Справа №: 398/232/25
провадження №: 1-кп/398/272/25
ВИРОК

Іменем України

"25" червня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої особи ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001655 від 24.10.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бандурівка Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, одруженого, не маючого на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, працюючого електрогазозварником на ТОВ «БЕНУТЕК», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23.10.2024 року о 13 годині 50 хвилині громадянин ОСОБА_6 , в світлий час доби, здійснював рух автомобілем NISSAN SANNY реєстраційний номер НОМЕР_1 по площі Соборній міста Олександрія, Кіровоградської області.

Під час руху, водій ОСОБА_6 проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху та грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б,д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) (п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок свого руху, по круговій дорозі площі Соборній, міста Олександрія, не впевнився у відсутності пішохода на пішохідному переході, якому може бути створена небезпека для руху.

При цьому, ігноруючи вимоги п.п. 12.3 та 18.1 ПДР (п.12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека) легковажно сподіваючись на відвернення негативних наслідків, продовжив свій рух, не надавши перевагу у русі пішоходу та допустив наїзд на ОСОБА_4 , яка перетинала площу Соборна справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля по пішохідному переходу, поблизу будинку № 38 по вулиці Григорія Усика міста Олександрія.

Згідно висновку експерта № 81 від 03.12.2024 ОСОБА_4 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: забою головного мозку правої та лівої лобних долей 2 ступеню; локального субарахноїдального крововиливу в ділянці лобної долі правої півкулі головного мозку; лінійного перелому луски потиличної кістки зліва з переходом на ліву бічну її частину; забою м`яких тканин на рівні потиличної кістки зліва, садна, гематоми голови; множинних переломів відростків лівої великогомілкової кістки зі зміщенням; рана лівої гомілки, які в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою розвитку небезпечного для життя стану.

Вказаними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винуватим по пред`явленому обвинуваченню за ч.2 ст.286 КК України в повному обсязі, погодився із обставинами, викладеними в обвинувальному акті та зібраними у справі доказами, у скоєному щиросердечно розкаявся. Суду пояснив, що він 23.10.2024 року близько 13:50 год. керував власним автомобілем NISSAN SANNY реєстраційний номер НОМЕР_1 по площі Соборній міста Олександрія. Коли виїхав на кільце, в районі магазину «Аврора», його на мить засліпило сонце. Потерпіла, яка була в тіні дерев, з`явилася на пішохідному переході не очікувано для нього. Він застосував екстрене гальмування, але не зміг уникнути наїзду. Дуже шкодує, просив вибачення у потерпілої. Після дорожньо-транспортної пригоди перехожі одразу викликала швидку медичну допомогу, він постійно залишався на місці події. Він приходив до потерпілої в лікарню, надавав грошові кошти на лікування в сумі 1200 доларів США та 10000 грн. Також купував необхідні вітаміни та ціпок, які передавав потерпілій через її доньку. Позовні вимоги ОСОБА_4 визнає частково, оскільки сума заявлена потерпілою для нього є занадто великою. Витрати на стаціонарне лікування потерпілої в сумі 15758,06 грн. відшкодував добровільно. До вчиненого ставиться негативно, розкаюється, просить призначити покарання з випробуванням.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Покарання обвинуваченому просила призначити на розсуд суду, на суворому покаранні не наполягала.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, приймаючи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 не оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції, суд за згодою всіх учасників судового розгляду в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують його особу. Крім того, судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням викладеного, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали, що його характеризують, суд прийшов до переконання, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_6 вчинив необережний тяжкий злочин.

Як особа ОСОБА_6 одружений, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, за місцем мешкання скарг на антигромадську поведінку не надходило, на обліку в закладах з надання психіатричної чи наркологічної допомоги не перебуває, осудний, раніше не судимий.

До визначених ч.1 ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить щире каяття.

Обставин визначених ч.1 ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження, пом`якшуючих та відсутності обтяжуючих покарання обставин, особи обвинуваченого, його ставлення до скоєного злочину, а саме, визнання вини, надання матеріальної допомоги потерпілій, досудової доповіді, згідно якої орган пробації оцінює ризик вчинення повторного кримінального правопорушення і ризик небезпеки для суспільства (в тому числі окремих осіб) як середній, вважаючи за можливе виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі, думки потерпілої, яка на суворому покаранні обвинуваченого не наполягає, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті Особливої частини КК України, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, оскільки на думку суду виправлення і перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, а покладені судом обов`язки будуть гарантувати запобігання вчинення обвинуваченим інших злочинів, заходи контролю стимулюватимуть його виправлення.

При вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 усвідомлюючи необхідність суворого дотримання ПДР під час керування джерелом підвищеної небезпек, проявив неуважність та злочинну недбалість, здійснив наїзд на пішохода, яка перетинала проїжджу частину у встановленому місці, а саме через пішохідний перехід, що в сукупності призвело до наслідків у вигляді отримання потерпілою тяжких тілесних ушкоджень, що свідчить про небезпечність обвинуваченого, як водія під час керування транспортним засобом, тому останньому слід обрати додаткову міру покарання, передбачену санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком 1 рік.

На переконання суду таке покарання найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст.50 КК України.

Підстав для застосування ст.69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

У зв`язку з заподіянням тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_4 , остання з 23.10.2024 року по 05.11.2024 року перебувала на стаціонарному лікуванні у КП «ЦМЛ м. Олександрія». Вартість її лікування склала 15758,06 грн. та підтверджується відповідною довідкою-розрахунком (а.с.182). Вказані витрати обвинуваченим ОСОБА_6 відшкодовано у повному обсязі, про що надано квитанцію №ПН639 від 26.02.2025 року (а.с.137).

Потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні (ч. 2 ст.127 КПК України).

Згідно з положеннями ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При цьому, суд керується відповідними нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч.1 ст.129 КПК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов

При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників, що узгоджується з положеннями ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч.22 наведеного вище Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Так потерпіла ОСОБА_4 просить стягнути з ОСОБА_6 247470,62 грн. завданої їй моральної шкоди та 10000 грн. процесуальних витрат на правничу допомогу, стягнути з АТ СК «Країни» 50812,95 грн. у відшкодування матеріальної шкоди (витрати на лікування), заподіяної кримінальним правопорушенням та 2529,38 грн. моральної шкоди.

АТ СК «Країна» подали свій відзив в якому у задоволенні позовних вимог просять відмовити в повному обсязі (а.с.92-100).

ОСОБА_6 подав до суду свій відзив в якому просить частково задовольнити цивільний позов ОСОБА_4 та стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 50000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Врахувати, що 24.10.2024 року він передав потерпілій через її доньку 1200 доларів США та 04.11.2024 року 10000 грн. (а.с.133-134).

Судом під час судового розгляду встановлено, що саме в результаті протиправних дій ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_4 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

В обґрунтування позовних вимог позивачем ОСОБА_4 зазначено, що з місця дорожньо-транспортної пригоди її було доставлено каретою швидкої медичної допомоги до КП «ЦМЛ м.Олександрії», де вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 23.10.2024 року по 05.11.2024 року, після чого з 05.11.2024 року і по даний час продовжує амбулаторне лікування в ортопедо-травматологічному відділенні. Дані факти підтверджуються випискою-епікризом №11846 та відповіддю КП «ЦМЛ» м.Олександрії від 17.01.2025 року (а.с.41, 42, 204, 205).

25.10.2024року було проведено оперативне лікування -метало остеосинтез пластинами з гвинтами.

У зв`язку з цим потерпілою понесено витрати на придбання набору металоконструкцій для метало-остеосинтезу проксимального та медіального відділів великогомілкової кістки, на суму 24000грн., що підтверджується рахунком-фактурою №23-10/24/2 від 23.10.2024р та квитанцією до платіжної інструкції від 24.10.24р. на суму 24240грн. (а.с.38).

Крім того, на придбання ліків за медичними призначеннями витрачено 23572,95грн., що підтверджується фіскальними чеками дослідженими в судовому засіданні (а.с.31-37).

21.01.2025 року за призначенням лікаря проведено МРТ головного мозку та МРТ шийного відділу хребта, у зв`язку з чим потерпілою понесено витрати в сумі 3000 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 22.01.2025 року (а.с.32, 39, 40).

Так, згідно матеріалів кримінального провадження, відповідальність обвинуваченого як власника (користувача) джерела підвищеної небезпеки була застрахована АТ СК «Країна», що підтверджується полісом № СА/0420196 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діє з 09:40 год. 23.10.2024 року до 22.10.2025 року (а.с.20, 97 зворот).

Отже, саме страхова компанія, зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який за наведеним вище полісом складає 320 000 гривень за шкоду заподіяну життю і здоров`ю.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах суми страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові ЄУ№ 760/15471/15-ц (провадження№ 14-316цс18) від 3 жовтня 2018 року.

Таким чином, хоча АТ СК «Країна» і не завдало шкоди потерпілій, але є зобов`язаним суб`єктом перед нею, якій воно виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Матеріали справи містять документальне підтвердження понесення потерпілою через отримане за наслідком дорожньо-транспортної пригоди тілесне ушкодження витрат на суму 50812,95грн.

Також суд звертає увагу, що згідно вищевказаного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів сторонами договору страхування встановлено франшизу в розмірі 00,00 грн.

Заперечення АТ СК «Країна» викладені у відзиві суд вважає неспроможними, оскільки вони суперечать положенням ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до ст.21 якого страховик здійснює потерпілій фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, виплату витрат у зв`язку з лікуванням потерпілої фізичної особи, у розмірі витрат, пов`язаних з доправленням, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої фізичної особи у відповідному закладі охорони здоров`я, включаючи витрати на спеціальний медичний, постійний сторонній догляд та придбання лікарських засобів (лікарських препаратів).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з АТ СК «Країна» на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню 50812,95грн.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтувала з посиланням на те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого вона переживала та продовжує переживати моральні страждання через отримані тілесні ушкодження.

Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини(далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте, розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Аналізуючи наведене суд встановив, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, які логічні, послідовні, достовірні та достатні для висновку про те, що потерпілій завдана моральна шкода, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, що потягли негативні зміни у її житті, такі як постійний фізичний біль, погіршення слуху, негативні переживання та спогади, тривога, важкість виконання повсякденних обов`язків, неможливість працювати та займатися домашнім господарством, городніми роботами. Тривала реабілітація, яка триває досі і не визначеність її перспектив. Відчуття обмеженості фізичних можливостей та відірваності від життя, що призводить до психологічної травми.

Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.

Відтак, враховуючи, що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов`язана з тяжким травмуванням, розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості втрачену психологічну рівновагу відновити.

Водночас, у контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди варто звернути увагу на такий елемент, як урахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру відшкодування може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін з приводу відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що 24.10.2024 року ОСОБА_6 передав потерпілій через її доньку 1200 доларів США, а 04.11.2024 року 10000 грн. (а.с.133-134). Потерпіла визнала дану обставину в судовому засіданні.

Аналізуючи суть самого порушення прав позивача, виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд визначає розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у 60 000 гривень, що є достатнім для компенсації немайнових втрат, які в інший, не грошовий спосіб, поновити неможливо, та реальним з точки зору виконання судового рішення як складової права на справедливий суд та однієї з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Положеннями ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено обов`язок страховика відшкодувати потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, суд приходить до висновку, що цивільний позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме відшкодуванні моральної шкоди, яка підлягає стягненню з названої страхової компанії в сумі 2540,65 грн. (у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю), а в іншій сумі (57 459,35 гривень) з обвинуваченого.

Згідно ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, до яких зокрема відносяться витрати на правову допомогу (п.1 ч.1 ст.118, ст.120 КПК України).

Так на підтвердження понесених витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн. суду надано Договір про надання правничої допомоги від 13.12.2024 року, ордер серії ВА №1099985, детальний опис робіт, квитанцію №126193 від 13.12.2024 року (а.с.43-47).

Враховуючи викладене, суд вважає цивільний позов потерпілої в частині стягнення понесених витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн. таким, що підлягає задоволенню.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Долю речових доказів по справі необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Питання щодо скасування арешту майна у кримінальному провадженні підлягає вирішенню відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.

Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат на підставі ст.124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта на проведення судових експертиз: №СЕ-19/112-24/13367-ІТ від 08.11.2024 року у розмірі 2785,65 грн. (а.с.175); №СЕ-19/112-24/13366-ІТ від 15.11.2024 року у розмірі 1989,75 грн. (а.с.176); №2081/24-27 від 12.12.2024 року у розмірі 3786,40 грн. (а.с.177).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 371, 373-374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, та у відповідності до п.2 ч.3 ст.76 КК України, додатково покласти обов`язок: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь держави витрати на залучення експерта в загальному розмірі 8561,80 грн. (вісім тисяч п`ятсот шістдесят одну гривню 80 копійок).

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) у відшкодування моральної шкоди 57459,35 грн., та понесені витрати на правову допомогу - 10000 грн., а загалом 67459,35 грн. (шістдесят сім тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять гривень 35 копійок).

Стягнути з Акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА» (адреса місто Київ, вулиця Електриків, буд. 29/А, ) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) у відшкодування матеріальної шкоди - 50812,95 грн., у відшкодування моральної шкоди 2540,65 грн., а загалом 53353,60 грн. (п`ятдесят три тисячі триста п`ятдесят три гривні 60 копійок).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області №398/5514/24 (провадження № 1-кс/398/1798/24) від 30.10.2024 року на автомобіль NISSAN SANNY реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , шляхом заборони його розпорядження та користування, який ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області №398/5514/24 (провадження № 1-кс/398/1943/24) від 25.11.2024 в частині користування скасовано - скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню:

- автомобіль NISSAN SANNY реєстраційний номер НОМЕР_1 (постанова про визнання та приєднання речових доказів від 24.10.2024) який згідно розписки від 25.11.2024 року передано на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_6 (а.с.172) - повернути за належністю ОСОБА_6 ;

- пять аркушів копій медичної картки стаціонарного хворого № 11846 на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які згідно постанови про визнання та приєднання речових доказів від 18.11.2024 року визначено зберігати при матеріалах кримінального провадження (а.с.173) - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду, з особливостями визначеними ч.2 ст.394 КПК України, може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1