КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

особи, в інтересах якої подана скарга, - ОСОБА_8 ( в режимі ВКЗ з ДУ «Київський слідчий ізолятор»),

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_11 та звільнено ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрито.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_9 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, яке відноситься злочинів середньої тяжкості, 25 квітня 2012 року та з моменту вчинення злочину минуло понад 5 років

Враховуючи наявність згоди ОСОБА_9 на закриття кримінального провадження з нереабілітуючої підстави, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення його від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, та закриття кримінального провадження щодо нього.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року у справі № 758/11025/17, постановити ухвалу про закриття кримінального провадження № 0000540 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з набранням чинності законом, який скасовує кримінальну відповідальність за діяння вчинене особою.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт зазначає, що приймаючи ухвалу щодо ОСОБА_9 , суд не звернув уваги, що таке рішення, порушує права інших осіб, а саме ОСОБА_8 , порушивши щодо нього презумпцію невинуватості, чим істотно порушив вимоги КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, апелянт зазначає, що ухвала Подільського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_8 , оскільки на думку адвоката, містить твердження про встановлення судом його участі, у складі групи осіб, у вчиненні кримінального правопорушення, як особи досудове розслідування стосовно якої здійснюється у іншому кримінальному провадженні, яка 09.01.2017 наказом № 39-к голови правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_12 призначена на посаду заступника голови правління банку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», відповідно до якого можливо ідентифікувати його анкетні дані.

Окрім того, звертає увагу на те, що хоча в ухвалі й не вказано його прізвище, це не означає неможливість ідентифікувати його, оскільки в ухвалі вказується на його посаду та наказ за яким він був на неї призначений «… яка 09.01.2017 наказом № 39-к голови правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_12 призначена на посаду заступника голови правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ці відомості є загальновідомими, оскільки оприлюднені на офіційному сайті Національного банку України станом на грудень 2015 року у розділі керівники ліквідованого банку з посиланням на дату призначення, де вказано прізвище ОСОБА_8 .

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали у повному обсязі виклав фактичні обставини, які були зазначені прокурором в обвинувальному акті, як достовірно встановлені під час досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України.

Проте, ухвала суду першої інстанції про встановлення цих фактичних обставин, на думку апелянта, тим самим стверджує про встановлення обставин та виклад подій, які ідентичні обставинам та подіям викладеним за повідомленням про підозру у іншому кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000279 ОСОБА_9 за обставинами, які підлягають встановленню у рамках кримінального провадження за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України та фактично стверджує про вчинення цих кримінальних правопорушень ОСОБА_8 та особами, зазначеними як група осіб.

Таким чином, як вважає апелянт, ухвала місцевого суду містить констатацію винуватості ОСОБА_8 , що суперечить презумпції невинуватості як загальній засаді кримінального провадження та створює преюдицію, встановлюючи обставини, які підлягають встановленню і доказуванню їх наявності у іншому кримінальному провадженні та визначає участь ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень як за ч. 2 ст. 205 КК України так і за обставинами повідомлення про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000279.

Окрім того, адвокат зазначає, що ухвала Подільського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року відносно ОСОБА_9 безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_8 , оскільки у ній констатовано факти злочинної діяльності інших осіб, зокрема ОСОБА_8 , за відсутності щодо нього обвинувального вироку, який набрав би законної сили, що порушує визначені ст. 7 КПК України засади кримінального провадження, зокрема невинуватості та забезпечення доведеності, а тому ОСОБА_8 , хоча і не був учасником кримінального провадження щодо ОСОБА_9 , однак вправі захищати свої права, свободи та інтереси, яких стосується ухвала у цьому провадженні, шляхом звернення до апеляційної інстанції з відповідною скаргою.

Також, апелянт звертає увагу на те, що зважаючи на те, що ОСОБА_9 обвинувачується за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України та його дії кваліфіковані як співучасть у вчиненні цього злочину та виконані ролі пособника, - строк давності обчислюється з дня, коли була завершена роль, що виконував певний співучасник, а не з дня вчинення злочину виконавцем.

Таким чином, на думку адвоката, початок строку давності належить рахувати не з моменту придбання ОСОБА_9 підприємства ОСОБА_13 , що охоплюється ч. 1 ст. 205 КК України, а з моменту вчинення ч. 2 ст. 205 КК України, а саме заподіяння великої матеріальної шкоди банкові (перерахування отримання коштів на рахунок Nasterno Commercial Limited), що за часом не співпадає з моментом придбання цього підприємства, однак в ухвалі суду цей час не встановлено.

А тому вважає, строк давності за ч. 2 ст. 205 КК України, визначений ст. 49 КК України на момент постановлення ухвали 25.09.2017 року, не закінчився.

На думку апелянта, наведене вище констатується з метою захисту порушених прав та інтересів ОСОБА_8 , і не з метою погіршення становища ОСОБА_9 , оскільки стаття 205 КК України, на підставі Закону України № 101-ІХ від 18.09.2019 «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо зменшення тиску на бізнес», виключена з КК України, тобто набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння вчинене особою (п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України), вказані обставини дають підстави для прийняття рішення судом апеляційної інстанції не тільки за апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_8 .

На відміну від звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, яке є звільненням з нереабілітуючих підстав, закриття кримінального провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, усуває такі негативні наслідки, у тому числі і негативні наслідки цивільно-правового характеру.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляцію, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Подільського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року про закінчення строків давності, передбачених ст. 49 КК України, у кримінальному провадження щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, 25 квітня 2012 року, у невстановлений слідством точний час.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 205 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Строк давності за вчинення нетяжкого злочину згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України складає п`ять років.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину середньої тяжкості і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років.

У зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого ст. 49 КК України, захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 205 КК України.

ОСОБА_9 дав згоду на закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, а суд розглянув клопотання захисника та ухвалив відповідне рішення.

Разом з тим, ухвала Подільського районного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 у зв`язку із закінченням строків давності та звільненням його від кримінальної відповідальності не містить жодних висновків про вчинення ОСОБА_8 певних дій та констатацію фактів злочинної діяльності, зокрема ОСОБА_8 , за відсутності щодо нього обвинувального вироку, який набрав би законної сили, як про це стверджує апелянт.

Так, у мотивувальній частині ухвали викладено встановлені судом обставини щодо розгляду клопотання захисника про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 .

Зокрема, у мотивувальній частині ухвали суду зазначено про пред`явлене органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачення за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, надходження клопотання захисника ОСОБА_11 про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, ставлення обвинуваченого та його захисника до вказаного клопотання та підстави для задоволення клопотання, передбачені ст. 49 КК України.

При цьому у мотивувальній частині ухвали не міститься жодного висновку про те, що ОСОБА_8 вчинив певні дії, які можуть складати об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України, чи вчинив кримінальне правопорушення або є підстави для визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, як про стверджує в апеляції адвокат ОСОБА_7 .

Посилання апелянта на те, що в ухвалі суду хоча і не вказано прізвище ОСОБА_8 , та це не означає неможливість ідентифікувати його, оскільки в ухвалі вказується на його посаду та наказ за яким він був на неї призначений «… яка 09.01.2017 наказом № 39-к голови правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_12 призначена на посаду заступника голови правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ці відомості є загальновідомими, не можуть бути взятими до уваги, оскільки за текстом ухвали суду, суд не встановлював обставин вчинення кримінального правопорушення.

Прохаючи скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року та постановити нову ухвалу про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з набранням чинності законом, який скасовує кримінальну відповідальність за діяння вчинене особою, апелянт залишив поза увагою той факт, що декриміналізація кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України, відбулась вже після ухвалення судом рішення про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Так, ухвала Подільського районного суду м. Києва про звільнення ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності була постановлена 25 вересня 2017 року, а Закон України № 101-ІХ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо зменшення тиску на бізнес», яким з КК України була виключена стаття 205 КК України, був ухвалений 18 вересня 2019 року.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Проте на момент втрати чинності закону, яким встановлювалася кримінальна відповідальність за ст. 205 КК України, кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 вже було закрито, відтак вказане кримінальне провадження не підлягало до закриття у зв`язку із зміною закону.

При цьому необхідно враховувати, що закриття кримінального провадження згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, є нереабілітуючими підставами для закриття кримінального провадження.

Отже, ОСОБА_9 був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та відносно нього було закрито кримінальне провадження з нереабілітуючої підстави.

Закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України також є нереабілітуючою підставою для закриття кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав мають однакові юридичні наслідки як для особи, відносно якої було закрито кримінальне провадження, так і для інших осіб, прав та інтересів яких стосується рішення про закриття кримінального провадження, тому колегія суддів вважає безпідставним посилання захисника на те, що закриття кримінального провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України усуває певні негативні наслідки.

Таким чином, колегія суддів не убачає підстав для скасування ухвали Подільського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 758/11025/17

Провадження № 11-кп/824/249/2025

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_14

Доповідач ОСОБА_1