Справа № 173/2072/25
Провадження №1-кс/173/308/2025
У Х В А Л А

іменем України

08 вересня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Слідчий суддя Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 розглянувши в режимі відео конференції в приміщення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області матеріали за скаргою представника ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на бездіяльність посадових осіб ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність органу досудового ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В скарзі зазначає, що 24 липня 2025 року ОСОБА_6 , через свого адвоката ОСОБА_3 , звернулась до Начальника Відділення поліції № 3 Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про відкриття кримінального провадження за фактом вчинення злочину, склад якого передбачений ч. 3, 5 ст. 190 КК України, шляхом направлення рекомендованого листа з описом вкладення до органу досудового розслідування. Вказана заява фактично отримана органом досудового розслідування 30.07.2025.

На думку скаржника та її представника склад злочину, передбаченого ч. 3, 5 ст. 190 КК України полягає в тому, що 21 травня 2024 року суддею Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_7 ухвалено рішення по справі № 173/2630/23, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_8 , до скаржника, та до сина скаржника - ОСОБА_9 .Вказаним рішенням суду визнано недійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 22.02.2022 р. та посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу ОСОБА_10 , зареєстрований в реєстрі за № 106, який укладено між скаржником та ОСОБА_11 , за яким позивач отримала у власність житловий будинок АДРЕСА_1 .Судом першої інстанції під час розгляду справи № 173/2630/23 по суті, встановлено, що 22.02.2022 р. між позивачкою і відповідачкою укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною житловою площею 55.2 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_10 , та зареєстрований в реєстрі за № 106, що підтверджується копією договору.

ОСОБА_8 згодом оспорила укладений договір купівлі-продажу посилаючись на те, що через похилий вік та поганий зір не могла прочитати договір, не усвідомлювала природу та наслідки укладеного договору, тому помилялась який договір нею фактично був укладений. Крім того, ні вона, ні відповідачі фактично не виконали умови укладеного договору купівлі-продажу, що свідчить про те, що при укладені договору вона мала намір укласти зовсім інший договір, а саме: договір довічного утримання, який би відповідав її інтересам.

За вказаних обставин, судом першої інстанції застосовано положення ст. 202, 203 ЦК України, відповідно до яких суд першої інстанції вказав на те, що обставина укладення вказаного договору у відповідній вимогам чинного законодавства формі - є встановленою, але судом також встановлено наявність обставин, які вказують на вчинення вказаного правочину з боку Відповідача під впливом помилки, яка зумовлена похилим віком та поганим зором.

За вказаних обставин, скаржник вимушена була звернутись до суду з позовною заявою про стягнення 289 050,00 (двісті вісімдесят дев`ять тисяч п`ятдесят гривень), у зв`язку з визнання Договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 22.02.2022 р., посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу ОСОБА_10 , зареєстрований в реєстрі за № 106 недійсним на підставі Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.05.2024 р. по справі № 173/2630/23.

Проте, по справі 173/121/25 (про стягнення кошів з Радецької на користь скаржника) - скаржник взагалі заперечує факт отримання грошових коштів в рахунок оплати вартості будинку за Договором купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 22.02.2022 р., посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу ОСОБА_10 , зареєстрований в реєстрі за № 106.

Звертає увагу на те, що під час розгляду справи № 173/2630/23, та справи 173/121/25 громадянка ОСОБА_8 не приймала участі в жодному слуханні справи, а представник ОСОБА_8 - постійно заперечує проти особистої явки клієнтки через похилий вік та незадовільний стан здоров`я.

Окремо зауважує, що громадянка ОСОБА_8 за участі невстановленого кола осіб, систематично укладає з різними особами договори про відчуження права власності на її нерухоме майно, потім отримує грошові кошти від іншої сторони договору, та користуючись своїм віком, станом здоров`я - оскаржує укладені правочини (вказуючи що його було укладено під впливом помилки).

Вважає, що вказані обставини свідчать про наявність ознак складу злочину, який передбачений ч. 3, ч. 5 ст. 190 КК України (шахрайство).

Наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 фактично було передано ОСОБА_8 289 050,00 (двісті вісімдесят дев`ять тисяч п`ятдесят гривень), які і зумовлюють розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.

Проте, незважаючи на те, що вказану заяву про відкриття кримінального провадження від скаржника орган досудового розслідування отримав 30.07.2025 р., засвідчується трекінгом поштового відправлення, керівником органу досудового розслідування до теперішнього часу не було відкрито кримінальне провадження та не повідомлено скаржнику про відкриття кримінального провадження, шляхом направлення Витягу з ЄРДР.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат ОСОБА_3 доводи скарги підтримав, пояснив, що на його думку в діях ОСОБА_8 вбачається шахрайство, тобто склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 та 5 ст. 190 КК України оскільки остання неодноразово укладала договори з громадянами України щодо відчуження свого нерухомого майна, а згодом оскаржувала вказані угоди через суд та не повертала отримані кошти посилаючись на вік.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки фактичні обставини відповідають договірним цивільно-правовим правовідносинам.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу, дійшов висновку, що в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_5 слід відмовити з наступних підстав.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Слідчим суддею встановлено, що адвокат ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_5 24.07.2025 звернувся до начальника ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про відкриття кримінального провадження за фактом шахрайських дій громадянки ОСОБА_8 які виразились в тому, що остання під приводом укладання договору купівлі-продажу свого нерухомого майна заволоділа грошовими коштами його клієнтки та інших громадян.

Указане звернення зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 30.07.2025 року № 8789.

У довідці про результати проведення перевірки інформації викладеної у зверненні адвоката ОСОБА_3 зазначено, що за результатами перевірки встановлено, що факт шахрайства в даному випадку відсутній, вищевказані дії є цивільно-правовими відносинами, що підтверджується рішеннями та постановами судів в межах цивільного судочинства у зв`язку з чим вказану заяву розглянуто в порядку ЗУ «Про звернення громадян».

Положеннями частини 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

З об`єктивної сторони шахрайство, відповідальність за яке передбачена ст. 190 КК України, полягає в протиправному заволодінні чужим майном, в набутті права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою.

Як випливає зі змісту зазначеної норми кримінального закону та правозастосовної практики, отримання майна за умови виконання якого-небудь зобов`язання належить кваліфікувати як шахрайство в тому разі, коли винна особа в момент заволодіння цим майном мала на меті його присвоїти, а зобов`язання не виконувати. Як шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою, слід розглядати укладення договорів кредиту, позики, попередньої оплати за виконання певної роботи тощо без наміру повернути отримані кошти чи інші матеріальні цінності, виконати належно обумовлену роботу чи повернути борг. Із суб`єктивної сторони шахрайство характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Відсутність хоча б одного зі складових елементів шахрайства, у тому числі об`єктивної чи суб`єктивної сторони, означає, що дії осіб, поведінка яких оцінюється, можуть бути в іншій юридичній площині, ніж кримінальна, а саме свідчити про наявність цивільного або господарського спору.

Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою.

ВС у постанові № 541/440/15-к від 27.02.2018, указав, що шахрайство вважається закінченим злочином, якщо винний заволодіває предметом злочину винятково за допомогою обману або зловживання довірою і після цього має реальну можливість розпорядитися ним як своїм. Це означає, що шахрайство передбачає такий перехід певного предмета у володіння винного, який дозволяє йому реально здійснити хоча б первісне розпорядження.

Скаржником у заяві про злочин не наведено конкретних фактичних даних, які би свідчили про існування обставин, що підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення та давали би підстави для кваліфікації дій ОСОБА_8 за відповідними статтями Кримінального кодексу України.

Із наведених скаржником у заяві про вчинення кримінального правопорушення відомостей слідує, що між нею та ОСОБА_8 наявний цивільно-правовий спір стосовно купівлі-продажу житлового будинку належного ОСОБА_8 .

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.09.2021 у цивільній справі № 173/1640/20 встановлено, що 13.11.2015 року Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області було посвідчено договір довічного утримання, відносно якого позивачка, ОСОБА_8 , передала у власність набувачу ОСОБА_12 , житловий будинок під АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0.0868 га., яка вказана по фактичному користуванню з кадастровим номером :03:002:0225, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) Склад землі: рілля -0.0414 га, малоповерхова забудова - 0.0454 га., що підтверджується копією договору довічного утримання

Згідно розділів 2, 3 укладеного договору довічного утримання, набувач, ОСОБА_12 , зобов`язувалась надавати позивачеві утримання (догляд) оцінений у сумі 700 грн., щомісячно, надання побутових послуг, забезпечувати надання їй медичної допомоги удома лікуванням загального профілю, забезпечувати продуктами харчування, одягом та необхідною допомогою.

В свою чергу відповідач не надала доказів про надання позивачці ні матеріальної допомоги, ні допомоги по господарству. При цьому відповідач заперечуючи проти вимог позивачки особисто не з`явилась в жодне із призначених судових засідань, що також розцінюється судом як байдуже ставлення відповідача, як до самої позивачки так і до спору, який виник.

Оцінюючи всі вищенаведені докази в їх сукупності, суд вважав доведеним факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним договором довічного утримання та про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.05.2024 у цивільній справі № 173/2630/23 встановлено, що 22.02.2022 року між позивачкою, ОСОБА_8 і відповідачкою ОСОБА_5 , був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку за АДРЕСА_1 , загальною житловою площею 55.2 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_10 , та зареєстрований в реєстрі за № 106, що підтверджується копією договору.

В договорі купівлі-продажу хоч і вказано, що сторони провели розрахунок за будинок до укладення договору, а відповідачка ОСОБА_5 , говорила про те, що вона передала позивачці грошові кошти, але при цьому сума, за яку був куплений будинок відповідачкою не була названа. Відповідачка заперечуючи проти позовних вимог не обурювалась тим, що вимагаючи визнати договір купівлі-продажу недійсним позивачка спричинила їй збитки на суму сплачених грошових коштів за купівлю будинку, не ставила вимоги щодо повернення їй сплачених грошових коштів, з чого суд приходить до висновку, що кошти за договором позивачці не передавались.

Таким чином суд вважав доведеним факт, що при укладенні спірного правочину мала місце саме помилка позивача, що природи та наслідків укладеного нею правочину, оскільки укладаючи договір позивачка мала намір і в подальшому проживати в спірному будинку, та отримувати допомогу та утримання від відповідачів як відносно себе, так і відносно відчуженого нею майна. Оскільки своїм родичам та знайомим пояснювала, що вона знайшла людей, які будуть здійснювати за нею догляд та з цією метою має намір передати їм у власність будинок, що підтверджено показаннями свідків.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.07.2025 у цивільній справі № 173/121/25 встановлено, що за доводами позивача, відповідач неправомірно набула у власність - 289050 грн., які підлягають поверненню після набрання законної сили рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.05.2024, по справі № 173/2630/23, в матеріалах якої містяться також докази безперервного проживання відповідача в будинку з моменту укладення вказаного договору, а відтак позивач вважає, що вартість комунальних послуг які були сплачені позивачем або її сином підлягають компенсації у якості завданих збитків.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.05.2024 у справі № 173/2630/23 та постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.10.2024 у справі № 173/2630/23 встановлено, що кошти за договором не передавались.

Таким чином, факт не отримання грошових коштів ОСОБА_8 є преюдиційним, та таким, що є встановленим і не потребує доказування.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

У даному конкретному випадку, заява про вчинення ОСОБА_8 шахрайства, а також зібрані матеріали не містять об`єктивних відомостей, які б свідчили про та указували на існування обставин, які дають підстави для кваліфікації дій за відповідними статтями Кримінального кодексу України, а між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 по суті існують цивільно-правові відносин з приводу розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку, судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_8 грошові кошти не отримувала.

Тобто, така заява адвоката ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_5 не відповідає вимогам ч. 5 ст. 214 КПК України, згідно з якої передбачено обов`язок внесення до ЄРДР лише тих відомостей про кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про його вчинення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 214, 303-307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні скарги представника ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на бездіяльність посадових осіб ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 24.07.2025.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів

Слідчий суддя: