Справа №:755/7794/25
Провадження №: 1-кп/755/1122/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі судді ОСОБА_1 одноособово, за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотанням прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 квітня 2013 року за № 0006595, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу (далі КК) України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, установив :

прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 подала, у порядку п. 3-1 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, клопотання про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 18 квітня 2013 року за № 0006595, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, у зв`язку з не встановленостю особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Звернення умотиване тим, що СВ Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування наведеного кримінального провадження у ході якого встановлено, що 18.04.2013 приблизно о 21 годині 20 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Серафимовича, 5/3, невстановлена особа, проникла до приміщення ДНЗ 585, де викрала речі, які належать ОСОБА_4 .

Пунктом 4 частини 1 статті 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років.

Згідно з ч. 5 ст. 12 КК України, тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому, карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років.

Отже, відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України є тяжким злочином, у якому мину строк визначений ст. 49 КК України.

Разом з цим, проведені в ході досудового розслідування слідчі дії, направлені на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення та осіб, які могли вчинити злочин, не надали можливості встановити особу, яка б могла б бути причетною до вказаного злочину.

Таким чином, в ході досудового розслідування кримінального провадження не встановлено особу, якій в порядку ст. 276-278 КПК України може бути повідомлено про підозру.

Тому, прокурор просить, у порядку п. 3-1 ч. 1, п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України, закрити це кримінальне провадження.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, зауважує про таке.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи або злочин, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Вказане кримінальне правопорушення кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України. Тобто, з моменту його вчинення в 2013 році сплинуло понад 10 років.

За приписами п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 3-1 частини першої цієї статті.

При цьому, згідно із ч. 4 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

На даний час не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, жодній особі не було повідомлено про підозру, а строки давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчились, оскільки строк досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні не переривався і наразі становить більше десяти років.

Досліджені матеріали кримінального провадження свідчать про те, що органом досудового розслідування вжито належних та достатніх слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення особи, яка могла бути причетною до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення. Проте, незважаючи на вжиті заходи, упродовж значного періоду часу (понад строк вказаний у ст. 49 КК) особу правопорушника встановлено не було, а жодній особі повідомлення про підозру у встановленому законом порядку не здійснювалося. За таких обставин, об`єктивно встановлюється неможливість подальшого ефективного кримінального переслідування у зв`язку з закінченням строків давності та відсутністю особи, щодо якої могло б бути здійснене процесуальне притягнення до відповідальності.

В ухвалі від 10 травня 2022 року в справі № 735/1121/20 ККС ВС зауважив, що (1) якщо максимально спростити теорії давності в кримінальному праві, то два головних фактори, які впливають на давність: це збурення суспільства внаслідок злочину і небезпечність злочинця. З часом згасають як перший, так і другий фактори (пункт 37 ухвали), позаяк (2) «всепоглинаюча сила часу стирає шкідливі сліди, залишені злочином, заспокоює схвильовану суспільну совість, робить покарання актом безцільної відплати, яка не відповідає суті та гідності карного державного правосуддя» (пункт 26 ухвали).

Також, як зазначав ЄСПЛ, гарантії статті 7 Конвенції передбачають, що кримінальний закон не можна тлумачити розширювально на шкоду обвинуваченої особи. Відновлення кримінального провадження, яке було закінчене через сплив строку давності може поставити питання щодо правової визначеності і, таким чином, стосуватися прав обвинуваченого за статтею 7 Конвенції (див. Консультативний висновок щодо застосування давності до переслідування, засудження та покарання за злочин, який по суті утворює акт катування//Advisory opinion on the applicability of statutes of limitation to prosecution, conviction and punishment in respect of an offence constituting, in substance, an act of torture, § 72, https://hudoc.echr.coe.int/eng?i=003-7185).

ЄСПЛ також вказував, що «давність може бути визначена як передбачене законом право порушника не бути притягненим до кримінальної відповідальності чи судом після спливу певного періоду часу з моменту вчинення правопорушення. Строк давності, який є загальною рисою національних правових систем Договірних держав, слугує кільком цілям, у тому числі забезпеченню правової визначеності та остаточності та запобіганню порушенню прав обвинувачених, які можуть бути ушкоджені, якщо суди змушені приймати рішення на основі доказів, які з плином часу можуть стати неповними. Якщо кримінальна відповідальність була поновлена після закінчення строку давності, вона буде вважатися несумісною з загальними принципами законності (nullum crimen, nulla poena sine lege) та передбачуваності, закріплених у статті 7 Конвенції. З цього випливає, що якщо кримінальне правопорушення згідно з національним законодавством підлягало давності та кримінальна відповідальність виключалась через сплив строку давності, стаття 7 перешкоджатиме поновленню кримінального переслідування щодо такого злочину через відсутність чинної правової підстави.

Вважати інакше дорівнювало б прийняттю «ретроспективного застосування кримінального закону на шкоду обвинуваченому» (див. Консультативний висновок щодо застосування давності до переслідування, засудження та покарання за злочин, який по суті утворює акт катування//Advisory opinion on the applicability of statutes of limitation to prosecution, conviction and punishment in respect of an offence constituting, in substance, an act of torture, 77, https://hudoc.echr.coe.int/eng?i=003-7185 ).

Отже, підставним є закрити кримінальне провадження № 0015025 від 14.09.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, на підставі п. 3-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Тому, керуючись статтями 284, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

закрити кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 квітня 2013 року за № 0006595, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення на підставі пункту 3-1 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

С у д д я ОСОБА_5