Справа № 288/2171/24
Провадження № 1-кп/288/38/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року селище Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в селищі Попільня Житомирської області обвинувальні акти у об`єднаному кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000113 від 14 вересня 2024 року та № 0000106 від 03 вересня 2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, непрацюючого, громадянина України, українця, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

що обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків, передбачених частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 126, частиною 1 статті 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 26 серпня 2024 року близько 00 години 50 хвилин у ОСОБА_4 , який перебував на території господарства по АДРЕСА_1 на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин стався словесний конфлікт з ОСОБА_6 . В ході даного конфлікту у ОСОБА_4 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи можливі протиправні наслідки та бажаючи їх настання, у вказаний день, час та місці ОСОБА_4 наблизився до ОСОБА_6 та, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс декілька ударів ліктем в область правого передпліччя і грудної клітини та декілька ударів коліном в область правого стегна.

Внаслідок протиправних дій, ОСОБА_4 умисно спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_6 у вигляді: синців правого стегна, правого передплвіччя та грудної клітки праворуч, що згідно висновку експерта № 209 від 18.09.2024 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями, які виразились в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_4 скоїв кримінальний проступок, передбачений частиною 1 статті 125 КК України.

26 серпня 2024 року близько 00 годин 49 хвилин ОСОБА_4 , керуючись мотивами, спрямованими на порушення недоторканності іншого володіння особи, що виражається у незаконному проникненні до нього, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій,

діючи умисно, усупереч вимогам статті 30 Конституції України, яка гарантує недоторканність іншого володіння особи, з метою вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_5 зламавши запірниний пристрій хвіртки зайшов на територію господарства за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу власника ОСОБА_5 .

Своїми умисними діями, які виразились в незаконному проникненні до іншого володіння особи, ОСОБА_4 скоїв кримінальний проступок, передбачений частиною 1 статті 162 КК України.

Продовжуючи свій протиправний умисел 26.08.2024 року близько 00 години 50 хвилин у ОСОБА_4 , який перебував на території господарства по АДРЕСА_1 на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин стався словесний конфлікт з ОСОБА_5 . В ході даного конфлікту у ОСОБА_4 виник умисел на завдання фізичного болю ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи можливі протиправні наслідки та бажаючи їх настання, у вказаний день, час та місці ОСОБА_4 наблизився до ОСОБА_5 та маючи умисел на завдання фізичного болю, умисно наніс декілька ударів лівою рукою в область правого вуха, чим завдав фізичного болю ОСОБА_5 не спричинивши тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями, які виразились в умисному вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_4 винним та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки та звільнити від відбування покарання з іспитовим строком.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних проступків передбачених частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 126, частиною 1 статті 162 КК України, визнав повністю та дав покази, які відповідають змісту обвинувачення та погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів. Також зазначив, що цивільний позов визнає.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо міри покарання підтримали позицію прокурора, а також підтримали подані ними цивільні позови, просили їх задовольнити.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений визнав фактичні обставини вчинення злочину, не оспорював їх, позиція його є добровільною, а тому суд за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів, що підтверджують ці обставини, роз`яснивши позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку згідно статті 349 КПК України.

Виходячи з наведеного, суд вважає вину обвинуваченого доведеною повністю та аналізуючи зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, кваліфікує дії ОСОБА_4 за частиною 1 статті 125 КК України, як умисні дії, які виразились в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, за частиною 1 статті 126 КК України, як умисні дії, які виразились в умисному вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, та за частиною 1 статті 162 КК України, як умисні дії, які виразились в незаконному проникненні до іншого володіння особи.

Обираючи обвинуваченому міру та вид покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, згідно статті 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, згідно статті 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є вчинення правопорушення відносно особи похилого віку, рецидив.

Обвинувачений ОСОБА_4 , раніше в силу статті 89 КК України не судимий, не працює, характеризується з посередньої сторони, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

При визначенні міри покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги положення статей 1, 50 КК України, згідно яких Кримінальний кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, а також запобігання злочинам. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас, при призначенні покарання, суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину згідно статті 12 КК України, форму вини, а також особливості конкретного злочину.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд призначає покарання обвинуваченому ОСОБА_4 в межах санкції частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 126, частиною 1 статті 162 КК України, із застосуванням частини першої статті 70 КК України, яка визначає призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим з призначенням остаточного покарання у виді обмеження волі.

Беручи до уваги те, що обвинувачений судимостей немає, відношення обвинуваченого до вчиненого, суд на підставі ст. 75 КК України звільняє його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 п. 1, 2, ч. 3 п. 2 ст. 76 КК України.

На думку суду саме таке покарання сприятиме досягненню мети покарання, буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Потерпілою ОСОБА_6 подано до суду цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 гривень.

Потерпілим ОСОБА_5 подано до суду цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3398,25 гривень та моральної шкоди в розмірі 10000 гривень.

Вирішуючи позовні вимоги суд встановив наступне.

Відповідно до частини другої статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

У відповідності до вимог статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи,

яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Відповідно до положень частини 1 статті 129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14.

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

На обґрунтування відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_5 в розмірі 3398,25 гривень, не надано належних доказів, а тому в цій частині позову суд відмовляє.

За змістом статті 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з частини 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними, постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

З урахуванням роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року з наступними змінами "Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також конкретних обставин кримінального провадження, у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями було спричинено фізичні та моральні страждання, в результаті чого потерпілі перенесли сильний емоційний стрес, враховуючи те, що маральним стражданням супроводжується будь яке протиправне діяння, тому суд не ставить під сумнів факт перенесення моральних страждань потерпілих та приходить до висновку про задоволення вимог потерпілих про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 гривень кожному, яка повинна бути стягнута на їх користь з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Речові докази відсутні.

Судові витрати відсутні.

Підстав для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу не вбачається.

Керуючись ст.ст. 349, 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 126, частиною 1 статті 162 КК України та призначити ОСОБА_4 покарання:

- за частиною 1 статті 125 КК України у виді громадських робіт на строк сто шістдесят годин;

- за частиною 1 статті 126 КК України у виді громадських робіт на строк двохсот годин;

-за частиною 1 статті 162 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до вимог частини 1 статті 70 КК України призначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням протягом 2 (двох) років іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі статті 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи та навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з цим органом.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 - не обирати.

Відповідно до частини першої статті 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 гривень задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Ставище, Попільнянського району Житомирської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в якості відшкодування моральної шкоди 10000 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3398,25 гривень та моральної шкоди в розмірі 10000 гривень задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Сніжки, Буринського району Сумської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в якості відшкодування моральної шкоди 10000 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Попільнянський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_1