УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року слідча суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001093 від 21.03.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001093 від 21.03.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, в якому прокурор просить накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :88:121:0047, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 26, та перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва.

Дане клопотання обґрунтовується тим, що СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001093 від 21.03.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

В рамках даного провадження встановлено, що невстановлені особи самовільно зайняли земельну ділянку у Шевченківському районі м. Києва по вулиці Шолуденка, 26, за кадастровим номером: :88:121:0047 та протиправно використовують її, як платний паркувальний майданчик для автомобілів, чим здійснили заходи щодо самовільного захоплення земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва.

Одночасно з цим, встановлено, що на вищевказаній земельній ділянці також знаходиться нежитлові будівлі загальною площею 920,1 кв.м. за адресою: м. Київ, вулиця Шолуденка, будинок 26, які перебуває у приватній власності ТОВ «АЛЛА».

Так, 14.05.2025 проведено огляд земельної ділянки з кадастровим номером :88:121:0047, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 26, та перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, та постановою слідчого визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №0001093 від 21.03.2025 року.

Враховуючи, що вказана у клопотанні земельна ділянка відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, прокурор просить накласти на неї арешт, заборонивши будь-яким реєстраторам реєстраційним службам чи державним реєстраторам, нотаріусам та іншими особам, які мають реєстраційні повноваження, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких правовстановлюючих документів, спрямовані на реєстрацію, зміну власника нерухомого майна, а також із забороною користування будь-якими особами.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідча суддя дійшла висновку про необхідність повернення клопотання прокурору зі встановленням строку у сімдесят дві години для усунення недоліків, виходячи із такого.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, зокрема, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У свою чергу, приписи ч. 1 ст. 171 КПК України уповноважують прокурора або слідчого за погодженням з прокурором звернутися до слідчого судді, суду з клопотанням про арешт майна.

Разом з тим, приписами ч. 2 ст. 171 КПК України визначено вимоги, яким повинно відповідати клопотання про арешт майна. Так, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Разом з тим, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що зазначено у ст. 26 КПК України.

Слідчою суддею встановлено, що таке клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК України.

Так, слідча суддя перевіривши зміст клопотання слідчого та долучені до нього матеріали кримінального провадження №0001093 від 21.03.2025 встановила, що органом досудового розслідування не надано слідчій судді відомостей, які б вказували на власника земельної ділянки :88:121:0047, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 26.

Так, положеннями ч.2 ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено зокрема про документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У той же час, єдиним документом на підтвердження перебування вказаної земельної ділянки у власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва є лист Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), у якому вказано, що земельна ділянка :88:121:0047, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 26, обліковується за Київською міською радою, водночас, як прямо зазначено у вказаному листі відомості Міського земельного кадастру не є підтвердженням виникнення права власності на земельні ділянки, а носять виключно інформативний характер.

При цьому слідча суддя звертає увагу, що вказаний документ датований 02.04.2025, а клопотання прокурора про арешт майна подано до суду лише 16.05.2025.

Отже на момент надходження до суду клопотання про арешт майна таке клопотання та долучені до нього матеріали не містять актуальних відомостей про право власності на майно, що належить арештувати, і такі обставини позбавляють слідчу суддя можливості пересвідчитися щодо належності земельної ділянки :88:121:0047, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 26, територіальній громаді м. Києва.

Разом з тим, клопотання прокурора ОСОБА_2 містить посилання на ту обставину, що земельна ділянка :88:121:0047, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 26, визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №0001093 від 21.03.2025 року, оскільки відповідає вимогам ст. 98 КПК України. Однак, відповідної постанови слідчого або прокурора, винесеної у відповідності до вимог ст. 110 КПК України, до клопотання про арешт майна не долучено.

Таким чином, слідча суддя дійшла висновку, що клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001093 від 21.03.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

У свою чергу, ч. 3 ст. 172 КПК України закріплено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З огляду на наведене, з урахуванням принципу змагальності сторін, положень, визначених у ст. 26 КПК України, слідча суддя вважає, що клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001093 від 21.03.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, підлягає поверненню прокурору зі встановленням строку у сімдесят дві години для усунення наведених вище недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 309, 369-372 КПК України, слідча суддя

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001093 від 21.03.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України - повернути прокурору зі встановленням строку у сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1