ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/367/25
Номер справи місцевого суду: 766/2637/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

16 липня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 29 травня 2025 року, в кримінальному провадженні 0000298 від 01 березня 2024 року,

стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29 травня 2025 року задоволено клопотання прокурора та стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 25 липня 2025 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області стосовно ОСОБА_8 скасувати та застосувати стосовно обвинуваченої запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначив, що обвинувачена:

-не має будь-якого наміру переховуватися від суду та має місце проживання;

-позбавлена можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для справи, оскільки всі речові докази вилучені та передані потерпілому;

-не має потреби незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта оскільки вказаних осіб було допитано та підготовлено висновок експерта;

-не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення в якому підозрюється.

Зазначає, що на момент затримання ОСОБА_8 неофіційно працювала, має постійне місце проживання та сім`ю, а саме батьків, які є особами з інвалідністю та перебувають на її утриманні, потребують стороннього догляду та підтримки. Крім того обвинувачена має ряд хвороб та утримується під вартою вже 10 місяців.

Вказує, що під час проведення слідчих дій всі матеріали щодо ухвали про обшук та інших процесуальних документів складені відносно іншої особи, а не ОСОБА_8 , що може свідчити про фальсифікацію ознак і складу кримінального правопорушення.

На думку захисника до обвинуваченої доцільно застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, зокрема і через те, що в установі попереднього ув`язнення відсутнє бомбосховище, що наражає ОСОБА_8 на небезпеку та додаткову відповідальність зацікавлених осіб.

Позиції сторін.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачена ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили застосувати стосовно обвинуваченої більш м`який запобіжний захід.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Просив ухвалу суду залишити без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження, письмові пояснення ОСОБА_8 та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати чи доведено стороною обвинувачення обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Таким чином, суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу в тому числі під час підготовчого судового засідання, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Окрім цього суд має врахувати у сукупності також інші відомості, зокрема про тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, а також соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Лише за результатами аналізу всіх перелічених факторів суд може прийти до висновку щодо необхідності продовження стосовно обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу чи щодо недоцільності цього.

На переконання суду апеляційної інстанції, попри доводи апеляційної скарги сторони захисту, суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог законодавства.

Так, матеріали провадження свідчать, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження №0000298 від 01 березня 2024 року за ч.2 ст.114-2, ч.1 ст.263, ч.3 ст.307 КК України щодо ряду осіб. У даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, вчинені повторно, організованою групою.

В ході підготовчого судового засідання у даному кримінальному провадженні прокурор звернувся до суду із клопотанням в якому просив продовжити обвинуваченій ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, що охоплює 5 епізодів такої діяльності, при цьому на даному етапі кримінального провадження продовжують існувати ризики, що передбачені ст.177 КПК України, зокрема ризик переховування ОСОБА_8 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується.

На думку сторони обвинувачення запобігти вказаним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, адже інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти наведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції встановив подальше існування ризику переховування обвинуваченої від суду, незаконно го впливу на свідків у кримінальному провадженні та можливості обвинуваченої вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченій строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки лише шляхом застосування найсуворішого запобіжного заходу можливо запобігти наведеним ризикам.

Перевіривши зазначене судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже вони в повній мірі ґрунтуються на відомостях, що наявні в матеріалах провадження, які ретельно перевірені місцевим судом.

Зокрема, суд першої інстанції надав належну оцінку, як відомостям про тяжкість та характер інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення в контексті застосування запобіжного заходу, так і питанню існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченої.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин (ч.3 ст.307 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, вчинені повторно, організованою групою), за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо фальсифікації ознак і складу кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_8 , що пов`язані із проведенням обшуку, то суд апеляційної інстанції їх до уваги не приймає, оскільки оцінка даного питання виходить за межі повноважень апеляційного суду під час перегляду ухвали суду про продовження дії запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не позбавлені права звернутись із відповідною заявою до правоохоронних органів у разі наявності на їх думку ознак кримінального правопорушення у сфері службової діяльності.

Під час досудового розслідування слідчим суддею було перевірено питання причетності ОСОБА_8 до вказаного кримінального правопорушення. Що стосується обґрунтованості та доведеності обвинувачення, то суд апеляційної інстанції під час перевірки ухвали суду першої інстанції про продовження тримання під вартою позбавлений можливості надати оцінку вказаному питанню, оскільки на даному етапі кримінального провадження судом першої інстанції призначено судовий розгляд в ході якого і буде перевірене питання наявності в діях обвинуваченої ознак складу вказаного злочину.

Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на думку суду апеляційної інстанції є непереконливими, адже відомості, що наявні в матеріалах провадження підтверджують подальше існування встановлених ризиків.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що місцевий суд зважив, як на відомості про особу обвинуваченої, так і обставини кримінального провадження, зокрема тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 .

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, що скоєний організованою групою осіб. При цьому ОСОБА_8 інкриміновано скоєння п`яти епізодів злочинної діяльності, що охоплюється кваліфікацією ч.3 ст.307 КК України. За скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України законодавцем передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

В той, же час судом встановлено, що ОСОБА_8 , хоч і має місце постійного проживання, проте не працевлаштована, законного та стабільного джерела доходу не має. При цьому суд першої інстанції зазначив, що соціальні зв`язки обвинуваченої та сукупність інших відомостей про її особу не є беззаперечним стримуючим фактором, який спростовував існування ризику переховування.

На переконання суду апеляційної інстанції, сукупність наведених обставин в повній мірі підтверджує існування ризику переховування обвинуваченої від суду, адже попри наявність у обвинуваченої місця проживання та соціальних зв`язків, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій, наявний ризик того, що вона може вдатися до переховування.

Посилання сторони захисту на наявність у обвинуваченої батьків, які мають інвалідність, хворіють на тяжкі хвороби та потребують постійного догляду апеляційний суд хоч і приймає до уваги, проте вказані обставини не є такими, що в повній мірі нівелюють встановлений судом першої інстанції ризик переховування.

Так, стороною захисту долучені документи щодо стану здоров`я батьків ОСОБА_8 . В той же час, матеріали провадження не містять відомостей, що ОСОБА_8 проживає за однією адресою разом з батьками, та що саме вона здійснює постійний догляд за ними.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність ризику незаконного впливу обвинуваченої на свідків у кримінальному провадженні, адже відповідно до норм чинного КПК України визначальними є показання свідків, що отримані судом безпосередньо у судовому засіданні під час судового розгляду. У даному кримінальному провадженні допит свідків ще не розпочатий. Ризик впливу на свідків продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Що стосується існування ризику вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення то його існування підтверджується рядом обставин.

Так, відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_8 не працевлаштована та законного джерела доходу не має. Відповідно до змісту клопотання прокурора про продовження дії запобіжного ОСОБА_8 інкриміновано зокрема незаконний збут наркотичних засобів за грошові кошти.

Посилання апеляційної скарги захисника на те, що обвинувачена станом на момент затримання працювала неофіційно, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини окрім тверджень сторони захисту не підтверджені жодними відомостями.

Доводи захисника щодо відсутності ризиків знищення чи переховування речей і документів, які мають істотне значення для справи, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, на думку суду апеляційної інстанції є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції не встановлено зазначених ризиків.

Враховуючи вищевикладене, існування наведених встановлених судом першої інстанції ризиків виправдовує необхідність подальшого застосування до обвинуваченої запобіжного заходу з метою забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Виходячи із тяжкості інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, встановлених ризиків, а також відомостей, що наявні в матеріалах справи, зокрема особи обвинуваченої, запобіжні заходи у виді домашнього арешту, застави, особистого зобов`язання у даному випадку не зможуть запобігти встановленим ризикам, оскільки в даному випадку це можливо лише шляхом постійного контролю за поведінкою обвинуваченої.

Твердження захисника щодо можливості застосування стосовно обвинуваченої запобіжного заходу у виді домашнього арешту апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до наявних в матеріалах справи відомостей, ОСОБА_8 інкриміновано вчинення особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, зокрема за місцем проживання.

Таким чином, запобіжний захід у виді домашнього арешту не здатен в повній мірі нівелювати ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Посилання захисника на наявність у обвинуваченої хвороб, апеляційний суд хоч і приймає до уваги, однак вказані обставини не є такими, що свідчать про неможливість застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Згідно долученої до апеляційної скарги копії відповіді начальника Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях, ОСОБА_8 отримує лікування стосовно наявних у неї хвороб, її загальний стан компенсаторний, амбулаторне лікування отримує, ургентної допомоги за межами СІЗО не потребує.

Доводи захисника, щодо доцільності застосування стосовно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу через безпекову ситуацію та відсутність в установі попереднього ув`язнення бомбосховища, апеляційний суд до уваги не приймає, адже відповідні обставини не є такими, що відповідно до КПК України враховуються під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Слід зазначити, що установа попереднього ув`язнення в якій утримується обвинувачена знаходиться в Миколаївській області, яка на відміну від міста Херсона та Херсонської міської територіальної громади не віднесена до зони де ведуться бойові дії. Таким чином доводи захисника з приводу безпекової ситуації за місцем утримання обвинуваченої є безпідставними.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченій строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказаний висновок ґрунтується не тільки на тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у скоєнні інкримінованого злочину, та суспільній небезпечності інкримінованого злочину, а і сукупності даних про особу обвинуваченої, передбачених ст. 178 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 29 травня 2025 року, стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4