Провадження №1-кп/523/1697/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України у спрощеному провадженні в приміщенні суду обвинувальний акт й додані до нього матеріали об`єднаного кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000166 від 01.07.2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ізмаїл Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на посаді номера обслуги першого кулеметного відділення кулеметного взводу першої спеціалізованої стрілецької роти стрілецького спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого і засудженого, зокрема востаннє:

-19.09.2022 вироком Суворовського районного суду м.Одеси за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого 07.06.2024 в порядку ст.81-1 КК для проходження військової служби за контрактом на невідбутий строк покарання 3 роки 2 місяця 29 днів,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.3 ст.357, ч.ч.1, 4 ст.358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Пересипського районного суду м.Одеси із Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону одночасно із означеним обвинувальним актом щодо вчинення кримінальних проступків, в якому викладено клопотання прокурора ОСОБА_3 про розгляд акта у спрощеному порядку, також для розгляду надійшли матеріали об`єднаного кримінального провадження та відповідна заява сторони захисту.

Приписи ч.1 ст.382 КПК України встановлюють, що у разі розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні, суд у п`ятиденний строк з дня отримання такого обвинувального акта, вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок.

На виконання наведених вимог закону, вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України надані для судового розгляду у спрощеному провадженні обвинувальний акт й додані до нього матеріали, суд доходить наступних висновків.

Згідно з обвинувальним актом та матеріалами об`єднаного кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем за контрактом під час мобілізації та проходячи військову службу в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (§2 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 15.09.2024 №121-РС), у військовому званні солдат, в порушення вимог ст.ст.11, 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, всупереч приписам Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон», 29.05.2025 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись в палаті №5 хірургічного відділення МКЛ №11, розташованої по вулиці Віталія Нестеренка 5 в м.Одесі, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, обрав об`єктом своєї злочинної діяльності паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВСУ в Одеській області 09.07.1996 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у обвинуваченого виник злочинний умисел у привласненні зазначеного паспорту з метою подальшого використання у власних цілях.

Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_2 , знаходячись за вказаною адресою, переслідуючи мету таємного викрадення паспорту громадянина України, усвідомлюючи належність цього паспорту іншій особі, не маючи права здійснювати дії, передбачених правом користування означеним паспортом громадянина України, а також достовірно знаючи, що його дії перебувають поза межами волі власника, з метою використання у власних цілях, викрав вказаний паспорт, власником якого є ОСОБА_5 , таким чином привласнивши цей паспорт.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_2 наприкінці травня 2025 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, у невстановленому місці м.Одеси, достовірно знаючи про процедуру оформлення офіційного документу паспорту громадянина України, діючи умисно і з метою підроблення раніше викраденого паспорту на ім`я ОСОБА_5 для його наступного використання у власних цілях, усвідомлюючи суспільно небезпечний характеру своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вказаний обвинувачений шляхом відокремлення первісних фотознімків зазначеної особи на першій та п`ятій сторінці паспорту громадянина України, власноручно вклеїв на їх місця фотознімки з власним зображенням, таким чином підробив офіційний документ паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВСУ в Одеській області 09.07.1996 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який надає певні права та видається установою, яка має право видавати такий документ.

Крім того, 01.07.2025 приблизно о 12:30 годині, обвинувачений ОСОБА_2 , перебуваючи біля будинку №20 по вулиці Зорянській в м.Одесі, маючи при собі підроблений паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВСУ в Одеській області 09.07.1996 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , використав це підроблений офіційний документ з метою посвідчення своєї особистості.

Так, у зазначений день, час і місці, обвинувачений ОСОБА_2 , реалізуючи свій прямий умисел, направлений на використання завідомо підробленого паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВСУ в Одеській області 09.07.1996 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розуміючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, діючи умисно і з метою посвідчення своєї особи, пред`явив співробітникам поліції означений паспорт громадянина України, тим самим використав завідомо підроблений офіційний документ.

Отже, за обвинувальним актом, ОСОБА_2 висунуте обвинувачення: у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом; у підробленні офіційного документу, який видається установою, яка має права видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання підроблювачем; у використанні завідомо підробленого документу, тобто у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.3 ст.357, ч.ч.1, 4 ст.358 КК України, відповідно.

З огляду на означену вище заяви сторони захисту, обвинувачений ОСОБА_2 за участю захисника ОСОБА_6 погодились зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомилися з обмеженням права на апеляційне оскарження, виявивши згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, а обвинувачений при цьому повністю й беззаперечно визнав свою винуватість.

Як убачається з матеріалів об`єднаного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_2 під час досудового розслідування повністю визнав свою провину за висунутою підозрою, що ідентична викладеному в акті обвинуваченню, а будучи допитаним дізнавачем в якості підозрюваного, надав в цілому визнавальні показання про вчинені ним при вказаних вище обставинах кримінальні проступки, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєних правопорушень.

Втім, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні ним кримінальних проступків, фактичні обставини яких ним та ніким із учасників провадження не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось в судовому засіданні, відповідно до ч.1 ст.382 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 своїми умисними діями незаконно заволодів будь-яким способом паспортом; підробив офіційний документ, який видається установою, яка має права видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання підроблювачем; та використав завідомо підроблений документ, а відтак дії зазначеного обвинуваченого вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.3 ст.357, ч.ч.1, 4 ст.358 КК України, відповідно.

Так, за приписами ч.3 ст.357 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом, що карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Відповідно ж до ч.1 ст.358 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає, зокрема, за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, що карається штрафом до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Згідно з ч.4 ст.358 зазначеного Кодексу, кримінальна відповідальність за цією нормою настає за використання завідомо підробленого документа, що карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до двох років.

У примітці до статті 358 КК України визначено, що під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи докази у правозастосовній діяльності, що складаються видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду належить врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд приймає до уваги характер і обставини інкримінованих протиправних діянь, їх кількісний склад і суспільну небезпечність та те, що в силу ст.12 КК України вчинене ним відноситься до категорії кримінальних проступків, що мали місце в умовах воєнного стану в Державі та збройної агресії рф проти України, а також судом враховується стан здоров`я зазначеного обвинуваченого та характеризуючі його особу дані.

Так, згідно з матеріалами об`єднаного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_2 свою провину в інкримінованих діяннях визнав; одружений і має дитину 2005 р.н.; раніше неодноразово судимий і умовно-достроково звільнений від відбування покарання за вироком суду від 19.09.2022 для проходження військової служби за контрактом в порядку ст.81-1 КК України на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 30.05.2024 року, на невідбутий строк позбавлення волі 3 роки 2 місяця 29 днів; на диспансерному обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР не перебуває та у травні 2024 року постановою ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 визнаний придатним до військової служби; забезпечений місцем реєстрації в Одеській області; до Одеського обласного центру зайнятості з приводу працевлаштування чи допомоги по безробіттю не звертався.

Крім того, як слідує з наявних у матеріалах об`єднаного кримінального провадження копії матеріалів службового розслідування військової частини НОМЕР_1 , обвинувачений ОСОБА_2 з 24.07.2024 перебував в статусі безвісти зниклого, але 02.11.2024 був переданий службовцями ВСП до підрозділу зазначеної військової частини, де перебував в розпорядженні командира військової частини, та з 04.11.2024 року знятий з усіх видів забезпечення і вважається таким, що самовільно залишив військову частину.

Частина 1 ст.33 КК України регламентує, що сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено.

При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1 ст.70 КК України).

У разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає такій особі покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу (ч.3 ст.81-1 КК України).

Частинами 1, 4 ст.71 КК України встановлено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує частину покарання за попереднім вироком та остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так й від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Тотожну правову позицію визначив Пленум Верховного Суду України в п.п.10, 25, 26 Постанови №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі змінами і доповненнями.

Сукупність наведених обставин свідчить про стійку схильність обвинуваченого ОСОБА_2 до кримінально-протиправних діянь, про нехтування ним правил законослухняної поведінки в суспільстві, про його небажання робити належні висновки з попереднього засудження та вставати на шлях виправлення, про ухилення обвинуваченого від виконання обов`язків військової служби протягом тривалого часу та про його небажання виконувати конституційний обов`язок із захисту Вітчизни, що одночасно обумовлює неможливість виправлення обвинуваченого в умовах суспільства.

Разом із тим, до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , в обвинувальному акті визначено щире каяття, з чим суд не може погодитись з огляду на таке.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а згідно зі ст.92 цього ж Кодексу, обов`язок доказування перелічених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Згідно ж з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанови від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), щире каяття особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Проте, незважаючи на визнання обвинуваченим ОСОБА_2 своєї провини, відомості, які б підтверджували факт дійсного щирого каяття вказаного обвинуваченого мали знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, але відповідних доказів на підтвердження означених обставин до суду не надано і матеріали провадження таких даних не містять.

При цьому, як вбачається з матеріалів об`єднаного кримінального провадження, викриття протиправності дій обвинуваченого ОСОБА_2 відбулося не у зв`язку з осудом ним своєї поведінки чи з`явленням до відділку поліції із зізнанням або ініціативною чи добровільною видачею ним раніше викраденого і підробленого документу, не з огляду на намагання обвинуваченого виправити виниклу ситуацію, а внаслідок своєчасно вжитих правоохоронним органом відповідних оперативно-розшукових (слідчих) заходів (зупинки обвинуваченого працівниками поліції, оглядом місця події з вилученням підробленого паспорту).

Втім, оскільки ОСОБА_2 свою винуватість у вчинені кримінальних проступків визнав та зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами кримінального провадження погодився, що підтверджується відповідною заявою, доданою до обвинувального акта, суд у контексті приписів ст.ст.66, 67 КК України вважає можливим віднести визнання провини вказаною особою до пом`якшуючих її покарання обставин, а обставиною, що обтяжує його покарання, не встановлено.

Крім того, суд зауважує на те, що через призму належності обвинуваченого ОСОБА_2 до військовослужбовців ЗСУ (незважаючи на його тривале ухилення від виконання обов`язків військової служби) та в аспекті приписів ст.ст.14, 163 КВК України, якими визначено обмежені повноваження командування військових частин щодо контролю і нагляду лише за певними категоріями засуджених військовослужбовців (звільнених від відбування покарання з випробуванням), а також ураховуючи імперативність ст.49-1 цього ж Кодексу, за якою контроль і нагляд за засудженими до пробаційного нагляду особами здійснюється виключно уповноваженими органами з питань пробації, то слід визнати неможливість призначення вказаному обвинуваченому покарання у вигляді пробаційного нагляду, оскільки у разі повернення останнього на військову службу, призначення такого виду покарання призведе до фактичної неможливості виконання вироку суду в цій частині.

На підставі сукупності викладеного, з дотриманням принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, при визначенні виду та міри покарання у розглядуваному об`єднаному кримінальному провадженні, зважаючи на характер, обставин і кількісний склад скоєних обвинуваченим ОСОБА_2 кримінальних проступків, беручи до уваги наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, існуючі в матеріалах справи характеризуючі дані про особу останнього (зокрема, не працевлаштованість, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду для проходження військової служби за контрактом, ухилення від виконання обов`язків військової служби внаслідок самовільного залишення військової частини), що за приписами ст.ст.53, 57 КК України, ст..ст.14, 49-1, 163 КВК України обумовлюють неможливість призначення таких видів покарання як штраф або пробаційний нагляд, суд у контексті ст.ст.50, 65, 81-1 цього Кодексу, доходить висновку про те, що виправлення зазначеної особи та попередження нових кримінальних правопорушень має відбуватися лише в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді обмеження волі у визначених санкціями ч.3 ст.357, ч.ч.1,4 ст.358 означеного Кодексу межах, але з одночасним призначенням остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень і вироків за правилами ст.ст.70, 71, 72, 81-1 цього ж Кодексу з урахуванням невідбутого строку покарання за вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 19.09.2022 року, яке належить відбувати реально у кримінально-виконавчій установі.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, а щодо процесуальних витрат та арешту майна, - в силу вимог ст.ст.124, 126, 174 цього ж Кодексу, відповідно.

Керуючись ст.ст.100, 124-126, 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (кримінальних проступків), передбачених ч.3 ст.357, ч.ч.1, 4 ст.358 КК України, призначивши покарання:

-за ч.3 ст.357 КК України - у виді обмеження волі на строк 3 роки;

-за ч.1 ст.358 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 роки;

-за ч.4 ст.358 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_2 визначити у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст.ст.81-1, 71, 72 КК України, при призначенні покарання за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 19.09.2022, остаточне покарання ОСОБА_2 визначити у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців 29 (двадцять дев`ять) днів, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Згідно зі ст.ст.72, 63 КК України, строк відбування покарання засудженим ОСОБА_2 рахувати з часу його фактичного затримання і поміщення до УВП Міністерства юстиції України, виконання чого доручити ВнП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

В порядку ст.174 КПК України, арешт на майно, накладений за ухвалою слідчого судді від 04.07.2025, на паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВСУ в Одеській області 09.07.1996 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після набрання вироком законної сили, - скасувати.

З огляду на ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні - паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВСУ в Одеській області 09.07.1996 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зберігається в камері схову ВнП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (квитанція №00908 від 22.07.2025), знищити.

В силу ст.ст.124, 126 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні в сумі 7131,20 гривень, за проведення експертних досліджень, - стягнути з ОСОБА_2 , на користь держави.

Копії вироку направити прокуророві та ОСОБА_2 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також спрямувати для виконання начальнику ВнП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Пересипський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня ухвалення, а для обвинуваченого, у той же строк з дня отримання його копії.

С у д д я: ОСОБА_1