УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 Справа №607/20757/23 Провадження №1-кп/607/291/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі с/з ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Тернополі, в режимі відео конференції, кримінальне провадження №0000286 від 25 листопада 2022 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України (стаття 307 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3826-VI від 06.10.2011, № 2617-VIII від 22.11.2018), ч. 1 ст. 209 КК України (стаття 209 в редакції Закону № 430-IV від 16.01.2003; із змінами, внесеними згідно із Законами № 2258-VI від 18.05.2010, № 4025-VI від 15.11.2011, № 1702-VII від 14.10.2014, № 770-VIII від 10.11.2015; в редакції Закону № 361-IX від 06.12.2019), ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України (стаття 307 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3826-VI від 06.10.2011, № 2617-VIII від 22.11.2018), ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України (стаття 307 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3826-VI від 06.10.2011, № 2617-VIII від 22.11.2018), -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження№0000286 від 25 листопада 2022 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України (стаття 307 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3826-VI від 06.10.2011, № 2617-VIII від 22.11.2018), ч. 1 ст. 209 КК України (стаття 209 в редакції Закону № 430-IV від 16.01.2003; із змінами, внесеними згідно із Законами № 2258-VI від 18.05.2010, № 4025-VI від 15.11.2011, № 1702-VII від 14.10.2014, № 770-VIII від 10.11.2015; в редакції Закону № 361-IX від 06.12.2019), ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України (стаття 307 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3826-VI від 06.10.2011, № 2617-VIII від 22.11.2018), ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України (стаття 307 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3826-VI від 06.10.2011, № 2617-VIII від 22.11.2018).

В судовому засіданні прокурор звернувся із клопотанням про продовження дії запобіжного заходу, застосованого щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , у виді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення, що визначені при застосуванні їй запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а продовжений строк такого заходу забезпечення кримінального провадження закінчується 01 червня 2025 року.

Захисник адвокат ОСОБА_10 , думку якого підтримала обвинувачена ОСОБА_7 , в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання прокурора вказавши, що обвинувачена тривалий час перебуває під вартою, однак зазначені у клопотання ризики не є доведеними, так як і не доведений факт неможливості застосування до останньої більш м`якшого запобіжного заходу.

Заслухавши думку учасників судового провадження, надавши оцінку доводам прокурора, викладеним у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та доводам сторони захисту, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до пунктів 1, 3 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.05.2023 відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який надалі ухвалами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області неодноразово продовжувався, востаннє на строк до 23 год. 59 хв. 01.06.2025.

Згідно ч.5 ст.199 КПК України, якою суд керується в силу ч.2 ст.331 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких послався прокурор у клопотанні, суд приходить до висновку, що на даний час ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, не зникли та з плином часу не змінилися.

Так, ризиком того, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, є те, що вона обвинувачується у вчиненні багатоепізодних кримінальних правопорушень, не працює, не має постійного джерела доходу, у зв`язку з чим може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

Ризиком того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, є те, що вона обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, в тому числі на строк до дванадцяти років, тому усвідомлюючи міру покарання за інкриміноване їй кримінальне правопорушення, за відсутності міцних соціальних зв`язків, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності.

Обвинуваченій відомі свідки та інші обвинувачені у даному кримінальному провадженні, а тому, вона може незаконно впливати на них з метою дачі неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до суду.

Поряд з цим, при розгляді клопотання прокурора суд також враховує, що самі лише дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності та міцність її соціальних зв`язків, не можуть виправдовувати її тривале перебування в ізоляції від суспільства.

Також суд приймає до уваги засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України та практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження. Так, у п.219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 (заява № 42310/04). Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , поряд з даними про особу обвинуваченої, яка раніше притягалася до кримінальної відповідальності, суд також враховує задовільну процесуальну поведінку обвинуваченої під час розгляду даного кримінального провадження, наявність в неї на утриманні малолітньої дитини, наявність постійного місця проживання у останньої.

Таким чином, приймаючи до уваги вказані обставини, а також враховуючи тривалий термін перебування обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою, суд приходить до висновку, що на даний час продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не буде відповідати меті його застосування, а запобігання встановленим судом ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, можливо досягти із застосуванням до обвинуваченої запобіжного заходу у виді домашнього арешту шляхом заборони залишати житло цілодобово та із покладенням на обвинувачену, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, обов`язків.

На думку суду, застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, запобігання існуючим ризикам та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар та не суперечитиме положенням КПК України та практиці Європейського суду з прав людини.

Водночас, на думку суду, застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити її належну процесуальну поведінку.

За наведеного, клопотання прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_12 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176-178, 181, 194, 196, 331, 372, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_7 у виді тримання під вартою відмовити.

Змінити застосований щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, шляхом заборони залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_7 такі обов`язки: прибувати до прокурора та суду за кожним викликом; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні з приводу обставин інкримінованих кримінальних правопорушень; здати на зберігання до органів ДМС України свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон; носити електронний засіб контролю.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, а обвинувачена ОСОБА_7 негайно доставляється до місця провадження та звільняється з-під варти.

Встановити строк дії ухвали щодо запобіжного заходу у виді домашнього арешту, застосованого щодо обвинуваченої ОСОБА_7 до 23 год. 59 хв. 22 липня 2025 року.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати на виконання в відділення поліції №2 (м. Зборів) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_13 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3