Провадження № 1-кп/161/1063/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 01 липня 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

перекладача - ОСОБА_6 ,

представника потерпілих - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001302, що надійшов з Луцької окружної прокуратури 04.06.2025 відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ), гр.Республіки Польща, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого на території РП (зі слів, документальне підтвердження не надано),

- у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_9 19.04.2025 близько 04.50 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Subaru Legacy» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Н 22 сполученням Устилуг-Луцьк-Рівне у напрямку до міста Луцька, проявив безпечність та неуважність, не врахував дорожню обстановку, керував транспортним засобом у стані стомлення та виїхав на смугу зустрічного руху, де поруч будинку №4 по вулиці Луцькій у селищі Торчин Волинської області, допустив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 411 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався своєю смугою у зустрічному напрямку.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирці автомобіля марки «Subaru Legacy» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми органів грудної клітки і черевної порожнини, синців та саден передньої поверхні грудної клітки і живота, множинних зламів ребер з обох сторін, крововиливу у середостіння, крововиливів у корені легень, крововиливу у тканини навколо підшлункової залози, масивних крововиливів у стінки та брижу кишківника, крововиливу у черевну порожнину (400 мл), крововиливів у навколониркову жирову клітковину, забійної рани чола зліва, забійної рани перенісся, відкритого вивиху дистальних кінцівок обох кісток лівого передпліччя у променево-зап`ястковому суглобі, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і в даному конкретному випадку спричинили смерть потерпілої, тобто перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_12 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:

-в порушення вимог п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху, він не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну та відволікся від керування транспортним засобом у дорозі;

-в порушення вимог п.2.9 (б) Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом у стані стомлення;

-в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасниками руху.

Таким чином, ОСОБА_13 своїми необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, вказаних в обвинувальному акті, визнав повністю. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про відшкодування моральної шкоди визнав повністю. На момент судового розгляду завдану малолітньому потерпілому ОСОБА_16 шкоду ним частково відшкодовано, зокрема в сумі 200 000 грн.

Суду дав показання, що 19.04.2025 близько 04.50 год. керував автомобілем марки «Subaru Legacy» у напрямку до м.Луцька, був втомленим, рухаючись автодорогою Н 22 сполученням Устилуг-Луцьк-Рівне,виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з іншим автомобілем. Внаслідок ДТП і він, і пасажирка його автомобіля отримали тілесні ушкодження та перебували на лікуванні, однак ОСОБА_17 померла. У вчиненому щиро розкаявся, ствердив про добровільне часткове відшкодування моральної шкоди, а також зобов`ячався в подальшому відшкодувати усю завдану їм шкоду. Просив суворо його не карати, не позбавляти волі.

Представник потерпілих в судовому засіданні ствердив про часткове відшкодування обвинуваченим моральної шкоди в сумі 200 000 грн, а тому просить задовольнити цивільний позов, поданий в інтересах малолітнього ОСОБА_16 , виходячи із залишку суми невиплаченої моральної шкоди, про що подав письмову заяву про уточнення позовних вимог. Щодо міри покарання, то, за погодженням із потерпілими, просить обвинуваченого суворо не карати, не призначати йому реального покарання у виді позбавлення волі, а також не позбавляти права керування транспортними засобами.

Крім повного визнання своєї вини самим обвинуваченим ОСОБА_12 , його винуватість у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому,підтверджується зібраними на досудовому слідстві доказами, фактичні обставини яких не оспорюються учасниками судового провадження, а тому судом, за погодженням з усіма учасниками, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, не проводиться їх дослідження.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, суд не вбачає.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_18 суд виходить із вимог ст.65 КК України та розяснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину (класифікації, обставин і способу його вчинення, характеру і тяжкості наслідків), даних про особу винного (вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо), та обставин, що помякшують і обтяжують покарання.

Так, вчинене ОСОБА_12 кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, при цьому, наслідки, що настали від його дій є непоправними - смерть людини.

Відповідно до ст. ст.50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_18 , суд насамперед виходить із позиції представника потерпілих, яка узгоджена із самими потерпілими та законним представником малолітнього потерпілого, тобто осіб, які безпосередньо постраждали внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, при цьому, у категорії справ, де форма вини є необережною, саме позиція потерпілих, на думку суду, є визначальною: так, представник потерпілих адвокат ОСОБА_7 безпосередньо в судовому засіданні ствердив що на даний момент збитки частково відшкодовані, він просить задовольнити цивільний позов в частині суми невідшкодованої моральної шкоди, при цьому обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, висловив жаль з приводу події злочину та щиро вибачився за скоєне, в зв`язку з чим, при обранні покарання, він просить обвинуваченого суворо не карати, не призначати йому реального покарання у виді позбавлення волі, а також не позбавляти права керування транспортними засобами; враховуючи також і особу обвинуваченого, який на території України не судимий, дані щодо його притягнення до кримінальної відповідальності на території РП органом досудового розслідування не здобуті та суду не надані, він вину визнав повністю, активно сприяв у розкритті вчиненого ним злочину, добровільно частково відшкодував завдані збитки та зобов`язався погасити решту суми у найкоротший час, має постійне місце проживання на території РП, є опікуном тяжкохворої матері та здійснює постійний догляд за нею, дані про те, що він раніше порушував вимоги ПДР України відсутні, тому суд вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ст. 286 ч.2 КК України, у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України.

Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керування, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, то суд враховує, що ОСОБА_13 під час скоєння ДТП не перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується довідкою №4478/2-06.25 від 05.05.2025, а також, що потерпілі не наполягали на його застосуванні, крім того, дані про його притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР відсутні, а тому немає підстав стверджувати, що він раніше притягався до такого виду відповідальності, керування транспортними засобами також частково пов`язане з його роботою, оскільки він хоча і неофіційно, однак працює менеджером із підбору персоналу на підприємстві свого товариша, тому суд не застосовує до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень та відповідатиме вимогам ст.50 КК України.

Цивільні позови представника потерпілих ОСОБА_7 , подані в інтересах потерпілої ОСОБА_15 та в інтересах малолітнього ОСОБА_14 про відшкодування завданої моральної шкоди, з врахуванням поданої письмової заяви про уточнення позовних вимог, задовольнити:

-стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 завдану моральну шкоду в сумі 630 000 (шістсот тридцять тисяч) грн;

-стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілої ОСОБА_15 завдану моральну шкоду в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн;

Визначаючи розмір моральної шкоди суд врахував майновий стан обвинуваченого та часткове добровільне відшкодування завданої шкоди, при цьому, виходив з засад розумності, виваженості, справедливості та вважає, що визначена сума моральної шкоди, з врахуванням ступеню спричиненої шкоди, відповідає обсягу та характеру спричинених страждань потерпілих та характеру вимушених змін у їх життєвих стосунках.

Речові докази, згідно ст.100 КПК України, повернути за належністю законним володільцям.

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді від 25.04.2025, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, скасувати.

Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинуваченого ОСОБА_19 .

Запобіжний захід особисте зобов`язання, залишити до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.286 ч.2 КК України та призначити покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільні позови представника потерпілих ОСОБА_7 , подані в інтересах потерпілої ОСОБА_15 та в інтересах малолітнього ОСОБА_14 про відшкодування завданої моральної шкоди задовольнити:

-стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 завдану моральну шкоду в сумі 630 000 (шістсот тридцять тисяч) грн;

-стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілої ОСОБА_15 завдану моральну шкоду в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн;

Речові докази:

-автомобілі марок: «Subaru Legacy» реєстраційний номер НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_3 та «Mercedes-Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_2 номер кузова НОМЕР_4 повернути за належністю законним володільцям, відповідно, ОСОБА_18 та ОСОБА_10 .

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в доход держави 11 588 (одинадцять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн 20 (двадцять) коп. судових витрат у справі за проведення судових експертиз.

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді від 25.04.2025 скасувати.

Запобіжний захід особисте зобов`язання, залишити до набрання вироком законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1