Справа № 751/2053/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/685/25
Категорія - ч.2 ст. 121 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченої ОСОБА_6

її захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003970 від 18 грудня 2024 року, за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2025 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Хмільниця Чернігівського району Чернігівської області, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджена за ч.2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави 28 106 гривень процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз.

Скасований арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 20.12.2024 року.

Речові докази змиви з рук, зрізи нігтьових пластин з правої та лівої руки та дактилокарту ОСОБА_10 , вилучені в ході огляду трупа; сліди папілярних узорів правої, лівої руки та правої і лівої долоней, змиви обох рук, зрізи нігтьових пластин з обох рук, та зразки букального епітелію, вилучені в ході відібрання зразків для проведення експертизи зберігати при матеріалах кримінального провадження, пусту скляну пляшку об`ємом 0,7 л, скляну пляшку з прозорою рідиною об`ємом 0,7л., простирадло зі слідами речовини бурого кольору, предмет зовні схожий на ніж із слідами речовини бурого кольору, чарку та чотири ножі, джинси, майку ухвалено повернути обвинуваченій.

Як установив суд, 17 грудня 2024 року, у період часу з 02 год. до 02 год. 50 хв., більш точного часу у ході судового розгляду кримінального провадження не було встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки, з мотивів особистих неприязних відносин, зумовлених конфліктом із своїм співмешканцем ОСОБА_10 та застосуванням останнім щодо обвинуваченої фізичного насильства, з яким спільно проживали та були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, з метою умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень своєму співмешканцю, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання тяжких наслідків, умисно нанесла ОСОБА_10 один удар лезом ножа в область живота, чим спричинила останньому тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого поранення черевної порожнини та заочеревинного простору з ушкодженням петель тонкого кишківника, брижі та лівої нирки, яке, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1388 від 25.02.2025, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_10 .

Смерть ОСОБА_10 настала від гострої масивної крововтрати, яка розвинулась внаслідок колото-різаного проникаючого поранення черевної порожнини та заочеревинного простору з ушкодженням петель тонкого кишківника, брижі та лівої нирки, приблизно о 05 год. 45 хв. 17.12.2024 в реанімаційному відділенні КНП «Чернігівська міська лікарня №2» ЧМР за адресою: м. Чернігів, пр. М. Грушевського, 168.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 , просить вирок суду щодо його підзахисної ОСОБА_6 змінити. Звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, призначивши їй іспитовий строк на 3 роки, відповідно до положень ст. 75 КК України, та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначене обвинуваченій покарання вважає занадто суворим та таким, що призначене без урахування ступеня тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченої та обставин, що пом`якшують покарання. Захисник стверджує, що суд при призначенні покарання взагалі не зазначив у вироку дані про особу обвинуваченої, яка раніше ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягувалася, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, та за наявності обставин, які пом`якшують покарання та відсутності обставин, які його обтяжують, вважає за можливе застосувати положення ст.ст. 75,76 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 просить вирок суду в частині виключення обставини, що обтяжує покарання, та за м`якістю призначеного покарання, скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винна перебуває (перебував) у сімейних відносинах. За ч.2 ст. 121 КК України ОСОБА_6 призначити покарання, без застосування положень ст.. 69 КК України, у виді семи років позбавлення волі.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: предмет, зовні схожий на ніж зі слідами речовини бурого кольору знищити.

Прокурор стверджує, що суд безпідставно виключив з обсягу обвинувачення обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , яка передбачена п.6-1 ст. 67 КК України, вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винна перебуває (перебував) у сімейних відносинах.

Внаслідок чого суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягав застосуванню. Так, аргументуючи рішення, суд одночасно прийшов до помилкового переконання та фактично виключив з обсягу обвинувачення, пов`язаність злочину із домашнім насильством, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду, викладені у судовому рішенні містять істотні суперечності.

Апелянт звертає увагу, що за встановлених обставин, у даному випадку мав місце конфлікт у побутових умовах, яких супроводжується протиправними діями як потерпілого ОСОБА_10 так і обвинуваченої ОСОБА_6 .

За таких умов суд дійшов помилкового висновку, що злочин не може бути визнаний таким, що був вчинений ОСОБА_6 саме як прояв домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Зокрема, в мотивувальній частині вироку суду констатовано, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 виник конфлікт на грунті побутових питань, надалі ОСОБА_10 словесно ображав свою співмешканку з приводу спілкування по телефону. Поза увагою суду залишено та не відображено частину показань обвинуваченої щодо всіх подій того дня.

Окремо прокурор звертає увагу на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Вважає, що наявність обставин, які пом`якшують покарання, самі по собі не є беззаперечною обставиною для застосування ст. 69 КК України. Судом у вироку не у повній мірі обгрунтовано, яким чином обставини, що визнані судом про особу обвинуваченої, а також індивідуальних особливостей кримінального провадження, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було стверджувати про доцільність призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст. 121 КК України.

Як на істотні порушення вимог КПК України, що були допущені місцевим судом під час ухвалення вироку, апелянт звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції відбувався за правилами ч.3 ст. 349 КПК України, тобто без дослідження доказів, а вказана процедура не передбачає можливості суду на власний розсуд змінювати виклад фактичних обставин, оскільки вони та докази на їх підтвердження сторонами не заперечуються.

Крім цього, прокурор вказує на недотримання судом положень ст. 100 КПК України, при вирішенні питання щодо речових доказів. Предмет, зовні схожий на ніж, зі слідами бурого кольору, є знаряддям вчинення злочину та визнаний речовим доказом. Його власника встановити не виявилося можливим, оскільки ніж приніс у помешкання сам потерпілий ОСОБА_10 . Отже, судом неправильно вирішено питання щодо знаряддя злочину, яке фактично підлягає знищенню, що відповідатиме вимогам п.1 ч.9 ст. 100 КПК України.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та обвинуваченої щодо наявності підстав для пом`якшення покарання, заперечення проти аргументів сторони обвинувачення; прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила про скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника задоволенню не підлягає, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок суду скасуванню через істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право прийняти рішення про проведення скороченого судового розгляду і визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи та розміру цивільного позову, які ніким не оспорюються. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку, а сторони позбавляються права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Головуючий зобов`язаний з`ясувати, чи правильно обвинувачений та інші учасники судового розгляду розуміють зміст тих обставин, які вони не оспорюють, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, одночасно роз`яснює їм, що у випадку, коли суд прийме рішення про скорочений судовий розгляд, вони будуть позбавлені права оскаржити визнані ними фактичні обставини. Суд приймає рішення про скорочений судовий розгляд, якщо дійде висновку, що сторони вважають, що обставини справи доведені наявними в справі доказами, вони не потребують дослідження у ході судового розгляду. На підтвердження такої позиції сторони повинні надати належні письмові докази. Визнання обвинуваченим своєї вини ще не є безумовною підставою для прийняття рішення про скорочений судовий розгляд, оскільки визнання ним своєї вини у вчиненому злочині може бути покладено в основу обвинувачення тільки за умови підтвердження цього визнання сукупністю доказів, які є наявними у провадженні, а вина доведена в законному порядку.

Цих вимог процесуального закону судом першої інстанції виконано не було.

Зокрема, обвинувачена під час судового розгляду в суді першої інстанції заперечувала, що співмешкала з потерпілим та була пов`язана спільним побутом. Розповіла, що з ОСОБА_10 були приятельські відносини і той іноді ночував у квартирі, так як мав погані житлові умови. Спільного побуту у них не було, так само як і близьких стосунків, про які йдеться в обвинувальному акті.

17 грудня 2024 року ОСОБА_10 прийшов переночувати у квартиру. Сам в окремій кімнаті випив спиртне, після чого підійшов до неї, у той час вона розмовляла по телефону, та ударив в обличчя. У відповідь на застосоване насильство ударила його ножем, який раніше приніс ОСОБА_10 та залишив на тумбочці у кімнаті, де вона розмовляла по телефону.

Після того, як обвинувачена надала пояснення, суд першої інстанції повинен був перейти із скороченого розгляду до розгляду кримінального провадження в загальному порядку, чого не зробив, при цьому виключив як обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винна перебуває (перебував) у сімейних відносинах, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Прокурор оспорюючи вирок суду в цій частині, вказує про те, що суд безпідставно виключив з обсягу обвинувачення, обставину, яка обтяжує покарання, проте залишає поза увагою, що суд фактично виключив з обсягу обвинувачення те, що злочин пов`язаний із домашнім насильством, що одночасно призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що є також прямим порушенням вимог ст. 349 КПК України.

Частина 1 ст. 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час та після вчинення злочину, а також іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Отже призначення більш м`якого покарання, ніж визначене санкцією кримінального закону, можливе лише у випадку, коли встановлені у справі обставини в своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Призначаючи покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої ч. 2 ст. 121 КК України, місцевий суд виходив із того, що обвинувачена раніше не судима, за медичною допомогою до лікаря психіатра не зверталася, до адміністративної відповідальності не притягувалася, за місцем проживання характеризується негативно, позитивно характеризується ГО «Родові землі», де згідно довідки бере участь у здійсненні волонтерської діяльності, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, дійшов висновку про необхідність застосування положень ст. 69 КК України, при цьому суд не встановив зв`язку цих обставин з вчиненим злочином і їх вплив на його тяжкість, а отже і підстав для застосування положень кримінального закону, які дозволяють призначити покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією частини статті кримінального закону.

При вирішенні питання долі речових доказів, суд на порушення п. 1, ч. 9 ст. 100 КПК України, предмет зовні схожий на ніж із слідами речовини бурого кольору, ухвалив рішення повернути обвинуваченій, у той час як ніж, який був знаряддям злочину, підлягав знищенню.

За відсутності факту з`ясування усіх обставин вчинення цього кримінального правопорушення, його об`єктивних та суб`єктивних ознак, суд першої інстанції був позбавлений можливості зробити висновки про те, що обвинувачена у повній мірі визнала свою вину у його вчиненні, тобто не оспорювала фактичних обставин кримінального провадження у цій частині. Ухваливши за цих обставин рішення про можливість проведення розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, тобто без дослідження доказів у цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке на думку колегії суддів є істотним та таким, що позбавило можливості місцевий суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

При новому розгляді кримінального провадження, суд першої інстанції необхідно провести судовий розгляд у загальному порядку, встановити обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України і призначити покарання з додержанням правил ст. 65 КК України та вирішити питання про долю речових доказів, як того вимагає зміст ст. 100 КПК України.

З тих підстав, що судом першої інстанції належним чином не мотивоване застосування положень ст. 69 КК України, апеляційна скарга захисника про застосування положень ст. 75 КК України і звільнення від покарання з випробуванням, з тих підстав, що й суд застосував ст. 69 КК України, задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга прокурора про ухвалення нового вироку підлягає частковому задоволенню, оскільки судом першої інстанції були допущені істотні порушення вимог кримінально - процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку суду і призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої належить обрати той самий, що був обраний судом першої інстанції у виді нічного домашнього арешту з покладенням обов`язків.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 412, 424 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2025 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої за ч.2 ст. 121 КК України, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

До обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосувати запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту, заборонивши залишати місце свого проживання за адресою АДРЕСА_1 у період часу з 22 години до 6 год. наступного дня на строк два місяці, до 08 листопада 2025 року.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_6 обов`язки: не відлучатися з м. Чернігова без дозволу суду. повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, прибувати за кожним викликом до суду.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14