Провадження № 1-кс/369/1903/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000036 від 02.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 190 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

17.06.2025 до суду надійшло клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000036 від 02.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 190 Кримінального кодексу України.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчими слідчого відділення відділення поліції № 5 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000036 від 02 квітня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 190 Кримінального кодексу України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Києво-Святошинською окружною прокуратурою Київської області.

Підставою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стало те, що 15.03.2025 до Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області надійшла заява від ОСОБА_4 щодо шахрайських дій відомої заявнику особи, внаслідок чого заявнику заподіяно матеріального збитку в особливо великих розмірах.

В ході проведення досудового розслідування в якості потерпілого допитано ОСОБА_4 , який повідомив що між потерпілим та громадянином ОСОБА_6 15.01.2014 року укладено попередній договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_6 (далі продавець) зобов`язувався продати ОСОБА_4 (далі покупець) квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2.1 укладеного Договору, ОСОБА_6 покупцем ОСОБА_4 передано авансовий платіж в розмірі 98 400 грн., що на день укладання Договору становить 12 000 доларів США. При цьому, відповідно до умов Договору, орієнтовна вартість квартири, на день укладання Договору, становить 110 000 доларів США.

В ході проведення допиту потерпілого встановлено, що на виконання умов попереднього договору купвлі-продажу ОСОБА_4 передано ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 22 000 доларів США, що підтверджується наданими копіями розписок. Крім того, ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти готівкою в розмірі 79 000 доларів США, які передавались в присутності ОСОБА_7 .

Крім того, встановлено що ОСОБА_6 , зловживаючи довірливими відносинами з потерпілим, завідомо не маючи наміру виконувати покладені на нього цивільно-правові зобов`язання, отримав від ОСОБА_4 позику у вигляді 133 000 доларів США готівкою, що підтверджується наданою потерпілим розпискою, та в подальшому отримані кошти не повернув.

Відповідно до інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 09.12.2022 року відомо, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належала ОСОБА_6 , та знаходилась в заставі за договором іпотеки у громадянки ОСОБА_8 . При цьому, станом на 10.03.2025 потерпілим, отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що на даний момент власником вищевказаної квартири, де фактично проживає потерпілий, на праві приватної власності зареєстрована на ОСОБА_9 , а інформація про іпотеку з реєстру вилучена.

Зважаючи на вищевикладене, орган досудового розслідування приходить висновку, що ОСОБА_6 , заволодівши грошовими коштами потерпілого, заздалегідь не маючи наміру виконувати покладені на нього цивільно-правові зобов`язання попереднім договором купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шахрайським шляхом заподіяв потерпілому матеріального збитку в особливо великих розмірах.

Постановою прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області, квартиру що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України визнано речовим доказом в кримінальному провадженні.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24, на праві приватної власності належить ОСОБА_9 (громадянка України, РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідно до частини 1 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Прокурор зазначив, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

На підставі зазначеного, прокурор просив слідчого суддю задовольнити клопотання та накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) із встановленням заборони внесення змін до Державних реєстрів щодо зміни права власності, а також заборони її використання, відчуження (продажу, дарування, тощо), зміни, ведення в ній будь якої господарської діяльності та робіт; клопотання про арешт майна розглядати без повідомлення власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, у зв`язку з необхідністю забезпечення арешту майна.

У судовому засіданні прокурор Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 не заперечував щодо задоволення клопотання та просив його задовольнити.

Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора та потерпілої сторони, слідчий суддя вважає, що вимоги клопотання не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що слідчими слідчого відділення відділення поліції № 5 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000036 від 02 квітня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 190 Кримінального кодексу України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Києво-Святошинською окружною прокуратурою Київської області.

Підставою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стало те, що 15.03.2025 до Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області надійшла заява від ОСОБА_4 щодо шахрайських дій відомої заявнику особи, внаслідок чого заявнику заподіяно матеріального збитку в особливо великих розмірах.

Як встановлено органом досудового розслідуввання, в ході проведення досудового розслідування в якості потерпілого допитано ОСОБА_4 , який повідомив що між потерпілим та громадянином ОСОБА_6 15.01.2014 року укладено попередній договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_6 (далі продавець) зобов`язувався продати ОСОБА_4 (далі покупець) квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2.1 укладеного Договору, ОСОБА_6 покупцем ОСОБА_4 передано авансовий платіж в розмірі 98 400 грн., що на день укладання Договору становить 12 000 доларів США. При цьому, відповідно до умов Договору, орієнтовна вартість квартири, на день укладання Договору, становить 110 000 доларів США.

В ході проведення допиту потерпілого встановлено, що на виконання умов попереднього договору купвлі-продажу ОСОБА_4 передано ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 22 000 доларів США, що підтверджується наданими копіями розписок. Крім того, ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти готівкою в розмірі 79 000 доларів США, які передавались в присутності ОСОБА_7 .

Крім того, встановлено що ОСОБА_6 , зловживаючи довірливими відносинами з потерпілим, завідомо не маючи наміру виконувати покладені на нього цивільно-правові зобов`язання, отримав від ОСОБА_4 позику у вигляді 133 000 доларів США готівкою, що підтверджується наданою потерпілим розпискою, та в подальшому отримані кошти не повернув.

Відповідно до інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 09.12.2022 року відомо, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належала ОСОБА_6 , та знаходилась в заставі за договором іпотеки у громадянки ОСОБА_8 . При цьому, станом на 10.03.2025 потерпілим, отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що на даний момент власником вищевказаної квартири, де фактично проживає потерпілий, на праві приватної власності зареєстрована на ОСОБА_9 , а інформація про іпотеку з реєстру вилучена.

Зважаючи на вищевикладене, орган досудового розслідування приходить висновку, що ОСОБА_6 , заволодівши грошовими коштами потерпілого, заздалегідь не маючи наміру виконувати покладені на нього цивільно-правові зобов`язання попереднім договором купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шахрайським шляхом заподіяв потерпілому матеріального збитку в особливо великих розмірах.

Постановою прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області, квартиру що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України визнано речовим доказом в кримінальному провадженні.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 10.03.2025 року квартира що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24, на праві приватної власності належала ОСОБА_9 (громадянка України, РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаних речових доказів.

У відповідності із ст. 100 КПК України та нормами Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджених Постановою КМУ від 19 листопада 2012 року №1104 умовою зберігання речових доказів повинно бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вказані речі у відповідності до ст. 98 КПК України визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні та відповідають критеріям, зазначеним у вказаній статті та необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаного речового доказу.

У відповідності до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

У відповідності до ч. 2 ст. 167 KПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Стаття 171 КПК України визначає що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що клопотання не обґрунтоване та не підлягає задоволенню, оскільки прокурор не довів необхідність такого арешту та, що існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до перетворення, знищення чи відчуження майна.

Також слідчий суддя звертає уваги, що до клопотання не додано письмових доказів, які підтверджують право власності ОСОБА_9 на квартиру станом на день подання клопотання17.06.2025 року, враховуючи, що інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 417002467 складена 10.03.2025 року.

Крім того, відмовляючи у задоволенні клопотання про арешт майна слідчий суддя враховує наявність цивільно-правового спору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000036 від 02.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 190 Кримінального кодексу України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде виготовлено та проголошено 30.06.2025 року о 16:00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1