ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/202/25 Номер провадження 11-сс/814/230/25Головуючий у 1-й інстанції с. ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою представника ТОВ «Українська нафто-торгівельна компанія» - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 13 лютого 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 липня 2024 року за №0000045, задоволено частково клопотання детектива Підрозділу детективів ТУ БЕБ у Полтавській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та накладено арешт на виявлені й вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , із кадастровим номером земельної ділянки: :04:034:0073: паливно-мастильні матеріали з характерним запахом, що зберігаються в металевих резервуарах: №1 у кількості 18, 605 м3; №2 у кількості 10, 386 м3; №3 у кількості 2, 246 м3; №8 - у кількості 7, 765 м3; №10 3 кількості 8, 603 м3, всього орієнтовною кількістю 45, 359 м3 розчинник, та 2, 246 м3 дизельне пальне; пластикову папку коричневого кольору з калібровочними таблицями до металевих резервуарів на 10 арк.; скріплені металевим зажимом документи ТОВ «ВТФ «Лео», ТОВ «Світова нафтова корпорація», ТОВ «ТД «Оіл Груп» (протоколи якості, договори, акти) на 26 арк.; 3 канцелярських файли, скріплені між собою з документами ТОВ «ВТФ «Лео», ТОВ «Світова нафтова корпорація», ТОВ «ТД «Оіл Груп» (акти, ТТН, рахунок-фактура) на 226 арк.; картонну папка з написом «ТОВ «ВТФ «Лео», акти виконаних робіт за серпень 2023 року - квітень 2024 року» на 203 арк.; канцелярський файл із документами ТОВ «ВТФ «Лео», ТОВ «Світова нафтова корпорація» (акти, ТТН) на 71 арк.; канцелярський файл із документами ТОВ «ВТФ «Лео», ТОВ «Світова нафтова корпорація» (видаткові накладні, акти, оборотно-сальдові відомості, чорнові записи) на 70 арк.; зошит формату А-4 темно зеленого кольору з чорновими записами на 80 арк.; папку-сегригатор із написом «ВТФ «Лео» Банк» з картками рахунку 311 на 164 арк.; картонну папку з написом «2024. Акти виконаних робіт. Травень 2024» на 105 арк.; 20 скляних банок, ємністю 1 л кожна, з рідинами з характерним запахом нафтопродуктів.

Відмовлено в іншій частині клопотання.

Вилучений під час обшуку за названою вище адресою жорсткий диск «Toshiba PC P300 s/n19NPUSAFS9WG» повернуто власнику.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що детективом було доведено необхідність накладення арешту на зазначене вище майно, яке має значення для забезпечення цього кримінального провадження за наявності достатніх підстав уважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, з метою його збереження та наявність ризиків, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України, врахувавши вимоги розумності та співмірності обмеження прав користування і власності, наслідки арешту майна й те, що на цьому етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, натомість ненакладення арешту на вказане вище майно може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

Водночас слідчий суддя дійшов висновку про те, що детективом не було обґрунтовано необхідність накладення арешту на вилучений жорсткий диск «Toshiba PC P300 s/n19NPUSAFS9WG».

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Українська нафто-торгівельна компанія» - адвокат ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 13 лютого 2025 року в частині накладення арешту на паливно-мастильні матеріали з характерним запахом, що зберігаються в металевих резервуарах: №1 у кількості 18, 605 м3; №2 у кількості 10, 386 м3; №3 у кількості 2, 246 м3; №8 - у кількості 7, 765 м3; №10 3 кількості 8, 603 м3, всього орієнтованою кількістю 45, 359 м3 розчинник, та 2, 246 м3 дизельне пальне, й відмовити в задоволенні клопотання детектива про арешт зазначеного вище майна, яке належить ТОВ «Українська нафто-торгівельна компанія». Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що: серед виявлених у ході обшуку нафторподуктів відсутні ті, які би належали ТОВ «Світова нафтова корпорація» та іншим суб`єктам господарювання, вказаним в оскаржуваному судовому рішенні, чи були би дотичними до них; зазначені вище нафтопродукти належать ТОВ «Українська нафто-торгівельна компанія», придбані на підставі договорів поставки та зберігались на території, належній ТОВ «ВТФ ЛЕО», за адресою: вул. Привокзальна, 10 м. Біла Церква Київської обл., на підставі договору суборенди названих резервуарів, актів приймання-передачі й накладних; детективом не доведено наявність підстав для накладення арешту на вказане вище майно; досудове розслідування не здійснюється щодо ТОВ «Українська нафто-торгівельна компанія» та його посадових осіб, вони не є підозрюваними в кримінальному провадженні, що виключає можливість застосування ініційованого стороною обвинувачення заходу забезпечення кримінального провадження; під час обшуку було виявлено та вилучено майно, за угодами на підставі якого ТОВ «Українська нафто-торгівельна компанія» зберігає нафтопродукти та яке не відповідає змісту ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 17 січня 2025 року (справа №552/202/25); нафтопродукти є важливим об`єктом права власності, за допомогою яких підприємство здійснює свою господарську діяльність, а накладення арешту на них може негативно вплинути на діяльність товариства; клопотання про арешт майна було подано з порушенням строку, передбаченого ч.5 ст.171 КПК України, а до нього долучено накладну про здійснення поштового відправлення фізичної особи ОСОБА_9 на адресу фізичної особи ОСОБА_10 і матеріали провадження не містять даних щодо направлення цього клопотання на адресу Київського районного суду м. Полтава.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку адвоката на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, вивчила матеріали провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала слідчого судді в частині відмови в накладенні арешту на вилучений у ході обшуку жорсткий диск учасниками провадження в апеляційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень.

Заходами ж процесуального примусу, пов`язаними із обмеженням особистих або майнових прав особи, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, до яких, зокрема, віднесено арешт майна (абз.1 п.7 ч.2 ст.131 КПК України).

За змістом приписів ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У ст.98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 3 ст.170 КПК України передбачено, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

На підставі ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні ; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Підрозділом детективів ТУ БЕБ у Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 липня 2024 року за №0000045, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.212, ч.2 ст.204 КК України (а.п.4).

У ході досудового розслідування встановлено, що в 2024 році службові особи ТОВ «Світова нафтова корпорація», діючи за попередньою змовою зі службовими особами ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма «ЛЕО», під час здійснення діяльності, пов`язаної з виробництвом паливно-мастильних матеріалів, відображували по документах податкового та бухгалтерського обліків операції щодо проведення взаємовідносин з підприємствами, що мають ознаки «фіктивності», зокрема: ТОВ «Ойл Сейлз Груп», ТОВ «Ренд Преміум», ТОВ «Нексен Україна», ТОВ «Нексен Ойл», ТОВ «Мілівер», ТОВ «Торг Мартін», ТОВ «Демігранд», ТОВ «СторТрейд ЛТД», внаслідок чого ухилились від сплати податків на суму 7 700 000 гривень, а також організували діяльність із незаконного виготовлення, зберігання, збуту й транспортування з метою збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів. Зокрема, вказані вище особи організували кримінально протиправну діяльність, пов`язану із незаконним виготовленням підакцизних товарів, збут яких відбувається на території різних регіонів України за готівковий розрахунок, без обов`язкового відображення згаданих операцій по документах податкового та бухгалтерського обліків.

За змістом матеріалів УСБ України в Полтавській області за результатами виконання доручень №66/38/16-2276 від 04 грудня 2024 року, №66/38/16-1978 від 21 жовтня 2024 року, №66/38/16-1306 від 15 липня 2024 року, організатором вказаної вище злочинної діяльності ОСОБА_11 прийнято рішення про припинення використання в господарській діяльності реквізитів підприємства ТОВ «Світова нафтова корпорація» у зв`язку із підвищеним інтересом правоохоронних органів до діяльності зазначеного суб`єкта господарської діяльності. Разом з тим, ним вирішено використовувати в незаконній діяльності реквізити таких підприємств: ТОВ «Торговий Дім «Оіл груп», ТОВ «Українська Нафто-Торгівельна Компанія», директором та засновником яких є інший учасник протиправної схеми - ОСОБА_12 , яка фактично виконує функції менеджера по закупівлі сировини для виробництва. ОСОБА_11 за попередньою змовою зі службовими особами ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма «ЛЕО» організували та здійснюють на територіх виробничих потужностей нафтобази, яка знаходиться за адресою: вул. Привокзальна, 10 м. Біла Церква Київської обл., незаконне виробництво підакцизних товарів (автомобільного бензину та дизельного пального), використовуючи, при цьому, непідакцизну сировину (спиртові розчинники, стабільний бензин, газовий конденсат, суміш вуглеводнів тощо). Безпосереднє виробництво пального на вказаній вище нафтобазі здійснюється під загальним керівництвом заступника директора ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма ЛЕО» ОСОБА_13 технологом ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма ЛЕО» ОСОБА_14 шляхом фізичного змішування в резервуарах нафтобази зазначених вище компонентів (а.п.11-12, 22-24, 31-32).

Згідно з даними висновку аналітичного дослідження за період часу з 01 січня 2023 року до 31 жовтня 2024 року службовими особами ТОВ «Світова нафтова корпорація» при здійсненні фінансово-господарської діяльності були вчинені дії, які містять ознаки невідображення в порушення вимог законодавства в податковій та бухгалтерській звітностях реального обсягу здійснених операцій із реалізації товарно-матеріальних цінностей, що має наслідком ненадходження до бюджету податків у розмірі 12 716 758 гривень 12 копійок (а.п.25-30).

Також у висновку аналітичного дослідження фінансово-господарської діяльності ТОВ «ТД «ОІЛ ГРУП» за період часу з 01 січня 2022 року до 31 грудня 2024 року встановлено наявність ознак того, що посадовими особами цього товариства здійснено в порушення вимог законодаства реалізацію за грошові кошти без відображення у бухгалтерському та податковому обліках нафти в кількості 347, 05 т на загальну суму 3 947 747 гривень 16 копійок, в тому числі з ПДВ 657 957 гривень 86 копійок.

За змістом договору суборенди №15-11/24 від 15 листопада 2024 року ТОВ «ВТФ «ЛЕО» в особі директора ОСОБА_15 було передано ТОВ «Українська нафто-торгівельна компанія» в особі директора ОСОБА_12 у користування нафтосховище за адресою: вул. Привокзальна, 10 м. Біла Церква Київської обл. (а.п.104-105).

Водночас у протоколах за результатами проведення НСРД у вигляді зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 15 грудня 2024 року зафіксовано обговорення, зокрема, заступником директора ТОВ «ВТФ «ЛЕО» ОСОБА_16 і техногологом ОСОБА_14 ТОВ «ВТФ «ЛЕО» обставин обігу пального як товару, змішування компонентів пального й висловлення занепокоєння, що внаслідок здійсненого змішування можуть бути скарги, спілкування ОСОБА_17 із ОСОБА_14 та ОСОБА_12 (якою було підписано зазначений вище договір як директором ТОВ «Українська нафто-торгівельна компанія») щодо змішування компонентів пального для усунення неналежного його запаху (а.п.60-73, 131-146).

03 лютого 2025 року в ході санкціонованого обшуку за адресою: вул. Привокзальна, 10 м. Біла Церква Київської обл., було виявлено та вилучено, зокрема: паливно-мастильні матеріали з характерним запахом, що зберігаються в металевих резервуарах: №1 у кількості 18, 605 м3; №2 у кількості 10, 386 м3; №3 у кількості 2, 246 м3; №8 - у кількості 7, 765 м3; №10 3 кількості 8, 603 м3, всього орієнтовною кількістю 45, 359 м3 розчинник, та 2, 246 м3 дизельне пальне; пластикову папку коричневого кольору з калібровочними таблицями до металевих резервуарів на 10 арк.; скріплені металевим зажимом документи ТОВ «ВТФ «Лео», ТОВ «Світова нафтова корпорація», ТОВ «ТД «Оіл Груп» (протоколи якості, договори, акти) на 26 арк.; 3 канцелярських файли, скріплені між собою з документами ТОВ «ВТФ «Лео», ТОВ «Світова нафтова корпорація», ТОВ «ТД «Оіл Груп» (акти, ТТН, рахунок-фактура) на 226 арк.; картонну папку з написом «ТОВ «ВТФ «Лео», акти виконаних робіт за серпень 2023 року - квітень 2024 року» на 203 арк.; канцелярський файл із документами ТОВ «ВТФ «Лео», ТОВ «Світова нафтова корпорація» (акти, ТТН) на 71 арк.; канцелярський файл із документами ТОВ «ВТФ «Лео», ТОВ «Світова нафтова корпорація» (видаткові накладні, акти, оборотно-сальдові відомості, чорнові записи) на 70 арк.; зошит формату А-4 темно зеленого кольору з чорновими записами на 80 арк.; папку-сегригатор із написом «ВТФ «Лео» Банк» з картками рахунку 311 на 164 арк.; картонну папку з написом «2024. Акти виконаних робіт. Травень 2024» на 105 арк.; 20 скляних банок, ємністю 1 л кожна, з рідинами з характерним запахом нафтопродуктів. При цьому, директором ТОВ «ВТФ «ЛЕО» було зазначено, що цим товариством використовуються приміщення за адресою проведення обшуку, що зафіксовано в даних протоколу обшуку від 03 лютого 2025 року (а.п.33-44).

На підставі акта приймання-передачі майна від 03 лютого 2025 року металеві резервуари №№1, 2, 3, 8, 10 із рідинами всередині передано на відповідальне зберігання директору ТОВ «ВТФ «ЛЕО» зі зберіганням цього майна за адресою: вул. Привокзальна, 10 м. Біла Церква Київської обл. (а.п.50).

У той же час, згідно з даними відповіді на запит ТУ БЕБ у Полтавській області щодо видачі ліцензій на право виробництва пального, здійснення роздрібної (оптової) торгівлі пальним або його зберігання за адресою: вул. Привокзальна, 10 м. Біла Церква Київської обл., Головним управлінням ДПС у Київській області підтверджено те, що за вказаною вище адресою діяльності в ТОВ «ВТФ «ЛЕО» наявна ліцензія лише на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки).

04 лютого 2025 року детективом визнано речовими доказами зазначені вище матеріальні об`єкти, які були виявлені та вилучені в ході обшуку, з огляду на їх відповідність критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, про що прийнято постанову (а.с.п.74-75).

Тих істотних порушень вимог КПК України, які би на цій стадії провадження підтверджували помилковість чи незаконність визнання виявлено та вилученого в ході обшуку майна речовими доказами, його вилучення, ініціювання питання про накладення на нього арешту, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

За змістом оскаржуваної ухвали слідчий суддя задовольнив клопотання органу досудового розслідування про арешт майна. Вивчивши клопотання детектива та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя встановив, що воно містить відповідне обґрунтування підстав і мети накладення арешту на виявлені в ході обшуку матеріальні об`єкти, виходив з того, що застосування цього засобу забезпечення кримінального провадження необхідне з метою збереження речових доказів.

Аналізуючи наведені вище обставини, колегія суддів уважає, що слідчий суддя правильно встановив наявність достатніх підстав уважати, що вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 : паливно-мастильні матеріали з характерним запахом, що зберігаються в металевих резервуарах: №1 у кількості 18, 605 м3; №2 у кількості 10, 386 м3; №3 у кількості 2, 246 м3; №8 - у кількості 7, 765 м3; №10 3 кількості 8, 603 м3, всього орієнтовною кількістю 45, 359 м3 розчинник, та 2, 246 м3 дизельне пальне; пластикову папку коричневого кольору з калібровочними таблицями до металевих резервуарів на 10 арк.; скріплені металевим зажимом документи ТОВ «ВТФ «Лео», ТОВ «Світова нафтова корпорація», ТОВ «ТД «Оіл Груп» (протоколи якості, договори, акти) на 26 арк.; 3 канцелярських файли, скріплені між собою з документами ТОВ «ВТФ «Лео», ТОВ «Світова нафтова корпорація», ТОВ «ТД «Оіл Груп» (акти, ТТН, рахунок-фактура) на 226 арк.; картонну папка з написом «ТОВ «ВТФ «Лео», акти виконаних робіт за серпень 2023 року - квітень 2024 року» на 203 арк.; канцелярський файл із документами ТОВ «ВТФ «Лео», ТОВ «Світова нафтова корпорація» (акти, ТТН) на 71 арк.; канцелярський файл із документами ТОВ «ВТФ «Лео», ТОВ «Світова нафтова корпорація» (видаткові накладні, акти, оборотно-сальдові відомості, чорнові записи) на 70 арк.; зошит формату А-4 темно зеленого кольору з чорновими записами на 80 арк.; папку-сегригатор із написом «ВТФ «Лео» Банк» з картками рахунку 311 на 164 арк.; картонну папку з написом «2024. Акти виконаних робіт. Травень 2024» на 105 арк.; 20 скляних банок, ємністю 1 л кожна, з рідинами з характерним запахом нафтопродуктів, відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, та обґрунтовано на цій стадії кримінального провадження визнані речовими доказами з огляду на наявність у них відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також збереження на собі слідів кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене вище, долучені представником дані щодо суборенди нафтосховища та передачі-прийняття газового конденсату стабільного, які в цілому є загальними за своїм змістом, не спростовують існування достатніх підстав для висновку про відповідність виявлених і вилучених у ході обшуку матеріальних об`єктів критеріям, установленим для речових доказів. Вилучення названого вище майна власне й надасть можливість, на виконання вимог ст.91 КПК України, зокрема, додатково перевірити його походження і властивості з урахуванням здобутих у подальшому доказів, отриманих, зокрема, з використанням спеціальних знань, установити та співставити релевантність долучених даних і тим самим забезпечити необхідне й оперативне виконання завдань кримінального провадження.

Наведене вище підтверджується й тим, що відповідно до постанови детектива та супровідного листа від 13 лютого 2025 року в цьому кримінальному провадженні призначено комплексну судову експертизу матеріалів, речовин і виробів, товарознавчу та економічну експертизи щодо зразків рідин із зазначених вище металевих резервуарів і направлено на виконання це рішення разом із об`єктами дослідження до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (а.п.147-151).

Викладені вище обставини свідчать і про те, що відмова в задоволенні клопотання детектива про накладання арешту на майно й, таким чином, скасування арешту на нього на цій стадії провадження, призведе до неможливості здійснення комплексного експертного дослідження і безумовно перешкодить подальшому встановленню істини по справі.

Колегія суддів зауважує, що в ході вирішення питання про арешт майна слід ураховувати стадію кримінального провадження. На стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів кримінально-протиправного діяння.

Системний аналіз норм КПК України та практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що КПК України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання): стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. Вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (ст.ст.157, 163, ч.5 ст.234, 260 КПК України та інші), так і слідчими, прокурорами (ст.ст.134, 271, 276 КПК України та інші).

Таким чином, арешт майна на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу в кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Наведеного вище стандарту стороною обвинувачення дотримано й колегія суддів погоджується з висновком органу досудового розслідування про існування на цій стадії провадження обґрунтованої підозри щодо вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень такого ступеня тяжкості, що утворює підставу для застосування ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження.

Окрім того, до завдань слідчого судді/суду на цьому етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного вище кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані слідчому судді/суду матеріали є достатніми для застосування в рамках кримінального провадження заходів його забезпечення, та не має права вирішувати ті питання, які вирішує суд під час розгляду по суті, а саме питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Арешт майна ж із підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України, являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна, й на відміну від останніх підстав не вимагає обов`язкового оголошення підозри в кримінальному провадженні, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, а тому доводи апелянтів про неможливість застосування арешту майна з посиланням на те, що ТОВ «Українська нафто-торгівельна компанія» та його посадові особи не є підозрюваними в кримінальному провадженні, позбавлені підстав.

Значення має і те, що речові докази є незамінними, оскільки створюються самою подією й обстановкою вчиненого кримінального правопорушення, а тому їх втрата або суттєве пошкодження призводить до неможливості відтворення речового доказу, адже неможливим є повернення в минуле, коли він формувався.

Зважаючи на викладене вище, вид речових доказів, у зв`язку із обставинами розслідуваного провадження та наявністю визначених у абз.2 ч.1 ст.170 КПК України ризиків відчуження, приховування і знищення названих вище матеріальних об`єктів, які мають бути збережені без зміни попереднього стану, то без застосованого слідчим суддею заходу забезпечення кримінального провадження буде відсутньою здатність гарантувати в повній мірі збереження доказових властивостей і достовірність даних, що вони містять. Ненакладення таким чином арешту на вилучене майно може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню в частині необхідності проведення з ним ряду слідчих, процесуальних дій, зокрема, подальших експертних досліджень для виконання органом досудового розслідування завдань, передбачених ст.2 КПК України, з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню в розслідуваній справі. Тому доводи апелянта про повернення на цій стадії провадження виявлених і вилучених у ході обшуку матеріальних об`єктів є необґрунтованими й передчасними.

Колегія суддів ураховує наслідки арешту майна для його власника, володільця і водночас те, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або повним позбавленням таких прав. Разом з тим, із огляду на те, що такий захід є тимчасовим, наведені вище обмеження є розумними і співмірними, зважаючи на завдання кримінального провадження. А, отже, в цьому конкретному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб із метою виконання завдань кримінального провадження, а ініційований стороною обвинувачення захід забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним.

Також позбавлені підстав і твердження апелянтів про подачу клопотання щодо арешту майна з пропуском строку, передбаченого КПК України.

Положеннями абз.2 ч.5 ст.171 КПК України унормовано, що в разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до протоколу обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді за адресою: вул. Привокзальна, 10 м. Біла Церква Київської обл., указану слідчу дію та відповідно й процес вилучення майна (на яке в подальшому накладено арешт слідчим суддею в цьому провадженні) було закінчено 03 лютого 2025 року о 21 годині 35 хвилин (а.п.38-44). З огляду на комплексний характер обшуку, який є однією слідчою дією, саме з цього часу розпочинає свій відлік строк, передбачений абз.2 ч.5 ст.171 КПК України.

05 лютого 2025 року о 16 годині 46 хвилин детективом було здано на пошту клопотання про арешт майна, тобто протягом 48 годин із моменту вилучення майна, що підтверджується відміткою на відправленні та відомостями із системи трекінгу закладу поштового зв`язку (ТОВ «Нова Пошта») (а.п.47).

Усупереч доводам апелянта, зміст відмітки ТОВ «Нова Пошта» та фіскального чека свідчить про те, що згадане вище відправлення з клопотанням про арешт майна було направлено за адресою: пров. Хорольський, 6 м. Полтава, тобто за офіційною адресою Київського районного суду м. Полтава, та фізично здано на пошту детективом ОСОБА_9 , який також входить до групи детективів у цьому кримінальному провадженні. Як наслідок, зазначене вище клопотання про арешт майна надійшло поштою на наступний день (06 лютого 2025 року) від ТУ БЕБ у Полтавській області саме до Київського районного суду м. Полтава, що підтверджується відповідною вхідною відміткою цього суду та здійсненою працівником суду копією поштової відмітки щодо здачі клопотання на пошту та його надходження до суду (а.п.76-77).

Статтею ж 116 КПК України передбачено, що строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту чи передано особі, уповноваженій їх прийняти.

За таких обставин, у будь-якому випадку відсутні підстави стверджувати щодо пропуску детективом строку для звернення з клопотанням про арешт майна, про що помилково йдеться в апеляційній скарзі.

Більше того, наведені представником обставини з приводу питання дотримання вказаного вище строку не передбачені КПК України як серед умов, які враховуються при вирішенні питання про арешт майна як речового доказу, так і серед підстав для відмови в задоволенні клопотання про арешт. Це обумовлюється й тим, що за умови порушення строку на подання чи розгляду клопотання про арешт майна, яке має ознаки речового доказу, цей факт не нівелює доказову силу такого майна, а тому потребує забезпечення його збереження та не повинен перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Водночас слід зазначити, що судове рішення слідчого судді про арешт майна не перешкоджає його власнику, володільцю чи представнику власника, володільця майна звернутись до слідчого судді, суду з клопотанням за правилами ст.174 КПК України, згідно з якими арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Українська нафто-торгівельна компанія» - адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 13 лютого 2025 року про арешт майна без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4