ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9225/22 Номер провадження 11-кп/814/1251/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 представника потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000908 від 09.06.2022, за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, частково задоволено клопотання прокурора та продовжено щодо обвинуваченого

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 02 травня 2025 року включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 грн. та визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині визначення розміру застави, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся адвокат ОСОБА_7 представник потерпілого ОСОБА_9 , в якій просив рішення суду в частині визначення застави щодо ОСОБА_10 скасувати та розмір застави не визначати.

Вказана апеляційна скарга 11.03.2025 згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями була розподілена колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) ОСОБА_11 , судді ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та передана головуючому ОСОБА_11 .

Суддею доповідачем, у порядку ст. 422-1 КПК України, було витребувано із суду першої інстанції копії обвинувального акту, клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ухвали суду та призначено справу до розгляду.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2025, головуючим-суддею у справі визначено суддю ОСОБА_2 .

Так, після призначення апеляційного розгляду за поданою апеляційною скаргою та надходження витребуваних матеріалів із суду першої інстанції, було встановлено, що рішення суду оскаржено з підстав, з яких воно не підлягає оскарженню, особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Статтею 392 КПК України визначено перелік судових рішень які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У ч. 5 ст. 394 КПК України зазначено, що ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Ухвала ж про відмову в обранні, зміні або продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не оскаржується. Не може також бути оскаржена ухвала суду з метою погіршення становища обвинуваченого.

Це, зокрема слідує з телеологічного (цільового) тлумачення Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України щодо оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою» від 02 грудня 2020 року №1027-ІХ, якому передувало рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року №4-р/2019. Так, у вказаному рішенні визнано неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Конституційний Суд України, дійшовши такого висновку, в обґрунтування зазначив, що неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.

Викладене узгоджується з ч. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Можливість же апеляційного оскарження та перегляду апеляційним судом рішення про тримання під вартою, ухваленого судом першої інстанції, має на меті насамперед уникнення свавільного позбавлення свободи.

Також Конституційний Суд України вказав, що положення ч. 2 ст. 392 КПК України в частині неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не гарантують особі ефективної реалізації її конституційного права на судовий захист, не відповідають критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), не забезпечують справедливого балансу інтересів особи та суспільства, а тому суперечать вимогам статей 1, 3, 8, 21, 29 ч. 1 ст. 55 Основного Закону України.

Як убачається зі змісту даного рішення Конституційного Суду України, Верховна Рада України мала привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим рішенням, а також запровадити такий механізм гарантування права на свободу обвинуваченого, щодо якого винесено ухвалу про тримання під вартою в ході розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, який не перешкоджатиме досягненню цілей правосуддя, не порушуватиме права інших учасників кримінального провадження та забезпечуватиме інші засади судочинства, зокрема розумні строки розгляду справи.

На користь названого вище свідчить і Закон України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України щодо оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою».

Серед іншого, з пояснювальної записки до проекту цього Закону вбачається, що він спрямований на забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України, згідно з яким особа має право оскаржити саме ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яку було постановлено під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Водночас, ухвалюючи доповнення до ст. 394 КПК України Верховна Рада України, діючи на виконання рішення Конституційного Суду України чітко визначила, що на відміну від стадії досудового розслідування, під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, тобто передбачалося оскарження рішення виключно на покращення становища обвинуваченого.

З наведеного слідує, що потерпілий та його представник не наділені правом на оскарження ухвали суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті (ч. 5 ст. 394 КПК) та судове рішення оскаржене з підстав, з яких воно не може бути оскаржено.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України Суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Верховний Суд у своїй правовій позиції, що стосується схожих обставин, зазначив, що якщо після відкриття апеляційного провадження (у випадку оскарження ухвали слідчого судді після призначення судового засідання) буде встановлено, що апеляційний розгляд здійснюється за апеляційною скаргою на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження (ухвала Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі №569/17036/18, провадження № 51-598кмо19).

Враховуючи, що подальше провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 представника потерпілого ОСОБА_9 є неможливим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційне провадження закрити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 представника потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_10 закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4