Справа №766/6499/25
н/п 1-кс/766/3782/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2025 року Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Олешківської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000383 від 09.09.2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 1 ст. 436-2 КК України,

в с т а н о в и в:

07.05.2025 р. Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором в рамках здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, відомості щодо якого 09.09.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000383, в якому просив накласти арешт на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а саме на: 1) Транспортний засіб FORD TRANSIT 2496, 1996 року випуску, білого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ; 2) Транспортний засіб ЛІДЕР 830086, 2019 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , із залишенням, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України, в розпорядженні органу досудового розслідування - на час проведення досудового розслідування, в розпорядженні суду на час судового розгляду.

Слідчий у судове засідання не прибула, до початку розгляду справи надала заяву, в якій клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України неявка учасників не перешкоджає розгляду клопотання.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювалось у зв`язку із неприбуттям в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді вказаного вище клопотання.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим відділенням ВП № 1 ХРУП ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000383 від 09.09.2022, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи про вищевказані обставини, які є загальновідомим фактом, знаючи про збройну агресією рф, а також про факт тимчасової окупації державою-агресором частини Херсонської області, зокрема населених пунктів Білозерської селищної територіальної громади Херсонського району, у серпні 2022 року (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені), перебуваючи напроти адміністративної будівлі, яка розташована за адресою: Херсонська область, Херсонський район, смт. Білозерка, вул. Свободи, 92, діючи з прямим умислом, спрямованим на здійснення публічних закликів до вчинення умисних дій, з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та з ідеологічних мотивів, підтримуючи воєнну агресію рф на території України, публічно закликав до вчинення умисних дій, з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, прийнявши участь у виготовленні розмовного відеозвернення шляхом проголошення особистого монологу, в основі об`єктивного змісту якого міститься публічний заклик до зміни меж території або державного кордону України.

При цьому, ОСОБА_5 усвідомлював публічний характер свого звернення, який передбачає його поширення для значного кола осіб, та що вказаний відеозапис буде поширено та доведено до відома користувачів загальнодоступної та соціально-орієнтованої інтернет-мережі «Telegram» шляхом його публікації на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Окрім цього, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи про вищевказані обставини, які є загальновідомим фактом, знаючи про збройну агресією рф, а також про факт тимчасової окупації державою-агресором частини Херсонської області, зокрема населених пунктів Білозерської селищної територіальної громади Херсонського району, у серпні 2022 року (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені), перебуваючи перебуваючи напроти адміністративної будівлі, яка розташована за адресою: Херсонська область, Херсонський район, смт. Білозерка, вул. Свободи, 92, діючи з прямим умислом, спрямованим на заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, та заперечення тимчасової окупації частини території України, та з ідеологічних мотивів, підтримуючи воєнну агресію рф на території України, прийняв участь у виготовленні розмовного відеозвернення шляхом проголошення особистого монологу, в основі об`єктивного змісту якого міститься заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом заперечення тимчасової окупації частини території України.

При цьому, ОСОБА_5 усвідомлював публічний характер свого звернення, який передбачає його поширення для значного кола осіб, та що вказаний відеозапис буде поширено та доведено до відома користувачів загальнодоступної та соціально-орієнтованої інтернет-мережі «Telegram» шляхом його публікації на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Таким чином, громадянин України ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 1 ст. 436-2 КК України, а саме: публічні заклики до вчинення умисних дій з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку встановленого Конституцією України та заперечення зброїної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом заперечення тимчасової окупації частини території України.

15.04.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 1 ст. 436-2 КК України у порядку п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України.

15.04.2025 в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, опубліковано повідомлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про підозру за . 1 ст. 110, ч. 1 ст. 436-2 КК України та оголошення із повістками про виклик до слідчого на 19.04.2025, 21.04.2025 та 22.04.2025 до ВП №1 ХРУП ГУНП в Херсонській області.

Крім того, повідомлення про підозру та вказані повістки розміщені на веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування».

Згідно відомостей, які станом на 24.04.2025 рік наявні в Єдиному державному реєстрі МВС щодо транспортних засобів зареєстрованих за громадянином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- Транспортний засіб FORD TRANSIT 2496, 1996 року випуску, білого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

- Транспортний засіб ЛІДЕР 830086, 2019 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 30.04.2025 року було надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування (in absentia) у кримінальному провадженні, відомості про яке 09.09.2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000383 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 1 ст. 436-2 КК України..

Санкцією частини 1 статті 110 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років з конфіскацією майна або без такої.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України, тимчасовому вилученню підлягає майно у вигляді речей, документів, грошей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З огляду на викладене, у зв`язку з доведеністю існування достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, а також у зв`язку із доведеністю слідчим наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, щодо можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання та наявність підстав для його задоволення.

При цьому слідчим суддею враховується розумність та співрозмірність обмеження права власності ОСОБА_5 на належне йому майно завданням кримінального провадження.

Разом з тим, заявлена у клопотанні вимога щодо залишення, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України, в розпорядженні органу досудового розслідування - на час проведення досудового розслідування, в розпорядженні суду на час судового розгляду майна на яке накладається арешт не підлягає задоволенню з огляду на те, що не передбачена нормами КПК України.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання - задовольнити частково.

Накласти арешт на рухоме майно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000383 від 09.09.2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- Транспортний засіб FORD TRANSIT 2496, 1996 року випуску, білого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

- Транспортний засіб ЛІДЕР 830086, 2019 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 .

В задоволенні іншої частини клопотання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню, слідчим, прокурором.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1