печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року

Суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва заяву слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_3 про самовідвід від участі у розгляді провадження № 757/21092/25-к за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

У провадження судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла заява слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_3 про самовідвід від участі у розгляді провадження № 757/21092/25-к за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, вчинене на його думку, зокрема, суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 .

Заява вмотивована тим, що у сторін можуть виникнути сумніви щодо неупередженості слідчого судді ОСОБА_3 та заявлений самовідвід забезпечить ухвалення об`єктивного судового рішення у справі.

У судове засідання учасники судового провадження не з`явилися, про розгляд заяви повідомлені належним чином.

З урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, суддя визнав можливим прийняти рішення по суті заяви у відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши заяву, дослідивши матеріали провадження, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов такого висновку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Пунктом 4 частини першої статті 75 КПК України передбачено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості», є оціночними, використання яких залежить від правосвідомості особи, яка їх застосовує та з`ясовує їх сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами статті 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. У справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі № 5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012, у справі № 5-15п12).

Убачається, що матеріали скарги щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не містять будь-яких даних про те, що наразі при розгляді цього провадження у слідчого судді ОСОБА_3 наявні конкретні обставини, які вказують на її упередженість чи необ`єктивність, тобто обставини, які унеможливлюють об`єктивний розгляд останньою даної скарги.

Припущення, викладене в заяві слідчого судді ОСОБА_3 про можливе виникнення сумніву у її неупередженості при розгляді скарги щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань матеріалами провадження не підтверджується, відтак у задоволенні цієї заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 75, 76, 80, 81, 309 Кримінального процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_3 про самовідвід від участі у розгляді провадження № 757/21092/25-к за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1