Справа 688/5547/24
№ 1-кп/688/56/25
Ухвала

Іменем України

18 червня 2025 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань в м. Шепетівка кримінальне провадження № 0000255 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шепетівка Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

Прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів, яке в судовому засіданні підтримав, мотивуючи тим, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років позбавлення волі та те, що на даний час існують ризики, визначенні ст. 177 КПК України, які не зменшились.

Обвинувачений може може покинути своє місце проживання і переховуватись від суду, продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Більш м`які запобіжні заходи не в змозі забезпечити запобігання вищевказаним ризикам, оскільки належним чином не гарантуватимуть постійного перебування обвинуваченого за місцем проживання.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив відмовити прокурору у задоволенні клопотання, надати йому можливість отримати згоду командира військової частини на продовження проходження ним військової служби.

Захисник, підтримавши доводи обвинуваченого, заперечував проти клопотання про продовження строку тримання під вартою, посилаючись на відсутність ризиків для продовження тримання під вартою, просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.04.2025 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.06.2025.

Стаття 177 КПК України передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі суспільну небезпечність злочину, який інкримінують обвинуваченому; дані про його особу; наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які суд вважає доведеними, виходячи з обставин вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому.

Найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови», § 58).

З матеріалів кримінального провадження видно, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, що є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років; обвинувачений неодружений, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, раніше судимий, під час розгляду справи вчинив інше кримінальне правопорушення, притягувався до адміністративної відповідальності, ухилявся від явки до суду.

Із зазначених підстав суд дійшов висновку про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу та виправдовують тримання особи під вартою.

При цьому суд зазначає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Обставини, що враховувалися судом під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на час розгляду клопотання не змінилися, підстав для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, немає.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, оскільки він може порушити покладені на нього Законом процесуальні обов`язки та переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи викладене, зметою досягнення дієвості цього кримінального провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів.

На думку суду, на даний час у разі обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є висока імовірність вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом в ухвалі суду від 24.04.2025 визначено розмір застави та зазначено обов`язки, які будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави. Застава визначена попередньою ухвалою суду є чинною.

При внесенні зазначеної суми застави ОСОБА_4 звільнити з-під варти.

Керуючись ст.ст. 177-183, 194, 197, 331, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 16 серпня 2025 року, з попередньо визначеною заставою.

Копію ухвали невідкладно вручити учасникам судового провадження.

На ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_6