинуваченому є безпідставним.

Апеляційний суд не може об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційних скаргах, не встановлено, а тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419,422-1КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5