Номер провадження: 11-кп/813/1940/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 на вирок Хаджибейського районного суду м.Одеси від 06.05.2025 року в кримінальному провадженні №0000828 від 13.11.2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дейкалівка, Зеньковецького району, Полтавської області, громадянина України, освіта неповна середня спеціальна, не одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та йому призначене покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_7 вироком суду не обирався.

Вироком суду вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності з обставин спричинення психологічного насильства стосовно своєї матері ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, продовжив вчиняти психологічне насильство відносно матері, яке виразилось у словесних образах, приниженні, залякуванні, що потягло за собою наслідки у вигляді емоційної невпевненості, нездатності захистити себе, що завдало шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_9 .

Так, 03.03.2024 року, 22.05.2024 року, 24.07.2024 року ОСОБА_7 , знаходячись за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_2 , розпочинав конфлікти з матір`ю ОСОБА_9 і вчиняв відносно неї психологічне насильство, що мало вираз у словесних образах, погрозах, приниженні, залякуванні, що завдало шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_9 . У зв`язку із вказаними діями на ОСОБА_7 були складені протоколи про адміністративні правопорушення та Малиновським (Хаджибейським) районним судом м. Одеси за результатами розгляду ОСОБА_7 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.

Одночасно поліцією виносились термінові заборонні приписи, щодо заборони ОСОБА_7 в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_9 із забороною на вхід і перебування в місці проживання потерпілої.

10.11.2024 року, ОСОБА_7 , продовжуючи свої незаконні дії, направлені на домашнє насильство, знаходячись за місцем проживання матері, за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, вчинив психологічне насильство, що проявилось у словесних образах потерпілої ОСОБА_9 , висловлюванні на її адресу нецензурних слів, принижування честі та гідності, погроз, тим самим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_7 умисно, систематично вчиняв психологічне насильство у відношенні своєї матері ОСОБА_9 , що призвело до психологічних страждань, які мали свій вираз у спричинені останній психологічного болю, моральних страждань та погіршені якості життя потерпілої.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України за кваліфікуючими ознаками: домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, розладів здоров`я потерпілої особи.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність винуватості обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт строком 200 (двісті) годин та застосувати до нього обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників у порядку п.5 ч.1 ст.91-1 КК України строком на 3 (три) місяці. В іншій частині прокурор просить вирок залишити без змін.

Прокурор вказує, що вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні обмежувальних заходів, які застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство.

Прокурор зазначає, що суд першої інстанції, врахувавши суспільну небезпеку, ступінь тяжкості та характер скоєного кримінального правопорушення, пов`язаного із домашнім насильством стосовно потерпілої ОСОБА_9 , проте при призначенні покарання безпідставно не застосував передбачені ч.1 ст.91-1 КК України обмежувальні заходи до обвинуваченого ОСОБА_7 , які б дозволили захистити права і інтереси потерпілої, яка зазнала систематичні психологічні страждання, що призвели до зниження якості її життя, а також спрямовані на виправлення особи, яка вчинила таке насильство, шляхом переосмислення нею своєї поведінки до потерпілої особи, а також із метою запобігання вчиненню нових насильницьких кримінальних правопорушень.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності захисника та потерпілої, які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду до суду не з`явилися. Захисник ОСОБА_10 звернулася з заявою про розгляд справи без їх участі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників судового процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обвинувачений не заперечував щодо розгляду справи без участі захисника.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення скарги прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ст.ст. 370, 373 КПК України регламентують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1КК України, ніким не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вони не є предметом апеляційного розгляду.

Перевіривши вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів суд приходить до висновку, що доводи прокурора про невірне застосування судом першої інстанції вимог кримінального закону при призначенні покарання є обґрунтованими, з урахуванням наступного.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , місцевий суд врахував характеризуючи данні про особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 за ст.126-1 КК України покарання у виді громадських робіт строком 200 (двісті) годин.

Проте, такий принцип призначення місцевим судом покарання не ґрунтується на вимогах кримінального закону, оскільки відповідно до положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до приписів ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені обов`язки, у тому числі направлення для проходження програми для кривдників.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Відповідно до ч. 10 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються КК України та КПК України.

Суд першої інстанції не врахував зазначені вимоги закону, припустився помилки та призначивши обвинуваченому покарання у виді громадських робіт, не застосував передбачені ч.1 ст.91-1 КПК України обмежувальні заходи щодо обвинуваченого тане мотивував свого рішення в цій частині.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Положеннями закріпленими в ст. 409 КПК регламентовано підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно положень ст. 413 КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Апеляційний суд враховує, що покладення на обвинуваченого ОСОБА_7 обмежувальних заходів, які передбачені положеннями ч. 1 ст. 91-1 КК України, має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, слід констатувати, що місцевим судом при призначенні покарання неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосовано обмежувальні заходи, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство, які передбачені положеннями ч. 1 ст. 91-1 КК України, а тому доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення є обґрунтованими.

Згідно роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі коли в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого шляхом призначення йому більш суворого покарання, то у разі задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції скасовується та ухвалюється новий вирок.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції на підставі п.4 ч.1, ч.2 ст.409, п.1 ч.1 ст.413, ст.414 КПК, в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 421, 424, 426, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Хаджибейського районного суду м.Одеси від 06.05.2025 року в кримінальному провадженні №0000828 від 13.11.2024 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджений за ст.126-1 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ст.126-1 КК України у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників у порядку п.5 ч.1 ст.91-1 КК України строком на 3 (три) місяці.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання ним законної сили.

Копії вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4