Справа № 496/6667/24
Провадження № 1-кп/496/296/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка Одеської області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинськ (Кам`янське) Дніпропетровської області, громадянки України, заміжньої, працюючої керуючим магазином ТОВ «Мережа Точка», зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального Кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

23.06.2024 приблизно о 09 годині 45 хвилині, більш точний час не встановлений, вона, керуючи технічно справним автомобілем марки «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась у крайній лівій смузі для руху дороги Об`їзд міста Одеса зі сторони села Усатове Одеського району Одеської області у напрямку селища Котовського міста Одеси та мала намір виконати поворот ліворуч на регульованому світлофором перехресті вулиці Балтської та дороги в Об`їзд міста Одеси. У цей час у зустрічному напрямку по крайній правій смузі для руху дорозі в Об`їзд міста Одеса в напрямку села Усатове Одеського району Одеської області, рухався автомобіль марки «ВАЗ 21043», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із пасажиром ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перебувала на передньому пасажирському сидінні вищевказаного транспортного засобу.

Під час проїзду регульованого перехрестя, водій ОСОБА_4 проявила неуважність, не врахувала дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, не надала перевагу у русі транспортному засобу, що рухався у зустрічному напрямку прямо, розпочала маневр повороту ліворуч, виїхала на зустрічну смугу руху, де допустила зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21043», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався своєю смугою руху прямо.

При цьому ОСОБА_4 порушила вимоги Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме:

п. 2.3 «б» - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: - « бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»

п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»

п. 16.6 «Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі світлофора водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч».

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита черепно мозкова травма у формі струсу головного мозку, травматичний відкритий розрив розгиначів 3-го і 4-го пальців лівої кисті, закритий перелом правої п`яткової кістки зі зміщенням уламків, закритий спіральний перелом лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, перелом зовнішньої кісточки лівої гомілки, яка ускладнилась травматичним шоком 1-2 ст., які згідно п.п.2.2.2. і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Крім того, внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита черепно мозкова травма у формі струсу головного мозку, закрита тупа травма грудної клітки, перелом середньої третини грудини, переломи 4-го, 5-го .6-го лівих ребр, забій легень, забій серця, гематома м`яких тканин передньої поверхні грудної стінки, багатоуламковий перелом лівої вертлюгової западини з розповсюдженням лінії перелому на тіло клубової кістки зі зміщенням уламків, садна обох колінних суглобів та ускладнилась травматичним шоком 1-2 ст., які згідно п.п.2.2.2. і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допущенні водієм ОСОБА_4 порушення вимог п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та у своїй сукупності призвели до настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілому ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Будучи допитаною у судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому злочині визнала повністю та підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті. Пояснила, що 23.06.2024 року приблизно о 9:45 їхала на своєму автомобілі «Ford Focus» разом із чотирма колегами по роботі на відпочинок у крайній лівій смузі та на перехресті мала намір здійснити поворот ліворуч. При цьому не побачила авто потерпілих, яке рухалося назустріч, не надала йому перевагу у русі, внаслідок чого відбулося зіткнення. На місці ДТП потерпілим надавав допомогу лікар, після чого прибула пожежна машина та швидка медична допомога. Вподальшому спілкування з потерпілими не склалося через небажання останніх, спілкувалася із родичкою потерпілих через месенджер Вайбер. При цьому обвинувачена щиро розкаялася у вчиненому правопорушенні, вибачилася перед потерпілими, розуміє, що завдала значну шкоду здоров`ю та моральному стану потерпілих, цивільний позов визнала частково, зазначивши, що вже сплатила потерпілим 5000 дол. США та може відшкодувати ще 10000 дол. США, тобто загалом по 7500 дол. США кожному потерпілому. Більшу суму сплатити невзмозі, оскільки не має великих доходів. Крім того, просила не застосовувати до неї додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки потребує мобільності для виконання трудових обов`язків.

Захисник в судовому засіданні не заперечував вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за обставин, викладених обвинувальному акті, просив частково відмовити у задоволенні цивільних позовів, оскільки обвинувачена не має змоги сплатити заявлені у них суми моральної шкоди, а може сплатити всього 600000 грн., з яких 5000 дол. США вже сплачено.

Потерпілий ОСОБА_6 підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті та пояснив суду, що є особою з інвалідністю, після ДТП був дуже важкий час, коли вони з дружиною перебували у лікарні, а потім проходили складну та довгу реабілітацію, не могли пересуватися, були прикуті до ліжка. Через 4,5 місяці потерпілому зняли апарат ОСОБА_10 , після чого він зміг пересуватися на кріслі колісному, готувати їсти для себе та дружини, яка також не могла вставати з ліжка. Весь цей час потребували сторонньої допомоги, у зв`язку з чим окрім фізичних страждань, переживали моральні страждання. Обвинувачена допомогу по догляду не надавала. Потерпілий досі має проблеми зі здоров`ям, змінився звичний для нього уклад життя. Крім того після ДТП він змушений постійно надавати допомогу дружині, яка й досі пересувається у кріслі колісному та потребує сторонньої допомоги, а також складної операції у м. Київ. При цьому у потерпілого після пережитого посилилися проблеми із серцем. Просив задовольнити цивільний позов повністю.

Потерпіла ОСОБА_7 також підтвердила обставини кримінального правопорушення, у підтримку цивільного позову повідомила, що є особою з інвалідністю, зазнала сильних фізичних та душевних страждань внаслідок ДТП, проходила складне та болісне лікування, 5 місяців була прикута до ліжка, досі не може самостійно пересуватися, одна нога стала на 5 см коротше, відчуває сильний біль та потребує подальшого лікування, операції, через що сильно хвилюється, має проблеми з нервовою системою, приймає антидепресанти.

Представник потерпілих підтримав вимоги позовних заяв, просив їх задовольнити, не заперечував обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що учасники процесу не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Дії обвинувачуваної ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до ст. 66 КК України суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

Обираючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, особу винної, яка повністю визнала себе винною у вчиненому, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи, раніше не судима, позицію потерпілих, та призначає покарання у межах, встановлених санкцією ч.1 ст.286 КК України, у виді обмеження волі.

Згідно до п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Розглядаючи питання щодо призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами суд враховує характер допущених ОСОБА_4 порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень, а також те, що обвинуваченою не підтверджено той факт, що її трудовими обов`язками прямо передбачено керування транспортним засобом, та вважає за необхідне застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, визначаючи справедливе покарання засудженій особі, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, у рішенні Європейського суду по справі від 03.10.2002 року «Бемер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), заява № 37568/97, зазначено: «…Суд насамперед відзначає, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою...».

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про можливість та доцільність виправлення та перевиховання обвинуваченої, без ізоляції від суспільства і досягне мети при призначенні їй покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК звільнивши її від відбування покарання з випробуванням із покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, та суми франшизи за страховим полісом, в якому вони просили стягнути з останньої на свою користь моральну шкоду в розмірі 498458,10 грн кожному, 3200 грн. франшизи за страховим полісом та витрати на правову допомогу у розмірі 20987 грн. кожному, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 їм заподіяно значну шкоду здоров`ю, понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей вільно пересуватися та здійснювати догляд за собою, вирощування та заготовок продуктів, їх життя було насичене психічними переживаннями та душевними стражданнями. Враховуючи, що в процесі лікування ОСОБА_7 буде проведена ще одна хірургічна операція і знову будуть присутні психологічно травмуючі фактори, вона змушена пересуватися у кріслі колісному, ОСОБА_6 також потребує реабілітації, тому вони визначили суму моральної шкоди у розмірі 500000 грн кожному, що вважали мінімальною компенсацією за перенесені ними душевні страждання.

При цьому, розмір відшкодування страховиком за шкоду, заподіяну здоров`ю складає 1541,90 грн. кожному потерпілому, у зв`язку з чим ця сума підлягає відрахуванню із вимог про відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При цьому суд приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Виходячи з вимог ст. 11 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також з вимог ст. 60 ЦПК України, яка зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У судовому засіданні знайшла своє підтвердження наявність безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями обвинуваченої і матеріальною шкодою, заподіяною потерпілим в розмірі 3200 грн., яка становить розмір франшизи згідно з полісом № СА/0241366 та не відшкодовується страховою компанією, а отже підлягає стягненню із особи, яка заподіяла шкоду.

Також суд вважає, що потерпілим була завдана моральна шкода, оскільки внаслідок вчинення кримінального правопорушення вони зазнала інтенсивних фізичних, душевних, психічних переживань, що потягли за собою вимушені зміни в їх житті, лікування ще не закінчилося та негативні наслідки існують зараз та існуватимуть в майбутньому.

При вирішенні питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер вчиненого обвинуваченою ОСОБА_4 діяння, яке має необережну форму вини, а також характер страждань потерпілих, наявність стійких негативних змін у їх житті, визнання обвинуваченою своєї вини у порушенні правил дорожнього руху, що спричинили потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, яка доведена під час судового слідства в даному кримінальному провадженні, те, що визначений потерпілими розмір моральної шкоди оспорюються обвинуваченою виключно з підстав неможливості сплати зазначених сум, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілих щодо відшкодування моральної шкоди з врахуванням вже сплаченої компенсації у розмірі еквівалентному 103755 грн. кожному потерпілому, та визначити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 330000 грн. кожному потерпілому, яка на думку суду є достатньою для відшкодування завданої моральної шкоди.

Також підлягають стягненню з ОСОБА_4 судові витрати на правову допомогу, які складаються з гонорара адвоката за договором про надання правової допомоги від 27.01.2025 року.

Враховуючи особу обвинуваченої, суд приходить до висновку про відсутність підстав обрання відносно неї запобіжного заходу.

Питання про судові витрати вирішити відповідно до ст.124 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання про долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 349, 371-373, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання ОСОБА_4 з випробуванням на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Початок іспитового строку відраховувати з 22.05.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати у загальній сумі 13631 грн. 04 коп. за проведення експертиз.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 26.06.2024 року (справа № 496/4233/24) на автомобіль «ВАЗ 21043-20», д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору, 2006 року випуску, та автомобіль «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_3 сірого кольору, 2006 року випуску.

Речові докази:

-автомобіль «ВАЗ 21043-20», д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору, 2006 року випуску, - залишити власнику ОСОБА_6 ,

-автомобіль «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_3 сірого кольору, 2006 року випуску - залишити власнику ОСОБА_4 .

Цивільний позов ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 відшкодування моральної шкоди в розмірі 330 000 (триста тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди в розмірі 330 000 (триста тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 суму франшизи за страховим полісом в розмірі 3200,00 (три тисячі двісті) гривень, 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 відшкодування процесуальних витрат у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 20 987 (двадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) гривень, 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 відшкодування процесуальних витрат у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 20 987 (двадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) гривень, 00 копійок.

На вирок може бути подана апеляційна скарга, окрім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому, прокурору та направити учасникам справи, які не були присутні під час його проголошення.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1