УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження, за апеляційною скаргою прокурора Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_5 , на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 березня 2025 року, якою звільнено ОСОБА_6 від покарання, призначеного вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2022 року, за епізодами вчинення таємного викрадення чужого майна, згідно із ч.2 ст.74 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду, звільнено від покарання засудженого ОСОБА_6 , за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2022 року , за епізодами вчинення таємного викрадення чужого майна, що мали місце: 05 листопада 2020 року, 13 листопада 2020 року, 24 листопада 2020 року, 02 грудня 2020 року, 05 грудня 2020 року, 10 грудня 2020 року, 12 грудня 2020 року, 15 грудня 2020 року, 25 грудня 2020 року, в зв`язку із набранням 09 серпня 2024 року чинності Закону України №3886 ІХ.

Ухвалено вважати ОСОБА_6 , засудженим вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2022 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі, та на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно визначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 06 місяців.

Виключено з тексту вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2022р., відносно засудженого ОСОБА_6 , посилання на застосування вимог ч.1 ст.70 КК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що суд не надає жодного аналізу вирокам Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2019р. та Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21.04.2021р.

Пояснює, що в резолютивній частині оскаржуваної ухвали зазначено, що ОСОБА_6 необхідно вважати засудженим вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.06.2022р. за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, з остаточно визначеним основним покаранням у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. Суд вказує про застосування ч. 4 ст. 70 КК України, однак ні вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2019р. ні вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21.04.2021р. не були предметом дослідження суду першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали.

Вказує, що відповідно до резолютивної частини вироку Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21.04.2021 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 71 КК У країни, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2019 та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. Тобто, до покарання за цим вироком було приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2019р., яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Вважає, що суд першої інстанції помилково не перевірив наявність підстав для застосування Закону України №3886 ІХ за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, за вчинення яких ОСОБА_6 засуджено вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2019р. Жодної оцінки вказаним фактам суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не надав та не дослідив вироки Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2019р. та Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21.04.2021р.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

27 лютого 2025 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло подання начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія №72» відносно засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2022 року /єдиний унікальний номер судової справи №390/172/21, провадження №1-кп/390/123/2022/, у відповідність до вимог Закону України №3886 ІХ від 18 липня 2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» в частині вирішення питання про звільнення від призначеного покарання за діяння, караність якого усунена законом.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.03.2025р., звільнено від покарання засудженого ОСОБА_6 , за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2022 року , за епізодами вчинення таємного викрадення чужого майна, що мали місце: 05 листопада 2020 року, 13 листопада 2020 року, 24 листопада 2020 року, 02 грудня 2020 року, 05 грудня 2020 року, 10 грудня 2020 року, 12 грудня 2020 року, 15 грудня 2020 року, 25 грудня 2020 року, в зв`язку із набранням 09 серпня 2024 року чинності Закону України №3886 ІХ. Ухвалено вважати ОСОБА_6 , засудженим вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2022 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі, та на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно визначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 06 місяців. Виключено з тексту вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2022р., відносно засудженого ОСОБА_6 , посилання на застосування вимог ч.1 ст.70 КК України.

Суд посилаючись на вимоги Закону України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024 року, - ст.51 КУпАП, констатував, що вартість викраденого засудженим ОСОБА_6 майна за ст. 185 КК України за епізодами, що мали місце: 05 листопада 2020 року на суму 346 гривень 45 копійок, 13 листопада 2020 року 319 гривень 80 копійок, 24 листопада 2020 року 373 гривні 10 копійок, 02 грудня 2020 року 373 гривні 10 копійок, 05 грудня 2020 року 1100 гривень, 10 грудня 2020 року 346 гривень 45 копійок, 12 грудня 2020 року 297 гривень 50 копійок, 15 грудня 2020 року 1100 гривень, 25 грудня 2020 року 1100 гривень, становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день розгляду подання судом і може бути підставою лише для адміністративної відповідальності.

Обставини встановлені апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив ухвалу суду скасувати, вивчивши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

На підставі вищезазначеної норми та Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», п. 13 ст. 537 КПК України, адміністрація ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)» звернулась до суду з поданням щодо звільнення засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання за діяння караність яких законом усунена.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 березня 2025 року засудженого ОСОБА_6 , звільнено від покарання, призначеного йому на підставі вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2022 року за епізодами вчинення таємного викрадення чужого майна, що мали місце: 05 листопада 2020 року, 13 листопада 2020 року, 24 листопада 2020 року, 02 грудня 2020 року, 05 грудня 2020 року, 10 грудня 2020 року, 12 грудня 2020 року, 15 грудня 2020 року, 25 грудня 2020 року, в зв`язку із набранням 09 серпня 2024 року чинності Закону України №3886 ІХ.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вищезазначеним висновком суду, проте зауважує, що суд першої інстанції не надав жодного аналізу вирокам Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2019р. та Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21.04.2021р.

В резолютивній частині оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначає, що ОСОБА_6 необхідно вважати засудженим вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.06.2022 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, з остаточно визначеним основним покаранням у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. Суд вказує про застосування ч. 4 ст. 70 КК України, однак ні вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2019 ні вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21.04.2021 не були предметом дослідження суду першої інстанції при постановлені ухвали Вознесенського міськрайонного суду від 03.03.2025.

Так, відповідно до резолютивної частини Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21.04.2021 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2019 та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Тобто, до покарання за цим вироком було приєднано невідбуту частину

покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2019р, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково не перевірив наявність підстав для застосування Закону України № 3886 ІХ за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, за вчинення яких ОСОБА_6 засуджено вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2019.

Жодної оцінки вказаним фактам суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не надав та не дослідив вироки Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2019 та Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21.04.2021.

Відтак, рішення суду, постановлене без надання повної оцінки всім фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду, з урахуванням доводів апеляційної скарги прокурора, необхідно усунути вказані в ухвалі порушення, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 413, 415, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 березня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_6 , скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді