Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/418/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 401/3698/24 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 травня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, внесене 19.07.2024 до ЄРДР за № 0000499 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 307, ч.1 ст. 311 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 15 травня 2025 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів, тобто з 15 травня 2025 року по 13 липня 2025 року, включно та визначено заставу у розмірі п`ятдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151400 грн.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів, строк покарання за які передбачений до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, в силу ст. 89 КК України є особою, яка не має судимостей, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, постійного джерела заробітку не має, судом підлягають допиту свідки сторони обвинувачення. Крім того, згідно з обвинуваченням ОСОБА_8 вчиняв збут психотропних речовин за місцем свого проживання: в квартирі АДРЕСА_1 , на думку суду, дана обставина свідчить про наявність ризику: продовження злочинної діяльності. Тобто, процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або визначити заставу у мінімальному розмірі.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_8 зазначає, що він є інвалідом ІІІ групи, має інфекційні захворювання та не має можливості приймати терапію. Не враховано судом і його соціальне становище, характеру відношення до справи та повну відсутність ризиків заявлених прокурором.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 травня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З наданих до апеляційного суду матеріалів убачається, що в провадженні Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, внесене 19.07.2024 до ЄРДР за № 0000499 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307, ч.1 ст. 311 КК України.

15 травня 2025 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів, тобто з 15 травня 2025 року по 13 липня 2025 року, включно та визначено заставу у розмірі п`ятдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151400 грн.

Питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд першої інстанції визнав, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

Зокрема, суд першої інстанції встановив, що ризики, які були підставами для обрання та продовження запобіжного заходу не зменшились і продовжують існувати.

Так, з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, на даний час існують ризики того, що останній може ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від суду, маючи при цьому всі можливості та засоби, немає стійких соціальних зв`язків у вигляді постійного місця роботи, тому в будь-який час має можливість залишити межі контрольованої території України. Усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, у разі ухвалення обвинувального вироку, ОСОБА_8 може переховуватися від суду.

Крім того обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів, перебуваючи на свободі може продовжити злочинну діяльність, вплинути на свідків, які підлягають допиту.

Ризик продовжити злочинну діяльність обвинуваченим виходить з обставин вчинення злочину у якому обвинувачується ОСОБА_8 , а саме те, що останній вчиняв збут психотропних речовин за місцем свого проживання, при цьому не має законного джерела заробітку, що свідчить про можливість продовження ним злочинних дій.

Також ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні є вагомим, оскільки ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин, оскільки допит свідків на стадії судового розгляду у цьому кримінальному провадженні ще не здійснено, то колегія суддів погоджується з тим, що доведеним є ризик незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_10 на свідків в даному кримінальному провадженні, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

При цьому, обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, не встановлено, а тому висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики, передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків є обґрунтований.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи обставини вчинення злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , дані про його особу, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів зауважує, що апеляційні доводи ОСОБА_8 про недоведеність ризиків є безпідставними, оскільки не спростовують висновок суду першої інстанції, а окрім того, кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому, про що судом наведено відповідні мотиви в оскаржуваному рішенні.

Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції у відповідності до вимог чинного законодавства обґрунтовано визначив обвинуваченому заставу у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків у разі внесення застави.

Підстав для зміни розміру застави, як про те просить обвинувачений ОСОБА_8 колегією суддів не встановлено.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, а тому ухвалу суду першої інстанції залишає без зміни.

Водночас, як убачається зі змісту апеляційної скарги та наданих у судовому засіданні пояснень, перебуваючи в місцях позбавлення волі у ОСОБА_8 погіршився стан здоров`я. В умовах слідчого ізолятора не забезпечено належного лікування за встановленими діагнозами.

Відповідно до ст.49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, в тому числі і особи, які тримаються під вартою, тому колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати адміністрацію ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» забезпечити невідкладне проведення медичного обстеження обвинувачених, та за необхідності надати належне лікування.

Керуючись статтями 177, 178, 206, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 травня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави - залишити без змін.

На підставі ст. 206 КПК України зобов`язати начальника ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» забезпечити проведення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_8 , та забезпечили надання належної медичної допомоги відповідно до встановленого діагнозу.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4