Провадження № 04.09.2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року слідча суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення

ВСТАНОВИЛА

В провадження слідчої судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення.

За обставин викладених у скарзі, вбачається, що 22.07.2025 ОСОБА_3 надіслав заяву про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 365 КК України, до ТУ ДБР, розташованого у місті Києві, засобами поштового зв`язку (на адресу: 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 8). 23.07.2025 вказана заява була вручена одержувачу.

В той же час, підтвердження, що відомості за вказаним повідомленням внесені до ЄРДР - відсутні.

У зв`язку із чим ініціатор скарги, просить зобов`язати уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 365 КК України, за заявою ОСОБА_3 від 22.07.2025; зобов`язати уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, надати заявнику ОСОБА_3 витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 365 КК України, за заявою ОСОБА_3 від 22.07.2025.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримав в повному обсязі з підстав в ній наведених, зазначив, що до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві було подано заяву про кримінальне правопорушення, в той же час відомості за вказаною заявою внесено не було, просив скаргу задовольнити. Вказав, що протиправні дії полягали у тому, що дозвіл на проведення обшуку надано не було, що свідчить про склад злочину передбаченого ст. 162 КК України, з огляду на те, що такі дії вчинялись працівниками ДБР, які є службовими особами, що свідчить про наявність складу злочину передбаченого ст. 365 КК України. Лише згодом обшук було легалізовано, проте орган досудового розслідування з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна не звертався та майно повернуто власнику не було.

ОСОБА_3 підтримав позицію адвоката, просив скаргу задовольнити.

Уповноважений представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, який був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду скарги, до суду не з`явився, що відповідно до частини третьої статті 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідча суддя, заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали скарги, документи, що надійшли на адресу суду, дійшла наступного висновку.

Слідчою суддею з матеріалів скарги встановлено, що 22.07.2025 засобами поштового зв`язку на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві скеровано заяву ОСОБА_3 про вчинення кримінальних правопорушень від 18.07.2025, яка згідно трекінгу відправки Укрпошта отримана Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві 23.07.2025.

Докази того, що відомості за вказаною заявою внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні.

Заявник вказує, що відомості за вказаною заявою не було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Отже, бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, передбачає три обов`язкові ознаки: прокурор, слідчий (детектив) наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; відповідна процесуальна дія прокурором, слідчим (детективом) у встановлений строк не вчинена. Тобто, наведена норма дозволяє оскаржити слідчому судді не будь-яку бездіяльність, а лише ту, що стосується обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ознакам, зазначеним у п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, відповідає бездіяльність, яка виникає внаслідок невиконання вимог ч. 1 ст. 214 КПК України.

Також, згідно із ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду.

Водночас, слідчий суддя зауважує, що для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України).

Також, якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч.5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела. Аналогічні за змістом норми містяться у Розділі ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (далі Положення), затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020, згідно з яким відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

За змістом п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. При цьому, об`єктивними даними, які можуть свідчити про наявність ознак злочину є відомості, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення).

Аналогічний висновок був зроблений Верховним Судом колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 30 вересня 2021 року (справа № 556/450/18, провадження № 51-4229км20), який наголосив: «...слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР...».

Слідча суддя враховує, що особа, яка звертається із заявою про вчинення кримінального правопорушення, може не володіти докладною інформацією про його обставини, втім, таке повідомлення має містити відомості про існування обставин, які прямо чи опосередковано можуть свідчити про наявність ознак вчиненого кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією за статтями 162, 365 КК України. Заявник не має обов`язку доводити факт вчинення кримінального правопорушення, однак наведення фактичних обставин, які спонукають його вважати, що кримінальне правопорушення було вчинене, є ознакою обґрунтованості повідомлення та надає можливість їх перевірити.

Так стаття 162 КК України, передбачає відповідальність за:

1. Незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян, -

караються штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

2. Ті самі дії, вчинені службовою особою або із застосуванням насильства чи з погрозою його застосування, -

караються позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.

Частина 1 статті 365 КК України передбачає відповідальність за: перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, - карається обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час розгляду скарги слідчим суддею було встановлено, що з копії заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення не зрозуміло, які саме дії працівників правоохоронних органів, на яких заявник вказує, як на осіб, що на його думку вчинили злочин, становлять собою склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 162, ч.1 ст. 365 КК України. На думку судді, суть долученої скаржником заяви про вчинення злочину зводиться до незгоди скаржника з діями працівників органу досудового розслідування - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві у кримінальному провадженні в межах якого здійснювались слідчі дії, що має бути предметом судового контролю в межах кримінального провадження, в якому проводилась слідча дія, в порядку визначеному законом, у зв`язку з чим така заява не породжує передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язки.

Відповідно до ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Невнесення уповноваженою особою ТУ ДБР, розташованим у м. Києві до ЄРДР відомостей, викладених у заяві скаржника, відповідає положенням ч. 1 ст. 214 КПК України, ч. 1 ст. 2 та ст. 11 КК України, оскільки така заява не містить об`єктивних даних та обставин, що можуть свідчити про вчинення зазначеного у повідомленні особою кримінально-караного діяння, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

В той же час, на переконання слідчої судді така заява про вчинення кримінального правопорушення, ускладнює виконання завдань кримінального провадження, у відповідності до вимог ст. 2 КПК України.

Таким чином, матеріали скарги свідчать про відсутність підстав вважати, що уповноваженою особою Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві вчинено бездіяльність, у зв`язку з чим слідча суддя дійшла висновку про необґрунтованість доводів скарги, в задоволенні якої необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 214, 303-307 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА

Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст оголосити 08 вересня 2025 року о 14 годині 10 хвилин.

Слідча суддя ОСОБА_5