Справа № 576/739/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинувачуваного: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухові кримінальне провадження № 0000061 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, українця, громадянина України, освіта базова середня, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , неодруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, який затверджений Законом №2102-ІХ від 24.02.2022, на території України запроваджено режим воєнного стану, який діє і по теперішній час.

11 жовтня 2022 року військовозобов`язаного ОСОБА_4 призвано на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 і направлено для проходження військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13 жовтня 2022 року № 209 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини і призначено на посаду стрільця 2 відділення 2 взводу 3 стрілецької роти.

Відповідно до положень п. 3 ч. 9 ст. 1, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу та початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації це день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо), а для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з моменту прийняття солдата ОСОБА_4 на військову службу та відправлення його у військову частину НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Вимоги ст.cт. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного громадянина України захищати Вітчизну, суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем, підсудний ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статті 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачають необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Однак, 21 січня 2023 року близько 10 години підсудний ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п.1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 19, 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, самовільно залишив місце служби місце тимчасової дислокації роти військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, ухиляючись від несення обов`язків військової служби.

А 04 квітня 2023 року близько 09 години підсудний ОСОБА_4 самостійно прибув до місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 , та заявив про себе як про військовослужбовця, який самостійно залишив місце служби, тим самим припинив вчинене ним правопорушення.

Однак, в подальшому, 05 квітня 2023 року близько 18 години підсудний ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п.1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 19, 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, повторно незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, повторно самовільно залишив місце служби місце тимчасової дислокації роти військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 та проводив час на власний розсуд, ухиляючись від несення обов`язків військової служби.

11 лютого 2025 року підсудного ОСОБА_4 було затримано працівниками поліції.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково та показав, що в жовтні 2022 року він був призваний на військову службу за мобілізацією та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця. На початку 2023 року місцем дислокації їх військової частини були визначено АДРЕСА_3 . Але, командуванням частини для тимчасового проживання йому була виділена закинута хата, в якій не було жодних умов для нормального проживання, бо в ній було відсутнє світло, вода та зв`язок. Оскільки він не мав нормальних побутових умов, він покинув місце служби та поїхав до себе додому. Потім, на початку квітня 2023 року він повернувся назад у військову частину та доповів командиру, що хоче продовжити службу. Той сказав, що не заперечує проти його повернення на службу, але знову визначив йому для проживання закинуту хату, що також була без будь-яких нормальних побутових умов. Тому, через таке відношення командування до нього, наступного дня він знову покинув місце служби.

Хоча ОСОБА_4 свою вину визнав частково, суд вважає, що його вина у інкримінованому йому злочині повністю підтверджується наданими суду доказами.

Так, свідок ОСОБА_6 показав, що він перебуває на посаді командира взводу військової частини НОМЕР_1 . Із жовтня 2022 року у його взводі проходив службу ОСОБА_4 . Десь наприкінці січня 2023 року, коли їх частина дислокувалась в с. Черневе Шалигинської громади, під час вечірнього шикування він виявив, що військовослужбовець ОСОБА_4 відсутній у військовій частині. Про цей факт він доповів командуванню військової частини. Він намагався зв`язатись із ОСОБА_4 по телефону, але той на зв`язок не виходив. Потім, в один із днів на початку квітня 2023 року ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини і заявив, що хоче продовжити службу. Але, наступного дня він знову зник із розташування військової частини. Коли вони зв`язались із ОСОБА_4 , то той повідомив, що у нього нібито народилась дитина, а тому він їде додому і з нього уже «вистачить».

Копією військового квитка ОСОБА_4 підтверджується, що останній перебуває на військовому обліку.

Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2023 № 209, згідно якого солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 і цього ж дня призначений на посаду стрільця 2 відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти вказаної військової частини.

Відповідно до довідки ВЛК від 03.10.2022 солдат ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби.

Рапортом командира роти вогневої підтримки в/ч НОМЕР_1 , яким останній доповів командиру військової частини, що 21.01.2023 солдат ОСОБА_4 при заміні добового наряду не прибув для несення бойового чергування.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 21.01.2023 по вказаному факту було призначене службове розслідування (а.с.80-81), за наслідками проведення якого був складений відповідний акт (а.с.82-89), яким підтверджено факт самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_4 військової частини.

Із книги обліку військовослужбовців, які самовільно покинули розташування в/ч НОМЕР_1 вбачається, що солдат ОСОБА_4 з 21.01.2023 не перебував в розташуванні цієї військової частини.

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 09.03.2023, солдата ОСОБА_4 визнано таким, що не несе обов`язки військової служби, у зв`язку із чим призупинена його військова служба, а також призупинена виплата грошового та інших видів забезпечення. Рапортом ОСОБА_4 від 04.04.2023, яким останній доповів командиру в/ч НОМЕР_1 про повернення до військової частини для проходження служби.

Довідкою командира в/ч НОМЕР_1 також підтверджується факт повернення солдата ОСОБА_4 04.04.2023 до вказаної військової частини для проходження служби.

Таким чином, дослідивши і оцінивши представлені стороною обвинувачення докази з точки зору належності та допустимості, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення представлено достатня кількість переконливих доказів вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину

Аналізуючи викладене, суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Твердження підсудного ОСОБА_4 , що він самовільно залишив військову частину з поважних причин, суд вважає не серйозними і такими, що не заслуговують на увагу.

Так, стаття 65 Конституції України зазначає, що захист Вітчизни є обов`язком громадян України і військовослужбовці несуть військову службу відповідно до закону.

Це зобов`язує виконувати бойові завдання добросовісно та належним чином, незалежно від виду і якості побутових умов, які створені військовослужбовцю його командуванням.

Тому, відсутність у військовослужбовця побутових зручностей, тим більш в умовах військового стану, в жодному разі не може бути розцінено як поважну причину для самовільного залишення військової частини.

Призначаючи підсудному ОСОБА_4 міру покарання, у відповідності до ст. 66 КК України, суд враховує як обставину, що пом`якшує покарання, що він раніше не судимий.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів. Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, негативно характеризується за місцем служби.

У відповідності до вимог ст.50 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за вчинене, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню нових злочинів. Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Тому з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого криміналого правопорушення, відсутністю обставин, які обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, обставин їх вчинення, з врахуванням принципу справедливості та невідворотності покарання за вчинене, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе тільки в умовах його ізоляції від суспільства на певний час, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Суд зазначає, що призначення іншого, більш м`якого покарання, за вчинення кримінального правопорушення, яке направлене проти встановленого порядку несення військової служби, вчинене в умовах військового стану, може породити і в інших осіб впевненість в тому, що можна відмовитися захищати Вітчизну, покинути місце служби без поважної причини, не виконувати накази командирів і реального покарання за це не настане. Це також може призвести до підриву військової дисципліни у військах, розлагодженості дій військових, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу слід залишити тримання під вартою.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.

Зарахувати в строк відбування покарання перебування ОСОБА_4 під вартою і строк його відбування обчислювати з 11 лютого 2025 року.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Глухівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Глухівського міськрайонного суду ОСОБА_1