Справа № 495/9047/15-к
Номер провадження 1-кп/495/113/2019
УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою

18 грудня 2019 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області колегіально у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський Одеської області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002717 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.2 п 6, п.12 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6

представник потерпілої захисник ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого

ВСТАНОВИВ:

В провадження Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. 115 ч.2 п 6, п.12 КК України.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 днів, мотивуючи тим, що строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 28.12.2019 року, кримінальне провадження до обраного строку не буде розглянуто, ризики відповідно до п. 1, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були наведені раніше при застосуванні запобіжного заходу на теперішній час не змінились. ОСОБА_5 обвинувачується у особливо тяжкому злочині та бажаючи уникнути покарання він може переховуватись від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки провини не визнає; наявність факту притягнення його раніше до кримінальної відповідальності свідчить, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Представник потерпілої захисник ОСОБА_7 підтримав думку прокурора щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки він не вчиняв злочину. Пояснив, що у сторони обвинувачення немає доказів його вини. Справа вже тривалий час розглядається у суді, що є порушенням прав людини.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та просив про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Звернув увагу на те, що його підзахисний хворіє на тяжку хворобу та не отримує належного лікування, а також належного харчування.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання та обвинувального акту, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

На підставі викладеного та враховуючи наявність обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а саме те, що досудове розслідування інкримінує обвинувачення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, враховуючи його вік та стан здоров`я, а саме те, що у розпорядженні суду відсутні належні докази неможливості тримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора, міцність соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, а також те, що на даний час по кримінальному провадженню не допитані обвинувачений, свідки, колегія суддів дійшла висновку про те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює запобігання ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Крім тогобудь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331, 392 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Задовольнити клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 щодо продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 в Державній установі «Ізмаїльській слідчій ізолятор» строком на шістдесят днів до 15.02.2020 року включно.

Ухвала окремо оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3