ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3172/24 Головуючий 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/1520/25 Головуючий апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю захисника ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме обвинуваченого, потерпілого та його представника, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, який має вищу освіту, є керівником ТОВ «Фірма «БУДСІТІ», розлучений, має сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) на відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 1722 грн 67 коп (одна тисяча сімсот двадцять дві гривні 67 копійок), та на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 30 000 гр. (тридцять тисяч гривень).

В іншій частині в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_8 - відмовити.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що 27.01.2024 близько 22.29 год ОСОБА_8 знаходився на вулиці поблизу кафе «IrishPub», яке розташоване по вул. Мироносицька, 46 у м. Харкові, де у нього виник словесний конфлікт з раніше йому незнайомим ОСОБА_10 .

В ході раптово виниклого словесного конфлікту, маючи умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, ОСОБА_8 , перебуваючи на відстані витягнутої руки до потерпілого ОСОБА_10 та знаходячись у положенні стоячи, по праву сторону від потерпілого, наніс потерпілому 1 удар кулаком правої руки, по обличчю потерпілого, а саме, в область підборіддя праворуч. Від нанесеного удару потерпілий впав та втратив свідомість.

У результаті протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 згідно з висновком судово-медичної експертизи №09-199/2024 від 12.02.2024, спричинені наступні тілесні ушкодження: синець з садном на тлі припухлості м`яких тканин в ділянці підборіддя праворуч з розповсюдженням на шкіру правої щоки.

За ступенем тяжкості синець з садном на тлі припухлості м`яких тканин в ділянці підборіддя праворуч з розповсюдженням на шкіру правої щоки викликали незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою, відповідно до п.п. 2.3.2 «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Такі дії ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинуваченим та його захисником - адвокатом ОСОБА_7 , були подані апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить повторно дослідити протокол проведення слідчого експерименту від 06.02.2024 (ф. 1 а.с. 173-178); висновок експерта КЗОЗ Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи № 09-199/2024 (т. 1 а.с. 183-184); протокол огляду предмету від 19.03.2024 (т. 1 а.с. 198-200); відео файли, що містяться на DVD-дисках із записом із зовнішніх та внутрішніх камер відеоспостереження від 27.01.2024 (т. 1 а.с. 221); повторно допитати потерпілого ОСОБА_10 ; свідка ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 .

Скасувати вирок, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішений, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження стосовно нього закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутності в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений посилається на не відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; та через наявність суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, відсутність у судовому рішенні аргументів, на підставі яких, суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, що, на думку обвинуваченого, вплинуло на вирішення питання про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 125 КК України. Також обвинувачений вважає, що в даному випадку мало місце істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, так як суд першої інстанції, безпідставно визнавши його винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, застосував закон, який не підлягає застосуванню, та не застосував закон, який підлягає застосуванню, а саме ст. 37 КК України, що вважає безумовною підставою згідно ст. 413 КПК України, для скасування судового рішення.

На думку обвинуваченого, зібрані стороною обвинувачення докази, на обґрунтування доведеності його вини, не мають переконливої сили, а судом не взято до уваги жодного з доводів сторони захисту та дано неправильну оцінку добутим щодо справи доказам, деяким доказам не дано оцінку взагалі, деякі докази проігнорувано, а в основу вироку покладено лише позицію сторони обвинувачення та взято до уваги свідчення потерпілого та свідків, не надавши при цьому об`єктивної оцінки іншим доказам.

Вважає, що суд надав оцінку достовірності показань потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14 ОСОБА_15 та ОСОБА_13 поверхнево та не з`ясував, хто зі свідків був очевидцем застосування ним фізичної сили у відношенні ОСОБА_10 , яке мало місце 27.01.2024, після 22 години на літньому майданчику кафе «Irish Pub», оскільки, як вважає обвинувачений, встановити ні під час досудового розслідування, ні в ході судових засідань не виявилось за можливе, оскільки таких не було. Показання потерпілого ОСОБА_10 у обвинуваченого викликають сумніви у своїй об`єктивності та правдивості, оскільки їм не надано належної оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.

На думку обвинуваченого, судом не наведено переконливих відповідей на спростування наведених у клопотанні захисника доводів про те, що дані протоколу слідчого експерименту з фототаблицею до нього за участю потерпілого не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки слідчий експеримент проведений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а в матеріалах кримінального провадження недостатньо конкретних об`єктивних доказів, які підтверджують його винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Вважає, що у показаннях вище перелічених свідків фактичні дані про причинний зв`язок між його діями та отриманим потерпілим ОСОБА_10 тілесним ушкодженням відсутні, крім того, свідки ОСОБА_14 (це знайома потерпілого) та ОСОБА_16 (це дружина потерпілого) є заінтересованими особами і до їх показань суд мав ставитися критично. Саме вони у своїх свідченнях для підсилення його негативного образу зазначають, що він вів себе «агресивно», не конкретизуючи жодного з проявів такої поведінки, або «провакував» ОСОБА_10 , не називаючи в чому саме була суть «провокації».

Вважає, що показання свідка ОСОБА_13 носять лише інформативний характер щодо обстановки і подій, які відбувалися безпосередньо в приміщенні кафе «Irish Pub» після 22 години 27.01.2024, але ніякого відношення до подальших подій на літньому майданчику за його участю та участю ОСОБА_10 не мають.

Також обвинувачений зазначає, що у матеріалах кримінального провадження відсутній протокол огляду місця події, так як орган досудового розслідування його не складав, хоча це дуже важливо, адже саме поверхня літнього майданчику кафе «Irish Pub», предмети оточуючої обстановки, які повинні були б бути зафіксованими під час такого огляду, викликає певний інтерес у зв`язку з тим, що згідно матеріалам провадження після застосування ним фізичної сили у відношенні ОСОБА_10 , останній упав, а його голова і тулуб контактували з поверхнею вказаного майданчику. А тому, на думку обвинуваченого, не виключено, що контакт міг бути і з предметами навколишньої обстановки, якщо такі там були, а зазначена поверхня не є ґрунтовою (землею), як вказав у своїх показаннях потерпілий та зазначив дізнавач у в протоколі огляду предмету (диску DVD-R) від 19.03.2024.

Вихідні дані протоколу слідчого експерименту від 06.02.2024 з фототаблицею до нього, за участю потерпілого ОСОБА_10 , вважає недопустимим доказом, який не може бути покладений в основу обвинувального вироку, оскільки слідчий експеримент проведений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також методики проведення слідчого експерименту, яка передбачає виконання та додержання правил його проведення процесуальних та тактичних.

Вважає, що дізнавачем допущені порушення загальних правил складання протоколу слідчої (розшукової) дії, передбачені ст. 104 КПК України, а також були допущені помилки безпосередньо під час проведення слідчого експерименту, які істотно вплинули на достовірність його результатів і зашкодили правильному вирішенню питання в цілому, оскільки не змодельовані ті умови перебігу експерименту, які могли суттєво вплинути на хід дослідів та об`єктивність очікуваних результатів, а також до участі у слідчому експерименті не залучено спеціаліста (судово-медичного експерта), роль якого в слідчому експерименті є суттєвою з точки зору консультативної допомоги в ході підготовки, а тим більше під час безпосереднього проведення й фіксації результатів цієї слідчої дії.

Як зазначає обвинувачений, цю слідчу дію було проведено у приміщенні кабінету № 226 Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області, а з протоколу слідчого експерименту видно, що ОСОБА_10 , не надавши спочатку дізнавачу своїх пояснень щодо події, яка відтворюється, «...за допомогою статиста вказав локалізацію нанесеного удару» (саме так зазначено у протоколі). Судячи з фотофіксації (відеозйомка не проводилась) та видно, що ОСОБА_10 демонструє імітацію отриманого ним удару в обличчя на іншій особі, якого дізнавач у протоколі вказує, як «статиста».

Проте, як зазначає обвинувачений, серед перелічених вище учасників зазначеної слідчої дії, прізвище статиста не вказано, а тому, обвинувачений дійшов висновку, що дізнавач в ролі статиста залучив понятого, що, на його думку, є грубим порушенням, бо понятим роз`яснюються їх права і обов`язки згідно ст.ст. 223, 300 КПК України, а також вимоги ч. 3 ст. 66 КПК України про обов`язок нерозголошення відомостей щодо проведеної процесуальної дії, а статисту роз`яснюються тільки вимоги ч. 3 ст. 66 КПК України. Даний недолік, на думку обвинуваченого, свідчить про те, що дізнавачем не враховано важливу обставину, яка суттєво впливає на отримання результату слідчого експерименту, а також на підтвердження, як в даному випадку, висновку судово-медичного експерта щодо об`єктивної відповідності показань потерпілого механізму та локалізації щодо отриманого ним тілесного ушкодження.

Також на думку обвинуваченого, дізнавач під час слідчого експерименту не врахував ще одну важливу обставину, а саме зріст потерпілого, тобто ОСОБА_10 , та особи, яка наносила йому удар, відповідно самого обвинуваченого. Як зазначає обвинувачений, він та ОСОБА_10 майже одного й того ж зросту, але під час слідчого експерименту «статист», який виконував роль потерпілого, майже на голову вищий за ОСОБА_10 , який виконував роль нападника. Вважає, що дізнавач, згідно методики проведення слідчого експерименту шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, та перевірених практикою тактико-криміналістичних рекомендацій проігнорував важливу деталь під час його підготовки та проведення, оскільки повинен був залучити двох статистів майже такого ж росту як він та ОСОБА_10 . А під час самого проведення вказаної слідчої дії ОСОБА_10 повинен був давати пояснення та демонструвати за допомогою вказаних статистів, яким саме чином йому було нанесено удар, а не особисто демонструвати нанесення удару, оскільки, згідно його ж показань, не він наносив удар, а навпаки удар в обличчя було нанесено саме йому. Під час демонстрації нанесення удару кулаком в обличчя ОСОБА_10 , будучи в ролі нападника, був повністю розвернутий тулубом до умовного потерпілого, але на відео видно, що особа, яка наносила удар потерпілому в обличчя була розташована по відношенню до останнього напівбоком і удар був не на витягнуту руку, а злегка зігнутою у лікті, що, як зазначає обвинувачений, дізнавач мав перевірити, а також можливість нанесення удару не кулаком, а долонею правої руки і не тільки в ділянку правого підборіддя, а і в ліву ділянку обличчя, що могло призвести до можливого контакту об поверхню літнього майданчика чи об предмети навколишньої обстановки, які там могли знаходитися.

Вважає вказану слідчу дію від 06.02.2024 виконаної з помилками, оскільки допущено неправильне процесуальне оформлення проведених дослідів та неповноту протоколу, оскільки з тексту протоколу слідчого експерименту від 06.02.2024 неможливо зробити висновок про об`єктивну послідовність експертних дій, а сам текст викладених подій має невизначеність та беззмістовність, що ускладнює можливість дати хоч якусь оцінку одержаних результатів, бо на самому ділі вони відсутні.

Також обвинувачений звертає увагу на те, що проведення слідчого експерименту не на місці події, суперечить меті такої слідчої дії, визначеній у ч.1 ст.240 КПК, адже обстановка, в якій проводився слідчий експеримент, не відповідає тій, в якій відбувалися події, що зафіксовані на згаданому відеозаписі камери спостереження, тому що, в цьому випадку, саме навколишня обстановка та покриття літнього майданчику кафе впливали на висновок про доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується.

На переконання обвинуваченого, сама собою наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, не є беззаперечним доказом того, що вони виникли у нього саме від його умисних дій, а не в результаті падіння та контакту з підлогою чи з предметами навколишньої обстановки.

Крім того, як зазначає обвинувачений, дізнавачем під час проведення та складання протоколу слідчого експерименту від 06.02.2024 лише частково були дотримані загальні правила складання протоколу слідчої (розшукової) дії, передбачені ст. 104 КПК України та частиною 6 ст. 240 КПК України, оскільки у даному протоколі докладно не викладені умови і результати слідчого експерименту, в ньому не вказується, в чому конкретно виразився слідчий експеримент, пов`язаний із відтворенням обстановки й обставин події, які дії, в якій послідовності, скільки разів проводилися, які отримані результати, що на думку обвинуваченого, свідчить про порушення норм кримінально-процесуального законодавства та ігнорування перевірених практикою тактико-криміналістичних рекомендацій.

Крім того, матеріали такого слідчого експерименту було надано судово-медичному експерту, разом з постановою про призначення судово-медичної експертизи, після чого, з урахуванням отриманих матеріалів, судово-медичний експерт, на підставі даних слідчого експерименту, під час проведення якого об`єктивно не було підтверджено як утворились сліди подій (тілесні ушкодження), зафіксовані в ході розслідування, у п. 6 судово-медичного висновку №09-199/2024 від 12.02.2024 зазначив, що покази ОСОБА_10 на які він посилається під час проведення слідчого експерименту, в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним під час проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_10 , в частині механізму виявлених у нього тілесних ушкоджень.

Вважає зазначені підсумки судово-медичного експерта недопустимим доказом, оскільки вони ґрунтуються на необ`єктивних вихідних даних слідчого експерименту, а суд першої інстанції не надав належної правової оцінки результатам слідчого експерименту, не застосував доктрину «плодів отруйного дерева» на не визнав джерело доказів недопустимим.

Також обвинувачений вважає не конкретним інкриміноване йому умисне легке тілесне ушкодження, оскільки у тексті описово-резолютивної частини обвинувачення не розкрито мотив та мету вчиненого ним проступку. Зазначає, що він знаходився в такій ситуації та обстановці, коли поведінку, будь-які вчинки, висловлювання потерпілого, помилково сприйняв за небезпечне можливе посягання на своє життя та здоров`я, у зв`язку з чим прийняв спонтанне рішення діяти на випередження, тобто, з метою попередження і уникнення більш тяжких наслідків для себе. Тим самим захистити себе.

На думку обвинуваченого, подібні ситуації прийнято називати уявною обороною, що пов`язана з фактичною помилкою «того, хто захищається» та вважає, що неможливо передбачувати тих подій, які відбудуться чи повинні або ж можуть відбутися в майбутньому, а тому, передбачення є психічним переживанням, що відноситься виключно до майбутнього.

Як зазначає обвинувачений, ОСОБА_10 перебуваючи в хорошому настрої увечері 27.01.2024, знаходився в компанії своїх друзів у приміщенні кафе «IrishPub», де один із його приятелів (громадянин Канади на ім`я ОСОБА_31) чомусь вирішив випити з чарки та поїсти з тарілки раніше йому не знайомої йому людини, при тому, що обвинувачений був один і перебував у траурі через втрату свого батька. Така поведінка іноземця викликала негативну реакцію з його боку, але він ні з ким не конфліктував. Надалі ОСОБА_10 вступився за свого приятеля ОСОБА_31 та запропонував йому не робити з цього проблему. Після того, як ОСОБА_31 залишив приміщення кафе і більше в ньому не з`являвся, ОСОБА_10 , орієнтуючись виключно на себе та на осіб із близького йому оточення, і не сприймаючи інших людей як таких, що мають права й почуття, відчуваючи психологічну підтримку тих осіб які були з ним разом в приміщенні кафе, вирішив будь-яким чином виправдати поведінку свого приятеля ОСОБА_31 за рахунок приниження гідності обвинуваченого. При цьому, як зазначає обвинувачений, ОСОБА_10 навіть не погидував виказати погрози фізичної розправи щодо нього, коли вони вже удвох, саме на пропозицію ОСОБА_10 , вийшли із приміщення кафе та розмовляли на літньому майданчику кафе «Irish Pub».

Вважає, що орган досудового розслідування, маючи у своєму розпорядженні матеріали відео зйомки подій, як в приміщенні кафе, так і ті, які відбулися на літньому майданчику кафе, не проаналізував їх.

Вважає, що покази ОСОБА_10 не відповідають дійсності, а саме те, що він зазначав, що «... він чекав дружину, котра повинна була його забрати, на виході із закладу на літній терасі. Потім до нього підійшов незнайомий чоловік, він був напідпитку, агресивний, запитав прикурити, стояв поряд та почав активно жестикулювати руками, питав, що то були за люди з ним, сказав, що один з них поцупив у нього помідор, тому він повинен сплатити за весь його рахунок, який у нього в цьому закладі, на що він відповів, що він не знає хто, що зробив, оскільки він нічого не бачив...», оскільки з відео камери спостереження, як зазначено у протоколі огляду предмету (диску DVD-R) від 19.03.2024, проведеного з 14.15 год. до 15.05 год., дізнавачем сектору дізнання Харківського РУП №1 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_17 , зафіксовано наступне: «... Час «22:28:24» на відео видно як із закладу вийшли двоє чоловіків, один чоловік №1 стоїть спиною до камери, а інший чоловік № 2 по праву сторону від першого чоловіка...».

На переконання обвинуваченого, орган досудового розслідування припустився помилки, що він мав умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 тілесного ушкодження, оскільки вважає, що він, як і суд повинен був об`єктивно встановити, чи міг він усвідомлювати помилковість свого припущення щодо реальності суспільно небезпечного посягання. Вважає, що з матеріалів досудового розслідування, які було досліджено в суді вбачається, що він припустився помилки, за якої «обстановка, що склалася, давала йому достатні підстави вважати, що мала місце реальна загроза посягання на його життя, здоров`я, і не усвідомлював і не міг усвідомлювати помилковості свого припущення». Саме в силу його сумлінної помилки, він був упевнений, що діє в стані необхідної оборони, однак наявність таких підстав, з урахуванням конкретних обставин справи, не були враховані органом досудового розслідування.

Тому вважає, що за такої помилки, його дії були вчинені у стані уявної оборони, а за таких обставин, вони прирівнюються до справжньої необхідної оборони, що в свою чергу виключає в його діях склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки охоплюються диспозицією ст. 37 КК України.

Крім того, звертає увагу, що визнаючи факт застосування фізичної сили, шляхом нанесення удару правою рукою, він не мав можливості продемонструвати яким чином і в яку ділянку обличчя було нанесено удар, оскільки не виключено, що удар був нанесений долонею, а не кулаком, не в область підборіддя праворуч, як зазначено у обвинувальному акті, а в ділянку обличчя зліва.

Вважає, що падіння потерпілого з висоти власного росту, після фізичного застосування сили у відношенні нього та можливий контакт обличчям з твердою поверхнею підлоги літнього майданчику кафе «IrishPub» чи будь-яким предметом навколишньої обстановки, могло призвести до отримання виявленого у ОСОБА_10 тілесного ушкодження. Але в такому випадку виникнення зазначеного тілесного ушкодження слід констатувати не в результаті умисних дій, а в результаті необережності.

Проте, як зазначає обвинувачений, слідчий експеримент проведено з явними недоліками і порушеннями, а суд першої інстанції в основу висновку про його винуватість поклав саме його результати.

Вважає, що у зв`язку з неконкретністю обвинувачення, вказаним у обвинувальному акті, свідчить про порушення кримінального процесуального законодавства та порушення його права, як обвинуваченого, на захист, яке, зокрема, повинно бути забезпечено конкретністю пред`явленого обвинувачення та можливістю реалізувати гарантоване Конституцією України та чинним КПК України право на захист. Як зазначає обвинувачений, згідно діючого КПК, прокурор був зобов`язаний під розписку надати копію обвинувального акту та копію реєстру матеріалів досудового розслідування саме підозрюваному, а не обвинуваченому, як вже вказано у обвинувальному акті від 17.04.20249. Крім того, зазначені копії прокурор повинен вручити і захиснику підозрюваного, а не обвинуваченого.

Вважає, що його права на захист в якості підозрюваного, які відповідно до вимог, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 276, п. 7 ч. 1 ст. 277 КПК України, були забезпечені, а права, як обвинуваченого, як вказано в обвинувальному акті від 17.04.2024, мають ознаки грубого порушення, бо сторона обвинувачення обмежилась лише врученням йому як підозрюваному, копії реєстру та обвинувального акту, в якому передчасно визначено процесуальний статус його як обвинуваченого, що на його думку, вказує на те, що у сторони обвинувачення ще до завершення етапу досудового розслідування, достовірності висновків його винуватості та доведеності самого обвинувачення, зроблених органом досудового розслідування в обвинувальному акті, потягло за собою порушення презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, передбаченої п. 10 ч. 1 ст. 7 КПК.

Враховуючи вищевикладене, обвинувачений вважає, що порушення, допущені під час проведення досудового розслідування, не були усуненні судом першої інстанції, а сам судовий розгляд у суді проведено із суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, а тому просить про повторне дослідження доказів, яким суд першої інстанцій не дав обґрунтованої оцінки щодо їх відповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України та фактичним обставинам кримінального провадження.

Також обвинувачений вважає, що прийняте судом рішення про стягнення морального відшкодування в розмірі 30 000 грн., не відповідає принципу справедливості та розумності, враховуючи обставини отриманого легкого тілесного ушкодження, оскільки надані представником цивільного позивача ОСОБА_10 докази для доведення наявності моральної шкоди, вважає необ`єктивними, а мету й отримання надуманою, оскільки вони не підтверджують її наявність та розмір.

Обвинувачений не погоджується з висновками, які зробив суд, даючи оцінку його діям та поведінці, які зафіксовано на наданих відеозаписах : цифровому носії МуMedia DVD-R is позначкою «2», на якому с два файли з написом: «1627, 2301». Вказані файли є відеозаписами з внутрішньої та зовнішньої відеокамер за 27.01.2024, на яких зафіксовано перебіг подій, що стали підставою для обґрунтування цивільного позову потерпілого та його представником про моральне відшкодування, а також долучені відеозаписи з телефону дружини ОСОБА_10 свідка ОСОБА_18 .

Як вказує обвинувачений, ОСОБА_10 не був непритомний і не лежав на холодному та сирому узбіччі, оскільки ніяких об`єктивних даних про його фізичний стан та стан покриття місця, де він лежав, ні органом досудового розслідування, ні представниками потерпілого не надано, а протокол огляду місця події відсутній. Саме правильно складений протокол огляду місця події, на думку обвинуваченого, міг дати об`єктивну інформацію про температуру повітря, зовнішній стан поверхні літнього майданчика кафе «Irish Pub», а не холодного і сирого узбіччя, як зазначено судом. Як вказує обвинувачений, він дійсно підійшов до лежачого на підлозі літнього майданчика ОСОБА_10 , а не ходив навколо нього і не переступав через нього. Потім він зробив один крок, нахилився над ОСОБА_10 , який перебував у положенні лежачи на підлозі, і коли той, побачивши його, сказав, щоб він пішов геть, підсиливши при цьому свій вислів ненормативною лексикою. Відразу ж після цього, він відійшов від нього та пішов всередину приміщення кафе. Про який виклик швидкої допомоги йде мова не зрозуміло, ставлення та про які наслідки «вчиненого ним діяння» в даному випадку йде мова. Саме діяння мало місце до того, як він нахилився над ОСОБА_10 а потім пішов до приміщення кафе.

Крім того, вважає висновки про те, що потерпілий перебував у напівпритомному стані та не усвідомлював характер і ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, чисто емоційним та не підтвердженими матеріалами провадження, а тим більше зазначеним відеозаписом, оскільки вважає, що ніяких відео фактів, які б засвідчували, що на наданому представником потерпілого відеозапису, з камери спостережень, вбачається відеодокази того, що ОСОБА_10 «... переживав не тільки за свою подальшу долю, а й за подальшу долю своєї сім`ї», не аргументовані.

Також вважає, що з відеозаписів з телефону свідка ОСОБА_15 не вбачається з його поведінки жодної з ознак девіантності, бо ніяких поштовхів дій, спрямованих на намагання «відібрати» мобільний телефон на відео не зафіксовано, так як він, маючи намір уникнути будь-яких ускладнень та провокацій з боку Почапського МД і його дружини, намагався вийти із приміщення кафе. А якби він намагався забрати телефон у Почапської, то вона мала повне право звернутись з цього приводу із заявою про замах на пограбування. Однак, цього не сталось, тому що він таких дій не вчиняв. Вважає, що судячи з відео, агресія в його діях відсутня, а поведінка подружжя Почапських у громадському місці, по відношенню до нього, граничить між девіантною і делінквентною, про що, як вказує обвинувачений, у описовій частині вироку не зазначено жодного слова.

Як зазначає обвинувачений, він змушений був залишити приміщення кафе, перейти (не тікати) на інший бік вулиці, поблизу вказаного кафе, де чекав до приїзду співробітників поліції. Висловлювання з використанням ненормативної лексики, на адресу потерпілого та його дружини були, але, як зазначає обвинувачений, вони були викликані тим фактом, що вказані особи здійснювали на нього певний тиск.

А тому, вважає, що даний акт та ситуація, що склалася, не мають відношення до оцінюючого критерію моральної шкоди.

Обвинувачений вважає, що, звичайно, він мав право вимагати від ОСОБА_15 припинити здійснювати відеозйомку, бо на місце подій прибули вже співробітники поліції. В той же час, вважає, що даний факт не має значення до аргументації та з обов`язком доказування щодо завданої моральної шкоди потерпілому ОСОБА_10 .

Вважає, що жодного конкретного факту про «завдану значну моральну шкоду», та душевні страждання, яких ОСОБА_10 нібито зазнав від його дій, не пред`явлено, а його дії не кваліфіковано як хуліганство, і тому мова про «порушення норм моралі та правил поведінки у суспільстві» взагалі в обвинуваченні не йдеться.

Також вважає необґрунтованими висновки суду щодо наявності у потерпілого після отримання легкого тілесного ушкодження, за відсутності у суду ніяких даних щодо індивідуальних психофізичних особливостей ОСОБА_10 , моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенням нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушень стосунків з оточуючими людьми чи настання інших негативних наслідків, а також щодо престижу та ділової репутації потерпілого.

Як зазначає обвинувачений, волонтер це особа, яка добровільно віддає свій час, енергію та навички для допомоги іншим або підтримки різних благодійних та громадських ініціатив, волонтерство добровільна суспільно корисна діяльність. В той же час, кафе «Irish Pub» це громадське місце, заклад громадського харчування, призначене для обслуговування відвідувачів, тобто, є місцем, де люди можуть вільно відвідувати, відпочивати, вживати їжу, напої, у тому числі слабоалкогольні та алкогольні. А тому, вважає спекулятивним твердження про те, що волонтер ОСОБА_10 у вечірній час доби знаходився в кафе «IrishPub», з метою «обговорення робочих планів та затвердження їх для подальшої реалізації» з іноземцями, а після вживання їжі, алкоголю, виправдовуючи девіантну поведінку одного із своїх гостей-іноземців, та, виказуючи необґрунтовані погрози на адресу обвинуваченого, отримав, як стверджує орган досудового розслідування, легке тілесне ушкодження, що згідно чинного законодавства, вважає проступком, а не злочином та вважає, що це не являється доказами того, що потерпілому завдано моральної шкоди.

Вважає, що суд, зайнявши позицію потерпілого, щодо визнання факту заподіяння моральної шкоди та визначення її розміру, обмежився лише написанням стандартних фраз, однак, визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, в даному випадку проступку, не достатньо лише робити посилання на переживання, дискомфорт тощо, бо для доведення наявності моральної шкоди, чого сторона потерпілого не надала, оскільки відсутні докази, які б об`єктивно, а не надумано підтверджували її наявність та розмір. А тому вважає, що розмір морального відшкодування, визначений судом, не відповідає принципам розумності і справедливості, та взагалі є недоведеним.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що в даному випадку мало місце істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому просить вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд своїх висновків належним чином не мотивував, не навів вичерпних доводів щодо його винуватості, обмежившись лише перерахуванням доказів, покладених в основу вироку, та загальним формулюванням про доведеність винності його у вчиненні інкримінованого йому проступку.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилається на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки суд, безпідставно визнавши ОСОБА_8 винним, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України застосував закон, який не підлягає застосуванню, та не застосував закон, який підлягає застосуванню, а саме ст. 37 КК України, що вважає підставою згідно ст. 413 КПК України, для скасування судового рішення.

На переконання захисника, жоден з доказів, на які спирається слідство, не має переконливої сили, а суд не прийняв до уваги жодного з доводів сторони захисту, дав неправильну оцінку добутим щодо справи доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, деякі докази проігнорував, а в основу вироку поклав лише позицію сторони обвинувачення, внаслідок чого ухвалив вищевказаний вирок, що суперечить дійсним обставинам справи та, в тому числі вимогам ст. ст. 2, 11 КК України.

Захисник переконаний, що за результатами проведення судових засідань, докази, які були досліджені судом та які суд посилався, а саме: показання потерпілого ОСОБА_10 , протокол проведення слідчого експерименту, висновки експертизи та показання свідків ОСОБА_14 ОСОБА_15 і ОСОБА_13 , не доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні вказаного правопорушення, хоча в них йдеться мова про факт події, яка сталася та про перебування останнього на місці події і також наявності у потерпілого тілесного ушкодження.

Вважає, що суд взяв до уваги свідчення потерпілого та свідків, не надавши при цьому об`єктивної оцінки іншим доказам, хоча відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд 1 інстанції мав оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності. Оцінку достовірності показань потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14. ОСОБА_15 та ОСОБА_13 суд надав поверхнев та не зазначив, хто конкретно із свідків був очевидцем застосування фізичної сили ОСОБА_8 у відношенні ОСОБА_10 , яке мало місце 27.01.2024 після 22 години на літньому майданчику кафе «Irish Pub» , що встановити ні під час досудового розслідування, ні в ході судових засідань не виявилось за можливе, бо таких не було.

На думку захисника, з усіх свідчень, які були надані суду, залишилися лише показання потерпілого ОСОБА_10 ,. які визивають сумніви у своїй об`єктивності та правдивості, оскільки суд І інстанції, не дав їм належної оцінки у купі з іншими доказами у кримінальному провадженні, що вважає грубим порушенням вимог ст. 9 ст. 94 КПК України, а суд не навів переконливих відповідей на спростування наведених у його у клопотанні доводів про те, що дані протоколу слідчого експерименту з фототаблицею до нього, за участю потерпілого, не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки слідчий експеримент проведений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На думку захисника, в матеріалах кримінального провадження недостатньо конкретних об`єктивних доказів, які підтверджують винуватість ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а у показаннях вище перелічених свідків фактичні дані про причинний зв`язок між діями ОСОБА_8 та отриманим потерпілим ОСОБА_10 тілесним ушкодженням, відсутні. Крім того, вважає, що свідки ОСОБА_14 (це знайома потерпілого) ОСОБА_15 (це дружина потерпілого) є заінтересованими особами і до їх показань суд мав ставитися критично. Саме вони у своїх свідченнях для підсилення негативного образу ОСОБА_8 зазначають, що він вів себе «агресивно», не конкретизуючи жодного з проявів такої поведінки, або «провакував» ОСОБА_10 , не називаючи в чому саме буда суть «провокації».

Показання свідка ОСОБА_13 вважає такими, що носять лише інформативний характер щодо обстановки і подій, які відбувалися безпосередньо в приміщенні кафе «Irish Pub» після 22 години 27.01.2024, але ніякого відношення до подальших подій на літньому майданчику за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не мають.

Також зазначає, що у матеріалах кримінального провадження протокол огляду місця події взагалі відсутній, бо орган досудового розслідування його не складав, хоча це дуже важливо, адже саме поверхня літнього майданчику кафе «Irish Pub», предмети оточуючої обстановки, які повинні були б бути зафіксованими під час такого огляду, викликає певний інтерес, у зв`язку з тим, що згідно матеріалам провадження після застосування фізичної сили ОСОБА_8 у відношенні ОСОБА_10 , останній упав, а його голова і тулуб контактували з поверхнею вказаного майданчику. А тому, на думку захисника, не виключено, що контакт міг бути і з предметами навколишньої обстановки, якщо такі там були. І саме головне, що зазначена поверхня не с ґрунтовою (землею), як вказав у своїх показаннях потерпілий та зазначив дізнавач у в протоколі огляду предмету (диску DVD-R) від 19.03.2024.

Крім цього, захисник зазначає, що заявлені ним клопотання, судом не були враховані. В обґрунтування своїх доводів суд наводив правові висновки Великої Палати Верховного Суду, але при цьому не брав до уваги конкретні факти допущених органом досудового розслідування недоліки і порушення під час здійснення слідчих дій в холі досудового розслідування, які проводились навіть не за участю ОСОБА_8 , як майбутнього обвинуваченого.

Як зазначає захисник, суд при винесенні вироку, не навів переконливих відповідей на спростування наведених в його клопотанні від 28.02.2025 доводів про те, що вихідні дані протоколу слідчого експерименту від 06.02.2024 з фототаблицею до нього за участю потерпілого ОСОБА_10 , не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки слідчий експеримент проведений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також методики проведення слідчого експерименту, яка передбачає виконання та додержання правил його проведення тактичних- процесуальних та тактичних. На фоні допущених дізнавачем порушень загальних правил складання протоколу слідчої (розшукової) дії, передбачених ст. 104 КПК України, на які захисником було вказано у клопотанні, ним також були допущені помилки безпосередньо під час проведення слідчого експерименту, які істотно вплинули на достовірність його результатів і зашкодили правильному вирішенню питання в цілому, оскільки не змодельовані ті умови перебігу експерименту, які могли суттєво вплинути на хід дослідів та об`єктивність очікуваних результатів, а також до участі у слідчому експерименті не залучено спеціаліста (судово-медичного експерта), роль якого в слідчому експерименті є суттєвою з точки зору консультативної допомоги в ході підготовки, а тим більше під час безпосереднього проведення й фіксації результатів цієї слідчої дії.

Крім того, звертає увагу, що суд першої інстанції в основу висновку про винуватість ОСОБА_8 поклав результати слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_10 від 06.02.2024. До протоколу цієї слідчої дії учено фототаблицю, однак, як вказує захисник, слідчу дію було проведено у приміщенні кабінету № 226 Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області, вірогідно, з метою уточнення механізму заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , що мало місце 27.01.2025. З протоколу слідчого експерименту видно, що ОСОБА_10 , не надавши спочатку дізнавачу своїх пояснень щодо події, яка відтворюється, за допомогою статиста вказав локалізацію нанесеного удару» (саме так зазначено у протоколі).

При цьому, як зазначає захисник, з фотофіксації видно, що ОСОБА_10 демонструє імітацію отриманого ним удару в обличчя на іншій особі, якого дізнавач у протоколі вказує, як «статиста», але серед перелічених вище учасників зазначеної слідчої - прізвище статиста не вказано, а тому, захисник вважає, що дізнавач в ролі статиста залучив понятого, що вважає грубим порушенням, бо понятим роз`яснюються їх права і обов`язки згідно ст.ст. 223, 300 КПК України, а також вимоги ч. 3 ст. 66 КПК України про обов`язок нерозголошення відомостей щодо проведеної процесуальної дії, а статисту роз`яснюються тільки вимоги 3 ст. 66 КПК України.

Даний недолік, на думку захисника, свідчить про те, що дізнавачем не враховано важливу обставину, яка суттєво впливає на отримання результату слідчого експерименту, а також на твердження, як в даному випадку, висновку судово-медичного експерта щодо об`єктивної відповідності показань потерпілого механізму та локалізації щодо отриманого тілесного ушкодження.

Також захисник зазначає, що дізнавач під час слідчого експерименту не врахував ще одну важливу обставину, а саме зріст потерпілого, тобто, ОСОБА_10 , та особи, яка наносила йому дар, тобто ОСОБА_8 . Фактично ОСОБА_8 та ОСОБА_10 майже одного й того ж зросту, але під час слідчого експерименту «статист», який виконував роль потерпілого, майже на голову вищий за ОСОБА_10 , який виконував роль нападника. А тому, захисник вважає, що дізнавач, згідно методики проведення слідчого експерименту шляхом відтворення подій, обстановки, обставин певної події, та перевірених практикою тактико-криміналістичних рекомендацій, проігнорував важливу деталь під час його підготовки та проведення, оскільки повинен був залучити двох статистів майже такого ж росту як ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . А під час самого проведення вказаної слідчої дії, ОСОБА_10 повинен був надати пояснення та демонструвати за допомогою вказаних статистів, яким саме чином йому було нанесено удар, а не особисто демонструвати нанесення удару, оскільки, згідно його ж показань, не він наносив удар, а навпаки удар в обличчя було нанесено саме йому. Під час демонстрації нанесення удару кулаком в обличчя ОСОБА_10 , будучи в ролі нападника, був повністю розвернутий тулубом до умовного потерпілого, але на відео видно, що особа, яка наносила удар потерпілому в обличчя була розташована по відношенню до останнього напівбоком і удар був не на витягнуту руку, а злегка зігнутою лікті.

Крім того захисник вважає, що дізнавач мав перевірити також можливість нанесення удару не кулаком, а долонею правої руки і не тільки в ділянку правого підборіддя, а і в ліву ділянку обличчя, що могло призвести до можливого контакту об поверхню літнього майданчика чи об предмети навколишньої обстановки, які там могли знаходитися, що на думку захисника, свідчить про неправильне процесуальне оформлення проведених дослідів та неповноту протоколу.

Також звертає увагу на те, що проведення слідчого експерименту не на місці події, суперечить меті такої слідчої дії, визначеній у ч.1 ст.240 КПК, адже обстановка, в якій проводився слідчий експеримент, не відповідає тій, в якій відбувалися події, що зафіксовані на згаданому відеозаписі камери спостереження, тому що, в цьому випадку, саме навколишня обстановка та покриття літнього майданчику кафе впливали на висновок про доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується. Вважає, що сама собою наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, не є беззаперечним доказом того, що вони виникли у нього саме від його умисних дій, а не в результаті падіння та контакту з підлогою чи з предметами навколишньої обстановки. Крім того, у даному протоколі докладно не викладені умови і результати слідчого експерименту, оскільки в ньому не вказується в чому конкретно виразився слідчий експеримент, пов`язаний із відтворенням обстановки й обставин події, які дії, в якій послідовності, скільки разів проводилися, які отримані результати. Помилки при слідчому експерименті, пов`язані з відтворенням обстановки й обставин події та фіксації його результатів від 06.02.2024, на думку захисника, свідчать про порушення норм кримінально-процесуального законодавства та ігнорування перевірених практикою тактико-криміналістичних рекомендацій.

Крім цього, зазначає, що матеріали такого (некваліфікованого) слідчого експерименту було надано судово-медичному експерту разом з постановою про призначення судово-медичної експертизи, після чого, з урахуванням отриманих матеріалів судово-медичний експерт, на підставі даних слідчого експерименту, під час проведення якого, об`єктивно не було підтверджено як утворились сліди події (тілесні ушкодження), зафіксовані в ході розслідування та ґрунтуються на необ`єктивних вихідних даних слідчого експерименту.

А тому, захисник переконаний, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки протоколу слідчого експерименту, не застосував доктрину «плодів отруйного дерева» щодо підсумків судово-медичного експерта, яка зводиться до того, що, якщо доказове «дерево» отруйним, то те ж саме стосується і його «плода». Тобто, якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж.

Наведене, на думку захисника, призвело до використання судом першої інстанції при прийнятті рішення, порушення вимог ч. 2 ст. 86 КПК України, та очевидного порушення гарантованого обвинуваченому ст. 62 Конституції України права на захист

Також захисник вважає, що в описово резолютивній частині обвинувального акту проігноровано наявні грубі помилки органу досудового розслідування, які суттєво впливають на наявність чіткого і конкретного змісту складу інкримінованого проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки в тексті описово-резолютивної частини обвинувачення не розкрито мотив та мету вчиненого проступку.

В даному випадку вище зазначені поняття кримінального права стосовно ОСОБА_8 спочатку стороною обвинувачення, а потім і судом проігноровані.

Як вказує захисник, ОСОБА_10 , перебуваючи в хорошому настрої увечері 27.01.2024, виходився в компанії своїх друзів у приміщенні кафе «Irish Pub», де один із його приятелів (громадянин Канади на ім`я ОСОБА_31) чомусь вирішив випити з чарки та поїсти з тарілки раніше йому не знайомого ОСОБА_8 , який був один і перебував у траурі через втрату свого батька. Така поведінка іноземця викликала негативну реакцію з боку ОСОБА_8 , але він 61 ким не конфліктував. Надалі ОСОБА_10 вступився за свого приятеля ОСОБА_31 та пропонував ОСОБА_8 не робити з цього проблему. Після того як ОСОБА_31 залишив приміщення кафе і більше в ньому не з`являвся ОСОБА_10 , орієнтуючись виключно на себе та на осіб із близького йому оточення, і сприймаючи інших людей як таких, що мають права й почуття, відчуваючи психологічну підтримку тих осіб які були з ним разом в приміщенні кафе, вирішив будь-чим чином виправдати поведінку свого приятеля ОСОБА_31 за рахунок приниження гідності заява ОСОБА_19 .

При цьому ОСОБА_10 , навіть, не погидував виказати погрози фізичної прави щодо ОСОБА_20 коли вони вже удвох саме на його, ОСОБА_10 пропозицію вийшли із приміщення кафе та розмовляли на літньому майданчику кафе bish Pub».

Вважає, що показання ОСОБА_10 не відповідають дійсності, а орган досудового розслідування проігнорував об`єктивну суть розмови між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , яка викликала негативну реакцію останнього, ОСОБА_8 знаходився в такій ситуації та обстановці, коли поведінку, будь-які вчинки, висловлювання потерпілого помилково сприйняв за небезпечне можливе посягання на своє життя та здоров`я, у зв`язку з чим прийняв спонтанне рішення діяти на випередження, тобто з метою попередження і уникнення більш тяжких наслідків для себе. Тим самим захистити себе. Відповідаючи на питання про відповідальність ОСОБА_8 , на думку захисника, орган досудового розслідування, а потім і суд, повинен був об`єктивно встановити міг чи не міг ОСОБА_8 усвідомлювати помилковість свого припущення щодо реальності суспільно небезпечного посягання.

Подібні ситуації прийнято називати уявною обороною, що пов`язана з фактичною помилкою «того, хто захищається». Із матеріалів досудового розслідування, які було досліджено в суді вбачається, що ОСОБА_8 припустився помилки, за якої «обстановка, що склалася, давала йому достатні підстави вважати, що мала місце реальна загроза посягання на його життя, здоров`я, і він не усвідомлював і не міг усвідомлювати помилковості свого припущення». Саме в силу сумлінної помилки ОСОБА_8 був упевнений, що він діє в стані необхідної оборони.

Тому захисник вважає, що за такої помилки, дії ОСОБА_8 були вчинені у стані уявної оборони, а за таких обставин вони прирівнюються до справжньої необхідної оборони, що в свою чергу виключає в діях ОСОБА_20 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 К України (оскільки охоплюються диспозицією ст. 37 КК України).

Крім того, звертає увагу, що нанесення удару правою рукою, не мав можливості продемонструвати яким чином (бо не виключено, що удар був нанесений долонею, а не кулаком) і в яку ділянку обличчя (не в область підборіддя праворуч, як зазначено у обвинувальному акті, а в ділянку обличчя з ліва). Падіння потерпілого з висоти власного росту після фізичного застосування сили у відношенні нього та можливий контакт обличчям з твердою поверхнею підлоги літнього майданчику кафе «Irish Pub» чи будь-яким предметом навколишньої обстановки, могло призвести до отримання виявленого у ОСОБА_10 тілесного ушкодження. Але в такому випадку виникнення зазначеного тілесного ушкодження слід констатувати не в результаті умисних дій, а в результаті необережності. Оскільки слідчий експеримент проведено з явними недоліками і порушеннями, а суд першої інстанції в основу висновку про винуватість ОСОБА_8 поклав саме його результати.

Як зазначає захисник, він звертав увагу суду на те, що після виконання вимог, передбачених ч. ч. 1,2,3,4 ст. 291 та ч. 1 ст. 293 КПК України, ще до направлення до суду затвердженого обвинувального акту, яким підтверджено завершення досудового розслідування, прокурор, як сторона обвинувачення, допустив грубі порушення процесуальних прав ОСОБА_8 , як майбутнього обвинуваченого, не дотримавшись вимог, передбачених ст. 2, п. 13 ч. 1 ст. 3, п.п. 13, 17 ч. 1 ст. 7, ч.ч. 1, 2 ст. 9, ст. 20, ч.ч. 2, 3 ст. 42 та п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК), та у відповідності до ч. 4 ст. 110 КПК України, не обґрунтовано прийняв процесуальне рішення щодо обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення.

Всі вищевикладені обставини, на думку захисника, вказують на порушення кримінального процесуального законодавства та порушення мого права підзахисного, як обвинуваченого, на захист, яке, зокрема, повинно бути забезпечено конкретністю пред`явленого обвинувачення та можливістю реалізувати гарантоване Конституцією України та чинним КПК України право на захист. У разі категоричності щодо оголошення особи «обвинуваченим» в ході виконання вимог, передбачених ч. 1 ст. 293 КПК України, тобто одночасно з переданням обвинувального акту до суду, у сторони захисту з посиланням на чинний КПК виникає можливість відразу ж апелювати про те, що згідно діючого КПК прокурор зобов`язаний під розписку надати копію обвинувального акту та копію реєстру матеріалів досудового розслідування саме підозрюваному, а не обвинуваченому, як вже вказано у обвинувальному акті від 17.04.20249. Крім того, зазначені копій прокурор повинен вручити і захиснику підозрюваного, а не обвинуваченого. При цьому, права на захист у його підзахисного в якості підозрюваного, які відповідно до вимог, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 276, п. 7 ч. 1 ст. 277 КПК України, були забезпечені, а ось права, вже обвинуваченого, як вказано в обвинувальному акті від 17.04.2024, мають ознаки явного грубого порушення, бо сторона обвинувачення обмежилась лише врученням йому, як підозрюваному, копії реєстру та обвинувального акту, в якому передчасно визначено процесуальний статус його підзахисного вже як обвинуваченого.

А тому вважає, що дані факти вказують на те, що у сторони обвинувачення ще до завершення кінцевого етапу досудового розслідування, а саме 17.04.2024, скластись переконання про достовірність висновків винуватості ОСОБА_8 та доведеність самого обвинувачення, зроблених органом досудового розслідування в обвинувальному акті.

Таким чином, порушення, допущені під час проведення досудового розслідування, не були усуненні судом І інстанцій, а сам судовий розгляд у суді проведено із суттским порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, тому рішення суду має бути скасованим у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

А тому, захисник вважає, що суд своїх висновків належним чином не мотивував, не навів вичерпних доводів щодо винуватості ОСОБА_8 , обмежившись лише перерахуванням доказів, покладених в основу вироку, та загальним формулюванням про доведеність винності останнього у вчиненні інкримінованого йому проступку, у зв`язку з цим вважає вирок Київського районного суду м. Харкова таким, який не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судове засідання обвинувачений не з`явився, подав заяву в якій просить суд проводити розгляд справи за його відсутністю.

Його захисник підтримав подані апеляційні скарги та просив їх задовольнити. Додатково просив суд апеляційної інстанції повернути справу до суду першої інстанції для виправлення описки у вступній частині вироку, де неправильно вказані анкетні дані обвинуваченого ОСОБА_8 .

Прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника і залишити вирок в силі.

Потерпілий в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, був повідомлений належним чином.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На переконання колегії суддів, дії ОСОБА_8 судом вірно кваліфіковані саме за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження. Такі висновки судомзроблено з додержанням вимог ст.23 КПК та на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими в їх взаємозв`язку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_8 та на підтвердження його винуватості обґрунтовано послався на показання самого засудженого, потерпілого, свідків та досліджені в судовому засіданні докази.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час розгляду справи в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, нанесення удару не заперечував, проте, заперечував обставини, за яких це трапилося. Як пояснював обвинувачений, у нього помер батько та 27.01.2024 він прийшов в заклад «Irish Pub», замовив собі горілку та закуску, сів у куті, щоб ні він, ні йому ніхто не заважав, читав новини в телефоні, грав в гру. За баром першу годину нікого не було, потім прийшов ОСОБА_21 , іноземці, ще хлопці, які постійно приходять. Вони спілкувалися на свої теми на англійській мові та пили алкогольні напої, пиво, ще якісь міцні напої, він на них уваги не звертав. В подальшому, позаду нього підійшов який то чоловік, він на нього увагу не звертав. Чоловік взяв його прибори та поліз до нього в тарілку, він обурився, чоловік кривлявся, посміхався, реакції ніякої не було. Він в подальшому звернувся до ОСОБА_10 , як до організатора заходу відвідування іноземцями пабу, сказав, що його гість лізе до нього в тарілку, це ненормально та не культурно, що до них в тарілки ніхто не лізе, могли б хоча б вибачитися, адже це його гість, він сказав йому, щоб він «не викаблучувався». Після цього ОСОБА_10 покликав його покурити, вони вийшли, він знов сказав йому, що це не культурно, на що ОСОБА_10 почав виражатися нецензурною лайкою, та «посилав» його, він обурився, спитав чи це нормально таке спілкування, пояснив йому причину свого відвідування кафе, сказав, що йому неприємно, але образи продовжилися. На його повторне обурення, ОСОБА_10 різко закричав, казав щоб він «здох», ображав його, він як міг, так і відреагував, було темно, на вулиці нікого не було, допомоги просити було ні в кого, та вдарив його рукою в обличчя. Він відчував небезпеку для себе, оскільки ОСОБА_10 постійно тримав ліву руку в кармані, йому здалося, що у нього щось було в кишені, для своєї безпеки він і стояв на відстані. Він не мав умислу для нанесення тілесних ушкоджень, в той момент він не бачив іншого виходу. Він не визнає обвинувачення, а саме умисне нанесення тілесних ушкоджень, оскільки ОСОБА_10 спровокував його до нанесення тілесних ушкоджень, у нього не було іншого виходу.

При цьому, ОСОБА_8 та його представник - адвокат ОСОБА_7 заперечували проти цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 та просили відмовити в його задоволенні повністю, підтримали поданий відзив на цивільний позов та просили, в разі, якщо суд дійде до висновку про наявність підстав до задоволення цивільного позову, визначити моральну шкоду у розмір 1000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн.

Проте, незважаючи на фактичне невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, встановлені судом обставини повністю підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими у судовому засіданні доказами та спростовують доводи обвинуваченого та його захисника щодо наявності в діях обвинуваченого ознак уявної оборони.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 , пояснив, що 27.01.2024 він зі своїми колегами, знаходився у закладі «Irish Pub», який знаходиться на вулиці Мироносицька, 46, їх було, крім нього, дві дівчини та три хлопця. У них там було обговорення питання по співпраці, він займається благодійною діяльністю та є головою організації «Їжа Харків`янам», вони наразі надають допомогу для постраждалих людей і ВПО, які знаходяться у м. Харкові та Харківській області. Вони надають гуманітарну допомогу у вигляді продуктів харчування та гігієни, також вони є частиною групи по швидкому реагуванню, вони виїжджають, коли стається приліт безпосередньо у м. Харкові та Харківській області, їх хлопці та дівчата допомагають зашивати вікна та надають психологічну допомогу. У них була зустріч безпосередньо із американцями щодо їх допомоги по цьому регіону та освітленні цього питання. Вони посиділи, обговорили питання, далі він пішов розрахуватися за рахунок за стіл, гості викликали таксі, це було близько 22.13 год, далі він провів гостей до виходу, «посадив» їх в таксі. Він чекав дружину, котра повинна була його забрати, на виході із закладу на літній терасі. Потім до нього підійшов незнайомий чоловік, він був напідпитку, агресивний, запитав підкурити, стояв поряд та почав активно жестикулювати руками, питав, що то були за люди з ним, сказав, що один з них поцупив у нього помідор, тому він повинен сплатити за весь його рахунок, який у нього в цьому закладі, на що він відповів, що він не знає хто, що зробив, оскільки він цього не бачив. Далі чоловік вдарив у щелепу правою рукою, і він від удару втратив свідомість та впав. Коли він прийшов до тями, викликав поліцію, та сказав дружині швидше їхати до закладу. Нікого поряд не було, коли приїхала дружина вони зайшли в заклад, та намагалися його попросити дочекатися поліції і далі він намагався втекти з місця події. Потім прибула патрульна поліція, яка його затримала, йому була викликана швидка допомога і він поїхав до четвертої лікарні невідкладної допомоги. Після подій цього чоловіка він не бачив. За його участю проводився допит в поліції, слідча його опитувала як все було, проводився слідчий експеримент, відтворювалися вказані події, механізм нанесення ударів, він впізнавав особу, яка нанесла удар, надавав показання. Впізнав в обвинуваченому ОСОБА_8 чоловіка, який наніс йому удару за вказаних обставин.

Заявлений ним цивільний позов, ОСОБА_10 підтримав у повному обсязі.

Також судом були допитані свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 .

Як пояснила під час судового розгляду ОСОБА_12 , у них з ОСОБА_10 дружні стосунки. 27.01.2024 вечором вона із ОСОБА_10 , своїми співробітниками та представником з Канади, на ім`я ОСОБА_31, були у закладі «Irish Pub», сиділи за столом, у них була робоча зустріч із залучення інвестицій до проектів ГО «Їжа Харків`янам», вживали пиво. ОСОБА_31 встав та десь пішов, вона почула, що він спілкувався із іноземцями та співвітчизниками, вона почула деякі гучні фрази, підвищений тон голосу, вона зацікавилася, що відбувається, підійшла до стійки бару та побачила, що на ОСОБА_31 був дуже агресивно налаштований незнайомий чоловік, та виражав якусь незрозумілу претензію до ОСОБА_31. Вона запитала, що відбувається, чоловік був агресивний, застосовував нецензурну лайку, казав, що ОСОБА_31 взяв шматок помідору з його тарілки, це було ненавмисно, оскільки у закладі було багато людей, всі спілкувалися, були дружні. Ця людина казала, що ОСОБА_31 також у нього горілку пив, але це не могло бути так, оскільки в їх компанії ніхто горілку не п`є. Вона почала вмовляти всіх розходитися, оскільки було вже пізно, власнику закладу треба було закривати заклад, від їх компанії вони залишили 200 грн, щоб компенсувати вказану ситуацію. Вони вийшли на вулицю, на крильце, викликали таксі, цей незнайомий чоловік їх переслідував, ОСОБА_21 стояв між ним, сказав, щоб вони їхали, і вони поїхали. Потім вона дізналася, про те, що сталося, про травми ОСОБА_10 . У зв`язку з вказаними подіями реалізувати плани не вдалося, вони скасували заплановані заходи. В залі суду свідок ОСОБА_12 вказала на ОСОБА_22 , як на особу з якою був конфлікт, вказуючи, що на час подій особа мала бороду.

Свідок ОСОБА_15 повідомила суду, що 27.01.2024 приблизно о 22.25 год. вона з чоловіком ОСОБА_10 відпочивали в різних закладах. Він був у закладі «Irish Pub» на зустрічі, вони домовились, що вона забере його на таксі, і він чекав її, а вона не могла викликати таксі, потім їй надійшло смс повідомлення від нього, в якому зазначено, що він лежить, щоб вона викликала поліцію, його побили. Вона одразу подзвонила в «102», викликала наряд поліції, оскільки таксі не було, вона прибігла в заклад. Було дуже темно на дворі, вона побачила таксі, вони зайшли в заклад «Irish Pub», щоб подивитися, що з ним. Всередині вона побачила бармена ОСОБА_23 , він сказав, що нічого не бачив, чоловік сказав, що його побили, в барі були лише вони, бармен, та незнайомий на той час чоловік ( ОСОБА_8 ), її чоловік вказав на цього незнайомого на той час чоловіка, вона запитала, за що він наніс її чоловіку тілесні ушкодження, він сказав, що нічого не робив, почав поспішати розрахуватися за рахунком та покинути приміщення. Вона почала відеофіксацію, він поводив себе агресивно, спілкувався різко. Коли вони зрозуміли, що він хоче покинути заклад, вони стали на виході, він відштовхнув її, на що чоловік спитав, яке він має право штовхати його дружину. На що вказана особа почала провокувати його, казав, щоб той його вдарив, її чоловік не реагував на це, намагався стримати ОСОБА_8 , він відштовхнув її чоловіка, та вийшов на вулицю, вони казали йому щоб він залишився та повідомив, за що вдарив її чоловіка. Він продовжив провокувати її чоловіка, грубо розмовляв з нею, образами, її чоловік на це також не реагував та не торкався ОСОБА_8 . Потім він закурив цигарку та почав бігти на інший бік вулиці та тікати, її чоловік побіг за ним. Під`їхав наряд поліції, вона повідомила, що чоловік, який наніс удар, тікає, вони поїхали за ним та зупинили його, почали з`ясовувати, хто ця людина, просили документи, вона сказала, що ця людина нанесла тілесні ушкодження і намагалася втекти, на що вони сказали, що посадять його в автомобіль та пройдуть до місця, де все це сталося. Коли вони під`їхали, її чоловік стояв біля «Irish Pub» весь у крові, поліцейські запитали, чи потрібна йому медична допомога, він сказав, що потрібна, вони викликали швидку, та йому почали надавати медичну допомогу;

Як зазначив в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , він працює барменом у закладі «Irish Pub». 27.01.2024 до закладу прийшов ОСОБА_8 , він був налаштований бути одним на барною стойкою, щоб йому ніхто не заважав, зробив заказ та весь час «сидів» у своєму телефоні. Прийшов ОСОБА_10 , сів за барну стійку, замовляв пиво та «Єгермейстер», потім з`явилися іноземні гості, він з ними познайомився та сів до них за стіл, про що вони спілкувалися, він не знає. Вказані іноземці волонтери. О 22.00 год. вони починають закривати заклад, розрахували гостів, компанія почала виходити та затрималася в проймі виходу, котрий був поруч з місцем, де сидів ОСОБА_8 . До нього почав звертатися іноземець та показувати на місце, де сидів ОСОБА_8 та казав, що хоче заплатити за його рахунок, ОСОБА_8 сказав, що не треба, він заплатить за свій рахунок сам. На цьому все закінчилося, гості вийшли на вулицю та всі інші дії відбувалися на вулиці. З чого саме конфлікт, йому не відомо. Через деякий час до закладу зайшов ОСОБА_8 , сказав, що він поховав батька, хотів в цей вечір бути сам, але дві людини йому зіпсували вечір, перший - це іноземець а другий ОСОБА_10 . Потім зайшов до закладу ОСОБА_10 , пішов в туалет, в цей час приїхала його дружина, вона сказала ОСОБА_10 , що викликала поліцію. ОСОБА_8 намагався вийти з закладу, а вони намагалися його зупинити, почали один одного знімати на камери телефонів, та потім всі разом пішли на вулицю. Камери відеоспостереження стоять на літній площадці, крильці, барній стойці, та в кожному з залів. До керівництва закладу було письмове прохання ОСОБА_10 про надання відео з камер відеоспостереження;

При цьому, жодних сумнівів у правдивості показань потерпілого та вказаних свідків, у колегії суддів не виникає. Оскільки, зокрема, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що показання вказаних свідків, починаючи з повідомлення про злочин, були послідовними, логічними, незмінними та такими, які не дають можливості їх неоднозначного тлумачення та повністю узгоджуються між собою в деталях щодо обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи: часу, місця, способу вчинення злочину та особи, яка його вчинила.

Вказані показання є послідовними та узгоджуються з письмовими доказами у справі, а саме:

- даними, що містяться в заяві ОСОБА_10 від 01.02.2024, адресованої начальникові Харківського ХРУП №1 ГУНП в Харківській області, згідно яких ОСОБА_10 просив органи поліції зафіксувати факт тілесних ушкоджень, нанесених йому невідомим раніше чоловіком за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 46, ресторан «Irish Pub», у момент, коли у нього була зустріч з людьми по волонтерській діяльності (т. 1 а.с. 172);

- даними, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 06.02.2024 проведеного з 16.00 год до 16.20 год дізнавачем сектору дізнання ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_17 , який розглянув матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000068 від 01.02.2024 у приміщенні ХРУП №1 ГУНП в Харківській області, за участю потерпілого ОСОБА_10 , якому у відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 56, ст. 57 КПК України роз`яснені його права і обов`язки. Потерпілий попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України. За участю захисника ОСОБА_24 . У присутності понятих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , яким згідно ст.ст. 11, 13, 15, 223, 300 КПК України роз`яснені їхні права і обов`язки. Слідчим експериментом встановлено: усі учасники слідчого експерименту знаходяться у приміщенні ХРУП №1 ГУ НП в Харківській області, у службовому кабінеті. Потерпілому ОСОБА_10 було запропоновано розповісти про події, які відбулися 27.01.2024, на що потерпілий погодився та пояснив, що 27.01.2024 він близько 22.30 год. знаходився у «Irish Pub», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 46, Знаходячись на вулиці, до потерпілого підійшов раніше йому незнайомий чоловік, який стояв на відстані одного кроку, лівим боком до нього, під час розмови чоловік замахнувся правою рукою та кулаком наніс один удар потерпілому в обличчя, а саме, у ділянку підборіддя праворуч. Внаслідок цього потерпілий втратив свідомість та впав на спину та вдарився головою об землю. До протоколу залучено ілюстрований матеріал (т. 1 а.с. 173-178);

- даними, що містяться в довідці станції швидкої медичної допомоги від 27.01.2024, згідно яких: карта виїзду швидкої медичної допомоги №220, адреса виклику: вул. Мироносицька, біля буд. 48, привід виклику: побили чоловіка ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 179);

- даними, що містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.02.2024, проведеного з 15.00 год. до 15.30 год. дізнавачем СД ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_17 , який розглянув матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000068 від 01.02.2024, за ч. 1 ст. 124 КК України, у приміщенні ХРУП №1 при штучному освітленні з дотриманням вимог ст.ст. 104, 223, 228, 231 КПК України, у присутності понятих: ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , яким відповідно зі ст.ст. 11, 13, 15, 66, 223 КПК України, роз`ясненні їхні права і обов`язки, провів пред`явлення для впізнання наступних скріплених печаткою №61 фотознімків громадян. Перед пред`явленням особи для впізнання у потерпілого ОСОБА_10 попередньо з`ясовано чи може він впізнати особу, опитав про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу. На запитання слідчого потерпілий ОСОБА_10 відповів, що зможе впізнати чоловіка, який 27.01.2024 за адресою: АДРЕСА_4 , наніс йому тілесні ушкодження, а саме за формою обличчя, за віком, за пречіскою. Потерпілий попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України. На запитання, чи впізнає він когось з осіб зображених на фотознімках, ОСОБА_10 заявив, що впізнає особу під №4. Ознаки, за якими особа впізнала особу: за сукупністю рис обличчя, за формою обличчя, за зачіскою, за розташуванням очей (т. 1 а.с. 180-181); даними, що містяться в довідці до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.02.2024, згідно яких на фото №4 зображений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на інших фото зображенні сторонні особи (т. 1 а.с. 182);

- даними висновку експерта КЗОЗ Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації №09-199/2024, згідно якого на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_10 та у відповідь на поставлені питання, судовий експерт дійшов висновків, що у ОСОБА_10 мають місце наступні тілесні ушкодження: синець з садном на тлі припухлості м`яких тканин в ділянці підборіддя праворуч з розповсюдженням на шкіру правої щоки. Ці ушкодження утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар-тертя-ковзання, за винятком синця, який утворився за механізмом удар або удар-здавлення, та могли бути отримані протягом 2-3 діб до моменту огляду. Цей висновок підтверджується виглядом, характером ушкоджень, а також стадією загоєння садна і кольором синця. За ступенем тяжкості ці ушкодження викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

При цьому, діагноз: «Забій м`яких тканин шийного відділу хребта» судовим експертом не був прийнятий до уваги при визначенні ступеня тяжкості, так як встановлений на основі суб`єктивних факторів і не підтверджується об`єктивними судово-медичними даними - наявністю якихось ушкоджень в цих областях (примітка до п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступенів тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6).».

Виходячи з об`єктивних судово-медичних даних, отриманих при проведенні судово-медичної експертизи громадянину ОСОБА_10 , а саме: характеру тілесних ушкоджень, їх локалізації та морфологічних характеристик, судовий експерт дійшов висновку, що йому було спричинено, як мінімум одна травматична дія. При цьому, експертом зазначено, що покази ОСОБА_10 , на які він посилається під час проведення слідчого експерименту, в цілому, не суперечать об`єктивним судово-медичним даним отриманим під час проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_10 в частині механізму та строку утворення виявлених у нього тілесних ушкоджень (т. 1 а.с. 183-184);

- даними, що містяться в протоколі огляду предметів від 01.03.2024 та дисках з відеозаписами до протоколу, проведеному з 09.30 год. до 10.50 год., дізнавачем сектору дізнання Харківського РУП №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_17 в приміщенні службового кабінету №226 ХРУП №l, у кримінальному провадженні №0000068 від 01.02.2024, у відповідності до вимог статей 104, 105, 106, 107, 223 та 237 КПК України, який провів огляд предмету: 3 дисків DVD-R. Без використання технічних засобів фіксації. Під час огляду предмету виявлено: предметом огляду є: диск DVD-R з написом: «My media 4,7 Gb DVD-R», круглої форми діаметром 12 см., по середині мається отвір округлої форми діаметром 1,5 см., на якому мається надпис «1». Перед переглядом, DVD-R диск поміщається в дисковод персонального комп`ютера «ASUS», за допомогою якого на екрані з`являється вікно, в якому є файл з написом: «export-snfx8». Натиснувши на файл з назвою: export-snfx8, за допомогою програвача «Windows Media» на екрані з`являється зображення з портативних відеореєстраторів, працівників УПП в Харківській області ДПП, котрі прибули на виклик за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 46. На вікні програвача, внизу міститься надпис з датою відеозапису «27-01-2024», та час початку відеозапису «22:40:40» (час зазначений на відео). При перегляді відеозапису з портативного відеореєстратора бачимо як працівник поліції вийшов із автомобілю, та перед ним стояв чоловік, середньої статури, тримаючи руки до гори, одягнутий у чорну куртку, шапку, на питання чи має чоловік при собі документи, чоловік відповів, що має, але у застосунку «Дія», на що дістав із кишені мобільний телефон, та зайшовши до застосунку «Дія» надав відповідні документи. Також під час цього чоловік сказав, що чоловік, який викликав поліцію та вказав на нього, що він нібито наніс йому тілесні ушкодження. Час на відео «22:41:37» на відео з`являється жінка, з темним волоссям, довжиною до пліч, одягнута у зимову куртку, яка повідомила поліцейським, що вищевказаний чоловік, який стоїть з поліцейським, наніс тілесні ушкодження її чоловіку. Жінка повідомила поліцейського що на місці, де її чоловіка було вдарено, наявні свідки. Після чого, поліцейські запросили чоловіка присісти до їх службового автомобіля. Під час бесіди чоловік розповів, що у нього сталась неприємна ситуація, що перебуваючи у кафе «IrishPub», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 46, з його тарілки незнайомий йому чоловік взяв його їжу, та випив його алкогольні напої, які він собі замовляв. Чоловік запропонував оплатити його чек, але чоловік не сплатив його. Далі він вийшов на вулицю покурити, та повернувся до бару, де замовив собі ще келих пива. Більше на відеозаписі не має інформації, яка б могла бути корисна для розслідування. На цьому відео закінчується, час «23:08:09» (час зазначений на відео). Під час огляду нічого не вилучалося.

Під час огляду предмету виявлено: предметом огляду є: диск DVD-R з написом: «My media 4,7 Gb DVD-R», круглої форми діаметром 12 см., по середині мається отвір округлої форми діаметром 1,5 см., на якому мається надпис «2». Перед переглядом, DVD-R диск поміщається в дисковод персонального комп`ютера «ASUS», за допомогою якого на екрані з`являється вікно, в якому є два файли з написом: «1627, 2301». Натиснувши на файл з назвою 1627 за допомогою програвача «VLC player» на екрані з`являється зображення з камери відео спостереження із приміщення ТОВ «Бреда» кафе «IrishPub», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 46, відео відтворюється у кольоровому вигляді. На вікні програвача, внизу міститься надпис з датою відеозапису «27-01-2024», та час початку відеозапису «22:20:00» (час зазначений на відео). Channel 1. При перегляді відеозапису з внутрішньої камери спостереження бачимо, що у залі біля барної стійки знаходилось троє чоловіків, та дві жінки, також один чоловік знаходився за барною стійкою. Один із чоловік кремезної статури, одягнутий у кофту з капюшоном та кепку (чоловік №1), підійшов до іншого чоловіка який сидів за барною стійкою, біля виходу, чоловік круглолиций, короткострижений (чоловік №2) та о «22:21:53» час зазначений на відеозаписі, чоловік у кепці рукою щось взяв з тарілки та з`їв. Після цього він з чоловіком, який сидів за барною стійкою розмовляли. О «22:26:35» особи з бару почали виходити на вулицю. Одна із жінок взяла під руки чоловіка одягнутого у худі з капюшоном та у кепку та вийшла на вихід з приміщення. Чоловік, який сидів за барною стійкою, короткострижений, вдягнутий у темний одяг (чоловік №2) встав на направився на вихід, час «22:26:43». В залі ще залишилися двоє чоловіків та двоє жінок і бармен. О «22:29:49» час вказаний на відеозаписі, чоловік, який сидів за барною стійкою, короткострижений, одягнутий у темний одяг зайшов до бару (чоловік №2), підійшов до місяця за барною стійкою де він сидів, випив рюмку з якоюсь рідиною, потім взяв келих зробив декілька ковтків та підійшов до бармена час зазначений на відео «22:30:34», вдягнув шапку, о «22:32:10» вищевказаний чоловік розрахувався з барменом. О «22:32:44» до залу бару зайшов чоловік, одягнутий у джинси, куртку, короткострижений (чоловік №3) він вказівним пальцем махав в сторону чоловіка №2. В цей час двоє чоловіків та жінка вийшли з бару. В залі бару залишилось двоє чоловіків та один чоловік - бармен. Чоловік №3 дзвонив по телефону, а чоловік №2 в той час був відсутній з поля зору камер спостереження. Перед переглядом, DVD-R диск поміщається в дисковод персонального комп`ютера «ASUS», за допомогою якого на екрані з`являється вікно, в якому є два файли з написом: «1627, 2301». Натиснувши на файл з назвою 2301 за допомогою програвача «VLC player» на екрані з`являється зображення з камери відео спостереження із приміщення ТОВ «Бреда» кафе « IrishPub», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 46, відео відтворюється у кольоровому вигляді. На вікні програвача, внизу міститься надпис з датою відеозапису «27-01-2024», та час початку відеозапису «22:20:00» (час зазначений на відео), Channel 4. При перегляді відеозапису з зовнішня камера спостереження бачимо, початок відео «22:20:00» на відео інформація, яка не представляє інтерес для розслідування. Час «22:28:24» на відео видно як із закладу вийшли двоє чоловіків, один чоловік «1 стоїть спиною до камери а інший чоловік №2 по праву сторону від першого чоловіка, о «22:28:58» чоловік» 2, який стояв по праву сторону відносно чоловіка №1 почав жестикулювати, о «22:29:02» час зазначений на відео, чоловік №2 наніс один удар кулаком правої руки в обличчя чоловіку №1. Від нанесеного удару чоловік №1 впав на землю. Чоловік №2 подивився на чоловіка №1, який лежав на землі, та о «22:29:40» зайшов до закладу. О «22:30:23» чоловік №1 прийшов до тями та дістав мобільний телефон, після чого піднявся та о «22:32:38» піднявся та зайшов до закладу. На цьому відео закінчується, час «22:39:56» (час зазначений на відео).

Під час огляду предмету виявлено: предметом огляду є: диск DVD-R з написом: «My media 4,7 Gb DVD-R», круглої форми діаметром 12 см., по середині мається отвір округлої форми діаметром 1,5 см., на якому мається надпис «3». Перед переглядом, DVD-R диск поміщається в дисковод персонального комп`ютера «ASUS», за допомогою якого на екрані з`являється вікно, в якому є файл з написом: «video_1», «video_2». Натиснувши на файл з назвою: video_1, за допомогою програвача «Windows Media» на екрані з`являється зображення з мобільного телефону, яка на момент зйомки знаходилась за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 46, у кафе «IrishPub». На вікні програвача зазначена довжина відео 00:00:09 сек. На відео, за кадром жінка просить представитися чоловіка на якого направлена камера. Чоловік на вигляд близько 40-45 років, круглолиций, одягнутий у чорний одяг та чорну шапку, у чоловіка мається сива коротка борода. На запитання жінки яке у нього ім`я та прізвище чоловік відповідає « ОСОБА_28 ». На цьому відео закінчується. Під час огляду нічого не вилучалося. Під час огляду технічні засоби не застосовувались. Протокол прочитаний, записано в точній відповідності до проведених дій та отриманих результатів (т. 1 а.с. 191-196);

- даними, що містяться в протоколі огляду предмету від 19.03.2024, проведеним 14.15 год. до 15.05 год., дізнавачем сектору дізнання Харківського РУП №1 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_17 в приміщенні службового кабінету №226 ХРУП №1, у кримінальному провадженні №0000068 від 01.02.2024, за участю потерпілого ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_24 у відповідності до вимог статей 104, 105, 106, 107, 223 та 237 КПК України. Провів огляд предмету: диску DVD-R. Без використання технічних засобів фіксації. Під час огляду предмету виявлено: предметом огляду є: диск DVD-R з написом: «My media 4,7 Gb DVD-R», круглої форми діаметром 12 см., по середині мається отвір округлої форми діаметром 1,5 см., на якому мається надпис «2». Перед переглядом, DVD-R диск поміщається в дисковод персонального комп`ютера «ASUS», за допомогою якого на екрані з`являється вікно, в якому є два файли з написом: «1627, 2301». Натиснувши на файл з назвою 1627 за допомогою програвача «VLC player» на екрані з`являється зображення з камери відео спостереження із приміщення ТОВ «Бреда» кафе «IrishPub», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 46, відео відтворюється у кольоровому вигляді. На вікні програвача, внизу міститься надпис з датою відеозапису «27-01-2024», та час початку відеозапису «22:20:00» (час зазначений на відео). Channel 1. При перегляді відеозапису з внутрішньої камери спостереження бачимо, що у залі біля барної стійки знаходилось троє чоловіків, та дві жінки, також один чоловік знаходився за барною стійкою. Один із чоловік кремезної статури, одягнутий у кофту з капюшоном та кепку(чоловік №1), підійшов до іншого чоловіка, який сидів за барною стійкою, біля виходу, чоловік круглолиций, короткострижений (чоловік №2) та о «22:21:53» час зазначений на відеозаписі, чоловік у кепці рукою щось взяв з тарілки та з`їв. Після цього він з чоловіком який сидів за барною стійкою розмовляли. О «22:26:35» особи з бару почали виходити на вулицю. Одна із жінок взяла під руки чоловіка одягнутого у худі з капюшоном та у кепку та вийшла на вихід з приміщення. Чоловік який сидів за барною стійкою, короткострижений, вдягнутий у темний одяг (чоловік №2) встав на направився на вихід, час «22:26:43». В залі ще залишилися двоє чоловіків та двоє жінок і бармен. О «22:29:49» час вказаний на відеозаписі, чоловік, який сидів зв барною стійкою, короткострижений, одягнутий у темний одяг зайшов до бару (чоловік №2), підійшов до місяця за барною стійкою де він сидів, випив рюмку з якоюсь рідниною, потім взяв келих зробив декілька ковтків та підійшов до бармена час зазначений на відео «22:30:34», вдягнув шапку, о «22:32:10» вищевказаний чоловік розрахувався з барменом. О «22:32:44» до залу бару зайшов чоловік, одягнутий у джинси, куртку, короткострижений, (чоловік №3) він вказівним пальцем махав в сторону чоловіка №2. В цей час двоє чоловіків та жінка вийшли з бару. В залі бару залишилось двоє чоловіків та один чоловік - бармен. Чоловік №3 дзвонив по телефону, а чоловік №2 в той час був відсутній з поля зору камер спостереження. Перед переглядом, DVD-R диск поміщається в дисковод персонального комп`ютера «ASUS», за допомогою якого на екрані з`являється вікно, в якому є два файли з написом: «1627, 2301». Натиснувши на файл з назвою 2301 за допомогою програвача «VLC player» на екрані з`являється зображення з камери відео спостереження із приміщення ТОВ «Бреда» кафе «IrishPub» який розташований за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 46, відео відтворюється у кольоровому вигляді. На вікні програвача, внизу міститься надпис з датою відеозапису «27-01-2024», та час початку відеозапису «22:20:00» (час зазначений на відео), Channel 4. При перегляді відеозапису з зовнішня камера спостереження бачимо, початок відео «22:20:00» на відео інформація, яка не представляє інтерес для розслідування. Час «22:28:24» на відео видно як із закладу вийшли двоє чоловіків, один чоловік «1 стоїть спиною до камери а інший чоловік№2 по праву сторону від першого чоловіка, о «22:28:58» чоловік» 2 який стояв по праву сторону відносно чоловіка №1 почав жестикулювати, о «22:29:02» час зазначений на відео, чоловік №2 наніс один удар кулаком правої руки в обличчя чоловіку №1. Від нанесеного удару чоловік №l впав на землю. Чоловік №2 подивився на чоловіка №1, який лежав на землі, та о «22:29:40» зайшов до закладу. О «22:30:23» чоловік №l прийшов до тями та дістав мобільний телефон, після чого піднявся та о «22:32:38» піднявся та зайшов до закладу. На цьому відео закінчується, час «22:39:56» (час зазначений на відео). Під час перегляду відеозаписів за участю потерпілого ОСОБА_10 вказав, що впізнає себе на відеозаписі, та пояснив, що 27.02.2024 він дійсно знаходився у закладі кафе «IrishPub», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 46, також потерпілий вказав що на відеозаписі з внутрішньої камери спостереження, чоловік який сидів за барною стійкою, одягнутий у чорний одяг, це той чоловік який в подальшому наніс йому один удар по обличчю на вулиці. На відеозаписі з зовнішньої камери спостереження потерпілий пояснив що спиною відносно камери стояв він, а чоловік по праву сторону від нього стояв, той чоловік який в подальшому наніс йому один удар в обличчя. На відеозаписі із внутрішньої камери спостереження він впізнав того чоловіка, який сидів за барною стійкою, біля виходу, чоловік круглолиций, коротко стрижений, як того, який наніс йому удар кулаком в обличчя але вже на вулиці, також раніше під час проведення впізнання за фотознімками він впізнав цього чоловіка за фотознімком. Під час огляду нічого не вилучалося. Під час огляду технічні засоби не застосовувались. Протокол прочитаний, записано в точній відповідності до проведених дій та отриманих результатів (т. 1 а.с. 198-200).

Покладені в основу вироку докази, повністю викривають обвинуваченого саме у вчиненні умисного заподіяння потерпілому ОСОБА_10 легкого тілесного ушкодження, а не наявність в його діях необхідної або уявної оборони.

Виходячи з приписі ч.1 ст.37 КК України, уявною обороною визнаються дії, спрямовані на заподіяння шкоди потерпілому, коли особа, неправильно оцінюючи його дії в обстановці, яка склалася, помилково припускала наявність щодо неї реального суспільно небезпечного посягання.

З точки зору юридичного складу уявна оборона, як правомірний суспільно корисний вчинок, відрізняється від необхідної оборони за певними елементами інтелектуального моменту суб`єктивного контролю. Так, інтелектуальний момент суб`єктивного контролю при необхідній обороні полягає в усвідомленні особою того, що: 1) проти неї або іншої особи відбувається суспільно небезпечне посягання; 2) воно загрожує життю і здоров`ю, правам і свободам, власності її або іншої особи чи суспільним інтересам; 3) для його попередження або припинення потрібне негайне вчинення дій, направлених на заподіяння шкоди особі, що посягає; 4) у цій обстановці для попередження або припинення посягання необхідно вчинити сам ті дії, які відповідають небезпечності посягання або обстановці захисту; 5) у випадку закінчення посягання необхідність у здійснення необхідної оборони відпадає, але виникає право на затримання злочинця.

При уявній обороні виникає помилка особи в перших двох елементах інтелектуального моменту суб`єктивного контролю, яка полягає в помилковому усвідомленні особою: 1) що проти неї або іншої особи відбувається суспільно небезпечне посягання; 2) що воно загрожує життю і здоров`ю, правам і свободам, власності її або іншої особи чи суспільним інтересам. За суб`єктивною стороною, уявна оборона відрізняється також від фактичних помилок, здійснених при вчиненні злочину, оскільки вони в кримінальному праві мають одну суттєву ознаку - вони завжди мають місце при умисному скоєнні злочину. Сутність цих помилок полягає в тому, що шкода заподіюється не так, не тій особі, не в той час, як того бажав винний. Але попри різноманітність видів фактичних помилок, незмінною є наявність умислу в діях особи, що їх припустилася, який при уявній обороні, відсутній.

В даному випадку стверджувати про наявність в діях потерпілого ОСОБА_10 будь-яких дій, направлених на посягання на життя обвинуваченого або його здоров`я, не можна. Виходячи з показів самого обвинуваченого, ОСОБА_10 , на претензії з боку ОСОБА_8 щодо «не культурної» поведінки іноземної особи, на ім`я ОСОБА_31, по відношенню до ОСОБА_8 , виражав образи, зокрема, нецензурною лайкою. Будь-яких дій, направлених на погрози в бік обвинуваченого, потерпілий не здійснював. А тому, вважати, що такі дії ОСОБА_10 були направлені проти ОСОБА_8 і вони є суспільно небезпечним посяганням, зокрема, життю чи здоров`ю ОСОБА_8 , не можна.

Крім цього, з відеозапису, з камер спостереження, розташованих на вул. Мироносицькій, 46, із приміщення ТОВ «Бреда» кафе «IrishPub» вбачається, що саме ОСОБА_8 вів себе активно, по відношенню до ОСОБА_10 , активно жестикулював, а потім о 22:29 год., наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_10 , від якого ОСОБА_10 впав на землю.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №09-199/2024, з огляду на вигляд, характер ушкоджень, а також стадію загоєння садна і кольору синця, експертом було встановлено, що у ОСОБА_10 мають місце такі тілесні ушкодження, як синець з садном на тлі припухлості м`яких тканин в ділянці підборіддя праворуч, з розповсюдженням на шкіру правої щоки. Ці ушкодження утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар-тертя-ковзання, за винятком синця, який утворився за механізмом удар або удар-здавлення, та могли бути отримані протягом 2-3 діб до моменту огляду.

За ступенем тяжкості ці ушкодження викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Виходячи з об`єктивних судово-медичних даних отриманих при проведенні судово-медичної експертизи громадянину ОСОБА_10 , а саме: характеру тілесних ушкоджень, їх локалізації та морфологічних характеристик, судовий експерт дійшов висновку, що ОСОБА_10 було спричинено, як мінімум одна травматична дія.

При цьому, експертом зазначено, що покази ОСОБА_10 , на які він посилається під час проведення слідчого експерименту, в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним, отриманим під час проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_29 в частині механізму та строку утворення виявлених у нього тілесних ушкоджень.

А тому, твердження обвинуваченого щодо отримання виявленого у ОСОБА_10 тілесного ушкодження, внаслідок його падіння з висоти власного росту після фізичного застосування сили у відношенні нього та можливий контакт обличчям з твердою поверхнею підлоги літнього майданчику кафе «IrishPub» чи будь-яким предметом навколишньої обстановки, є безпідставними та протирічать вищенаведеним дослідженим судом доказам, зокрема, висновку судового експерта.

При цьому наявність тілесних ушкоджень, які могли утворилися в результаті падіння потерпілого, висновком судовим експертом підтверджені не були. Як було зазначено експертом: діагноз: «Забій м`яких тканин шийного відділу хребта» не може бути прийнятий до уваги при визначенні ступеня тяжкості, так як встановлений на основі суб`єктивних факторів і не підтверджується об`єктивними судово-медичними даними - наявністю якихось ушкоджень в цих областях (примітка до п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступенів тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6).».

А отже, стверджувати про можливість отримання потерпілим тілесного ушкодження у видісинця з садном, на тлі припухлості м`яких тканин, в ділянці підборіддя праворуч, з розповсюдженням на шкіру правої щоки, в результаті падіння, не можна, оскільки всі докази, у їх сукупності дають підстави стверджувати, що вказане тілесне ушкодження отримано потерпілим саме внаслідок удару ОСОБА_8 кулаком правої руки в обличчя, в область підборіддя, потерпілого. Вважати виникнення зазначеного тілесного ушкодження утвореним в результаті необережності обвинуваченого, не можна, оскільки в даному випадку, всі досліджені судом докази прямо вказують на виникнення зазначеного тілесного ушкодження у потерпілого, саме внаслідок умисних дій обвинуваченого, від нанесеного обвинуваченим удару кулаком в обличчя потерпілого.

Механізм нанесення удару був продемонстрований потерпілим під час слідчого експериментувід 06.02.2024 проведеного з 16.00 год до 16.20 год дізнавачем сектору дізнання ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_17 за участю потерпілого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_24 та в присутності понятих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 .

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту та доданих до нього фото таблиць, (а.с.173-179 т.1), потерпілому було пропоновано розповісти про події, які відбувались 27.01.2024, на що потерпілий погодився та пояснив, що 27.01.2024 він близько 22-30 знаходився у «Айріш Паб», який розташований за адресою м. Харків, вул. Мироносицька, 46. Знаходячись на вулиці до потерпілого підійшов раніше йому незнайомий чоловік, який стояв на відстані одного кроку, лівим боком до нього, під час розмови чоловік замахнувся правою рукою та кулаком наніс один удар потерпілому в обличчя, а саме - у ділянку підборіддя праворуч. Внаслідок цього, потерпілий втратив свідомість та впав на спину та вдарився головою об землю.

Після цього, потерпілий ОСОБА_10 за допомогою статиста вказав локалізацію нанесеного йому удару.

Твердження обвинуваченого та його захисника щодо того, що ОСОБА_10 , не надавши спочатку дізнавачу пояснень щодо події, яка відтворюється, за допомогою статиста, вказав локалізацію нанесеного удару, не відповідають дійсності та відомостям, які містяться в дослідженому протоколі слідчого експерименту з доданими до нього фото таблицями, з якого вбачається, що спочатку на пропонування дізнавача потерпілий розповів про події, які відбувались 27.01.2024, а вже потім, за допомогою статиста, продемонстрував механізм та локалізацію нанесеного йому удару.

Твердження обвинуваченого та його захисника, що дізнавач в ролі статиста залучив понятого, оскільки прізвище статиста серед перелічених учасників зазначеної слідчої дії, не вказано, є безпідставними та спростовуються даними, що містяться в доданій до протоколу слідчого експерименту фото-таблиці, з якої чітко вбачається, що під час демонстрування потерпілим за допомогою статиста механізму та локалізації нанесеного йому удару, обидва поняті стоять окремо, спостерігаючи за вказаним слідчим експериментом, а роль статиста виконує інша особа, тобто, статист, а не поняті.

Крім цього, слід зазначити, щостатист не є самостійним учасником слідчого експерименту, й чинним КПК не передбачено обов`язку вносити дані про особу, яка виконувала роль статиста, в процесуальні документи, тобто, до протоколу слідчого експерименту.

Посилання обвинуваченого та захисника на те, що зріст статиста під час слідчого експерименту не співпадає з його зростом та був майже на голову вищий за ОСОБА_10 , та самого обвинуваченого ОСОБА_8 , не свідчить про порушення проведення слідчого експерименту, у зв`язку з тим, що Закон не передбачає спеціальних вимог до особи статиста, його зовнішні дані повинні співпадати з даними особи, роль якої він відтворює, з максимально можливою схожістю, щоб модельована ситуація була максимально наближена до реальної. Роль статиста полягає в імітації дій іншої особи або відтворенні обставин події з метою перевірки відомостей, що мають значення для справи, а головною метою є достовірна перевірка відомостей, які мають значення для справи. До того ж, як вбачається з доданої до протоколу слідчого експерименту фото таблиці, статист з потерпілим майже одного зросту, що в цілому, не суперечить вимогам, яким повинен відповідати статист в даному випадку.

Твердження обвинуваченого та його захисника щодо необхідності дізнавача під час слідчого експерименту перевірити можливість нанесення удару не кулаком, а долонею правої руки, і не тільки в ділянку правого підборіддя, а й в ліву ділянку обличчя, що могло призвести до можливого контакту об поверхнею літнього майданчика чи об предмети навколишньої обстановки, які там могли знаходиться, є безпідставними, оскільки відповідно до показань потерпілого та даних з відеозапису камер зовнішнього нагляду, обвинуваченим потерпілому було нанесено удар саме кулаком правої руки, а не долонею, як про це стверджує сторона захисту, що і було відтворено потерпілим під час слідчого експерименту.

Також колегія суддів не погоджується з твердженням сторони захисту щодо неповноти протоколу слідчого експерименту та неправильне оформлення проведених дослідів, оскільки слідчий експеримент було проведено у відповідності до вимог ст.240 КПК України, а його складення відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 104,110 КПК України, так як він має всі необхідні складові даного процесуального документу: вступну, описову і заключну частину. У вступній частині протоколу зазначено дату, час місце проведення слідчого експерименту, його учасників, дані про роз`яснення учасникам слідчого експерименту їх прав та обов`язків. Описова частина відображає хід та зміст даної слідчої дії, зокрема, що було встановлено під час даного слідчого експерименту, а в заключній його частини є відомості про ознайомлення з даними протоколу учасниками слідчого експерименту та їх підписи.

Твердження щодо неповноти даних протоколу слідчого експерименту і невизначеність та беззмістовність його тексту, також не відповідають дійсності, оскільки з його змісту можливо оцінити всю повноту і послідовність експертних дій та надати їм оцінку у сукупності з іншими доказами, які є наявними в матеріалах даного кримінального провадження.

Проведення слідчого експерименту в кабінеті слідчого, а не на місці події, також не є процесуальним порушенням, як про це стверджують обвинувачений та його захисник. Згідно з Кримінальним процесуальним кодексом України, слідчий експеримент може проводитися як на місці події, так і в іншому місці, зокрема в кабінеті слідчого, якщо це сприяє перевірці та уточненню відомостей, що мають значення для справи. Закон не вимагає обов`язкового проведення слідчого експерименту виключно на місці події.

А тому, посилання обвинуваченого та його захисника на те, що підсумки судово-медичного експертає недопустимим доказом, внаслідок необ`єктивних даних слідчого експерименту, який сторона захисту вважає некваліфікованим, є також безпідставними, з огляду на вищевказане. Крім цього, і слідчий експеримент, і висновок експерта, в цілому, не суперечать всім іншим доказам даного кримінального провадження в їх сукупності. Підстави вважати вказані докази недопустимими, відсутні, оскільки всі ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Твердження обвинуваченого та його захисника щодо відсутності в обвинувальному акті конкретики інкримінованого ОСОБА_8 умисного тілесного ушкодження, а також мети та мотиву вчиненого проступку, не відповідають дійсності, оскількиобвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України та містить всі необхідні складові : анкетні дані про обвинуваченого та потерпілого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на відповідні статті Кримінального кодексу України (КК), формулювання обвинувачення, обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту, в ньому зазначений виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, а також формулювання обвинувачення. При цьому, зазначено прокурором в обвинувальному акті обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, зокрема на обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме, умисному легкому тілесному ушкодженні.На думку колегії суддів, в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 фактичні обставини кримінального правопорушення викладено конкретно, належно розкрито подію кримінального правопорушення, зазначено час та місце вчинення кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, наслідки його вчинення у вигляді опису заподіяного тілесного ушкодження, причинний зв`язок між діями обвинуваченого та отриманим потерпілим тілесним ушкодженням, тобто, всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч.2 ст.291 КПК України, а саме - викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими в ході досудового розслідування, з дотриманням вимог КПК України, сформульовано обвинувачення ОСОБА_8 дана правова кваліфікація кримінального правопорушення, визначена стаття КК України.

Фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу злочину, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Тобто обвинувальний акт за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті кримінального процесуального кодексу України.

Не зазначення в обвинувальному акті мотиву та мети обвинуваченого, не свідчить про неконкретність обвинувачення, оскільки в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення викладаються так, як їх було встановлено під час досудового розслідування, при цьому суд позбавлений процесуальної можливості вимагати від сторони обвинувачення вказувати ті обставини, які не були нею встановлені. На думку колегії суддів, формулювання обвинувачення викладено в обвинувальному акті так, як це вважав за необхідне прокурор.

Підстави для повернення вказаного обвинувального акту відсутні, а твердження захисника щодо порушення прав ОСОБА_8 , як обвинуваченого, внаслідок передчасного визначення його процесуального статусу як обвинуваченого, після вручення обвинувального акту, є необґрунтованими, оскількистатус обвинуваченого у кримінальному процесі виникає після вручення особі, яка має статус підозрюваного, обвинувального акту, тобто після завершення досудового розслідування та переходу справи до суду для розгляду.З моменту вручення обвинувального акту особі, яка раніше була підозрюваним, вона набуває статусу обвинуваченого.

Твердження щодо надання під розписку копію обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування саме підозрюваному, а не обвинуваченому, як вказано в обвинувальному актів від 17.04.2024, не відповідають дійсності, оскільки з розписки, про отримання копій матеріалів кримінального провадження, копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, якій міститься на а.с.9 (т .1) вбачається, що ОСОБА_8 було вручено вказані процесуальні документи саме як підозрюваному та одночасно з цим роз`яснено вимоги ст.302 КПК України щодо можливості розгляду даного кримінального провадження у спрощеному порядку, на що ОСОБА_8 заявив про свою незгоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Слід зауважити, що розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, відповідно до вимог ст.302 КПК України, передбачає розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні лише за наявності згоди підозрюваного та потерпілого. Для цього необхідно, щоб підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість та був згоден з обставинами, встановленими досудовим розслідуванням, а потерпілий не заперечував проти такого розгляду. Також необхідна письмова згода підозрюваного і потерпілого, складена в присутності захисника для підозрюваного, з роз`ясненням наслідків такого рішення, зокрема обмеження права на апеляційне оскарження.

В даному випадку, ОСОБА_8 було роз`яснено таке право, в присутності його захисника ОСОБА_7 , ознайомившись з яким, він зазначив про свою незгоду з розглядом справи у спрощеному порядку, а отже, будь-які порушення його прав як підозрюваного та обвинуваченого, відсутні.

Твердження обвинуваченого та його захисника щодо передчасності висновку про наявність складу правопорушення та прийняття органом досудового розслідування рішення щодо винуватості ОСОБА_8 є необґрунтованими. Обвинувальний акт це документ, який слідчий складає за результатами досудового розслідування та в якому викладає обставини вчиненого злочину, докази та пропозиції щодо кваліфікації дій обвинуваченого, а питання винуватості вирішується судом на основі ретельного аналізу доказів, зібраних під час досудового розслідування та судового розгляду. Суд вирішує, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, та чи доведено його вину. У разі визнання особи винуватою, суд призначає покарання, а у випадку невинуватості - ухвалює виправдувальний вирок.

А даному випадку, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, не порушена, оскільки суд, під час розгляду даного обвинувального акту, безпосередньо дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, відповідно до вимог ст. ст.23, 94 КПК України, зокрема, і надані обвинуваченням пояснення, із зазначенням ним мети та мотиву, які спонукали його до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, дійшов висновку, що в діях ОСОБА_8 відсутні ознаки необхідної або уявної оборони, оскільки дії потерпілого не були спрямовані на заподіяння шкоди життю та здоров`ю обвинуваченого та не містили ознак суспільно небезпечного посягання і не створювали для обвинуваченого умови для необхідної оборони, виходячи звстановлених судом першої інстанції фактичних обставин цього кримінального провадження, оскільки ОСОБА_10 не мав при собі жодних предметів, які міг би використати для заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченому, а лише стояв із ОСОБА_8 на вулиці та спілкувався, потерпілий не виражав, ані словесно, ані фізично, агресію та не вчинив жодних дій, які би могли бути розцінені як реальна небезпека (хоча би в уяві обвинуваченого). Тому суд дійшов висновку, що обставини реальної потенційної небезпеки для ОСОБА_8 , про які зазначає захисник та які, за версією сторони захисту, стали підставою для завдання удару, в дійсності не існували, а отже посилання захисника на психологічні чинники, зумовлені смертю батька, що вплинули на сприйняття дій потерпілого як нападу, суд визнав неспроможними, оскільки дії ОСОБА_10 за своїм характером та об`єктивними ознаками, не могли створити реальної та безпосередньої загрози заподіяння шкоди ОСОБА_8 , яка б викликала у зв`язку з цим невідкладну необхідність у завданні йому тілесних ушкоджень.

А отже, вважати такий висновок суду передчасним, підстави відсутні, оскільки всі докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні саме кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення та, в силу ст. 84 КПК України, є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих апеляційних доводів, які б свідчили про протилежне та про істотне порушення вимог КПК України, захисником обвинуваченого та обвинуваченим, не вказано.

Обвинуваченим та його захисником не надано будь-яких об`єктивно встановлених даних щодо спростування зазначених відомостей. А тому, твердження захисника щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, фактичним обставинам справи, є необґрунтованими і спростовуються матеріалами кримінального провадження та доказами, дослідженими судом під час судового розгляду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є в кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і є достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, цього висновку не спростовують.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченого щодо необґрунтованого, на його думку, стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000 грн., яке, на думку обвинуваченого, не відповідає принципу справедливості та розумності, з підстав отримання потерпілим легкого тілесного ушкодження, то такі твердження колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, при цьому цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.ст. 32, 56 Конституції України, гарантоване право кожної фізичної особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Згідно пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.

Цивільне законодавство України, під моральною шкодою розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Така позиція колегії суддів узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, зазначеною у постановах від 04 листопада 2021 року у справі № 205/3109/20 (провадження № 51-3752км21), від 27 жовтня 2022 року у справі № 200/1437/18 (провадження № 51-2280км22), від 01 листопада 2022 року у справі № 748/356/19 (провадження № 51-1402км22), від 15 листопада 2022 року у справі № 635/6067/19 (провадження № 51-306км22), від 12 січня 2023 року у справі № 554/8829/19 (провадження № 51-2208км22) та від 16 лютого 2023 року у справі № 289/1825/19 (провадження № 51-94км22).

Відповідно до пунктів 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відшкодування такої шкоди можливе лише якщо таке передбачене відповідним законом, що визначає порядок і умови її відшкодування. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань.

Як вбачається з матеріалів справи, представником потерпілого ОСОБА_10 - адвокатом ОСОБА_30 було заявлено цивільний позов до ОСОБА_8 , в якому він просив стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 100000 гр. (сто тисяч гривень), матеріальну шкоду у сумі 1722,67 гр. (одна тисяча сімсот двадцять дві гривні) 67 коп. (т. 1 а.с. 46-51).

На обґрунтування цивільного позову захисником було зазначено, що в результаті протиправних дій обвинуваченого, потерпілому було спричинено легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №09-199/2024, чим було завдано значну моральну шкоду, яка проявляється у душевних стражданнях, яких останній зазнав, у зв`язку з послідовною протиправною поведінкою обвинуваченого, пов`язаною з порушенням норм моралі та правил поведінки у суспільстві, у результаті чого потерпілому було завдано ще і фізичний біль. На переконання потерпілого, фактично, внаслідок протиправних дій обвинуваченого, ОСОБА_10 був залишений на самоті та позбавлений здатності об`єктивно оцінювати навколишню обстановку, що могло призвести до трагічних подій, оскільки від моменту удару до моменту отямлення, непритомний ОСОБА_10 лежав на холодному та сирому узбіччі, а ОСОБА_8 , цим часом, ходив навколо непритомного потерпілого, дивився на його тіло, а також переступив через нього та не вжив будь-яких заходів для того, аби привести непритомного ОСОБА_10 до тями, не викликав швидку медичну допомогу, натомість, відповідно до відеозапису із внутрішньої камери кафе "IrishPub" а також пояснень ОСОБА_8 , повернувшись до бару, останній, продовжив вживати алкоголь, а саме: "замовив собі ще один келих пива". Такі дії, на переконання потерпілого, свідчать про байдуже ставлення обвинуваченого до наслідків вчиненого ним діяння.

Крім того, потерпілий стверджує про намагання обвинуваченого залишити приміщення кафе "IrishPub", що на думку потерпілого, свідчить про девіантність поведінки обвинуваченого, оскільки обвинувачений поводив себе агресивно, намагався якнайшвидше залишити приміщення кафе "IrishPub", штовхав потерпілого ОСОБА_10 та його дружину, намагався забрати у неї телефон та не бажав очікувати прибуття працівників правоохоронних органів, при цьому голосно висловлював своє невдоволення та використовував нецензурну лайку в адресу потерпілого та його дружини. Втікши з місця кримінального правопорушення в бік перехрестя вул. Мироносицької та вул. Ярослава Мудрого, в подальшому, ОСОБА_8 був зупинений поліцейськими, які й ідентифікували його особу. Під час розмови зі співробітниками поліції обвинувачений, звертаючись до ОСОБА_15 , вимагав перестати знімати його, погрожував тим, що забере в неї телефон.

Потерпілий вважає, що фактично, внаслідок протиправних дій обвинуваченого, він був залишений на самоті та позбавлений здатності об`єктивно оцінювати навколишню обстановку, що могло призвести до трагічних подій.

Крім того, зазначає, що є Головою правління ГО "ЇЖА ХАРКІВ`ЯНАМ", яка надає життєво важливу гуманітарну, фінансову та волонтерську допомогу цивільним та військовим. ОСОБА_10 , маючи значний соціальний капітал, комунікує з іноземними журналістами, представниками міжнародних благодійних фондів, висвітлює проблеми цивільного населення та залучає партнерів для надання постраждалим необхідної допомоги та 27.01.2024 у кафе "IrishPub" відбулась одна із таких зустрічей. Учасники обговорювали робочі плани та затверджували їх для подальшої реалізації. Протягом наступного місяця в ОСОБА_10 було заплановано низку заходів із представниками інших іноземних організацій.

Водночас, усі ці плани не вдалося реалізувати через те, що потерпілому, внаслідок вчинення щодо нього кримінального правопорушення, було завдано душевних страждань під час самого нападу, а також під час лікування від завданих тілесних ушкоджень. Також, потерпілий був вимушений в подальшому приймати участь у проведенні слідчих (розшукових) дій, що в свою чергу змінювало його нормальний ритм життя та відривало від виконання запланованих задач.

А тому, потерпілий вважає, що внаслідок дій обвинуваченого виникло деліктне зобов`язання по відшкодуванню шкоди моральної шкоди потерпілому, адже наявні всі необхідні елементи: протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди - своїми діями обвинувачений завдав потерпілому легких тілесних ушкоджень, що в свою чергу є кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 125 КК України; наявність моральної шкоди - потерпілому, внаслідок вчинення щодо нього кримінального правопорушення, було завдано душевних страждань під час самого нападу, лікування від завданих тілесних ушкоджень, а також через зміну нормального ритму життя та скасування робочих планів, неможливість виконання запланованих задач; наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та моральною шкодою - в даному випадку між діяннями обвинуваченого та моральною шкодою, завданою потерпілому, наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок; вина особи, яка завдала моральної шкоди - вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а як наслідок і завданні моральної шкоди повністю підтверджується доказами зібраними в ході проведеного досудового розслідування.

На обґрунтування наявності матеріальної шкоди, потерпілий зазначив, що після вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, він був доставлений до КНП "Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова" екіпажем швидкої медичної допомоги. Знаходячись у лікарні ОСОБА_10 був оглянутий лікарем-спеціалістом, отримав необхідну допомогу, а також отримав консультативний висновок, відповідно до якого йому було призначено лікування наступними лікарськими засобами: Дип Риліф гель Ментолат, Ліотон 1000 гель Менаріні, Пробіотікс 2в1 Нова формула, Серрата таблетки, Ципролет А таблетки. Копія консультативного висновку та копії квитанцій, якими підтверджується придбання зазначених лікарських засобів додаються до цивільного позову. Крім цього, до матеріалів кримінального провадження долучено висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи ХОБСМЕ. Вказане дослідження було проведено на підставі заяви ОСОБА_10 та за рахунок його грошових коштів. Копія квитанції про оплату послуг фахівця з питань судово-медичної експертизи КЗОЗ ХОБСМЕ додається до цивільного позову. Враховуючи відомості, викладені у копії консультативного висновку та доданих до цивільного позову квитанцій, потерпілим здійснено витрати на лікування у розмірі 1 722 (тисяча сімсот двадцять дві) грн. 67 (шістдесят сім) коп. Вказані витрати є матеріальною шкодою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та мають бути компенсовані (а.с. 46-51).

Судом першої інстанції було частково задоволено вказаний цивільний позов, виходячи з того, що судом було достовірно встановлено з наданих цивільним позивачем ОСОБА_10 доказів, завдання йому майнових збитків у результаті порушення його прав неправомірною поведінкою ОСОБА_8 , а саме, у зв`язку із отриманим тілесним ушкодженням, нанесеним йому ОСОБА_8 , він витратив: 52,50 гр. + 1189,20 гр. + 480,97 гр. - на придбання лікарських засобів, медичних препаратів (т. 1 а.с. 63, 64, 65). Таким чином, загальна сума завданої майнової шкоди складає 1722,67 гр.

Таким чином, в даному випадку, цивільним позивачем ОСОБА_10 надано суду докази, які відповідають критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості та підтверджують завдання йому майнової шкоди на загальну суму 1 722,67 гр. (одна тисяча сімсот двадцять дві гривні 67 копійок), які підлягають стягненню на його користь з ОСОБА_8 .

Відтак, суд погоджується із доводами позивача щодо спричинення йому матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

Розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначив в сумі 30 000 грн, з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин та дійшов висновку, що потерпілий ОСОБА_10 , у зв`язку із вчиненим відносно нього ОСОБА_8 кримінальним правопорушенням, був позбавлений звичного ритму життя, зазнав страждань, а також з урахуванням немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його житті, час та зусилля, необхідні для можливості відновлення попереднього стану, та дійшов висновку про задоволення позовних вимог і що справедливою сумою компенсації моральних страждань є 30 000 гр., що, на думку суду, відповідає заподіяній моральній шкоді і буде достатнім та необхідним для відшкодування спричиненої шкоди та відновлення душевного стану.

Дослідивши, заявлений в межах даного кримінального провадження, цивільний позов, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру заподіяної потерпілому моральної та матеріальної шкоди, суд першої інстанції в повній мірі врахував характер, тривалість та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань потерпілого, виходячи з фактичних обставин даної справи, саме внаслідок умисних дій обвинуваченого потерпілий отримав легке тілесне ушкодження, у зв`язку з чим, був позбавлений звичного ритму життя, зазнав фізичних та психологічних страждань та витрат немайнового характеру, необхідних для відновлення його стану здоров`я та психологічного стану. Між вказаними діями обвинуваченого та отриманням тілесних ушкоджень у потерпілого, мається причинний зв`язок, і саме ці дії обвинуваченого завдали сильних моральних страждань потерпілому та його родині, вплинули на зміни в емоційному та фізичному стані потерпілого, позбавили його можливості реалізувати заплановані ним дії, в його діяльності та вести звичний для нього спосіб життя.

І саме такий, визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди - в сумі 30 000 грн та матеріальної - в сумі 1722 грн. 67 коп. є достатнім та необхідним для відшкодування спричиненої потерпілому моральної шкоди та відновлення його душевного стану.

При цьому, колегія суддів враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

А отже, доводи обвинуваченого щодо не відповідності визначеного судом розміру моральної шкоди, принципам розумності та справедливості, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які, на думку обвинуваченого та його захисника, є підставами для скасування вироку, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення та версію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав в повному обсязі, проаналізував та дослідив весь необхідний об`єм доказів, та слушно дійшов висновку про те, що ОСОБА_8 вчинив інкримінований йому кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що призначене ОСОБА_8 покарання у вигляді громадських робіт, в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчиненого злочину, ролі обвинуваченого у його вчиненні, суспільній небезпечності кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як зазначила колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції усіх вищезазначених вимог дотримався, врахувавши, суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального проступку, проти життя та здоров`я людини, данні про його особу, зокрема те, що він має вищу освіту, є керівником ТОВ «Фірма «БУДСІТІ», розлучений, має сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліках у психіатра та нарколога не перебуває. Також судом враховано відсутність визнаних судом обставин, які пом`якшують та/або обтяжують покарання.

Враховуючи встановлені обставини та характеризуючі обвинуваченого відомості, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді громадських робіт, в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника - без задоволення.

Щодо клопотання сторони захисту про необхідність повернення оскаржуваного вироку до суду першої інстанції з метою виправлення описки у вступній частині вироку, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Апеляційний суд не наділений повноваженнями щодо самостійного виправлення описок, допущених судом першої інстанції у вироку, якщо такі описки стосуються істотних ідентифікаційних даних особи, зокрема анкетних даних обвинуваченого. Відповідно до ч. 2 ст. 379 КПК України, виправлення описок та явних арифметичних помилок у судовому рішенні здійснюється тим судом, який постановив це рішення.

У вступній частині вироку судом першої інстанції допущено описку в анкетних даних обвинуваченого ОСОБА_8 . Зазначена описка не є критичною для сприйняття обставин справи та не впливає на зміст вироку, однак потребує виправлення в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 379 КПК України. Враховуючи це, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції на необхідність усунення технічної помилки у встановленому законом порядку

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2025 року по справі щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст. 125 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого та його захисника, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3