Номер провадження: 11-сс/813/1280/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника власників майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.06.2025 про арешт майна у к/п № 0000479 від 12.04.2025 року за ч. 1 ст. 364 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 та було накладено арешт із забороною розпорядження та користування на майно, вилучене в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон марки «Redmi10», моделі «21061119DG», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із встановленими графічним паролем, та сім-картою НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон марки «Redmi10С», моделі «220333QNY», ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 , із сім-картою НОМЕР_6 , із встановленим паролем «1220»;

- довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, видану інваліду №810257 серії 12ААВ на ім`я ОСОБА_9 на 1 аркуші;

- довідку НО №4518774 видану начальником відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_8 (вх. №327 від 07.02.2025) на 1 аркуші;

- витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_7 №213 від 24.07.2024 на 1 аркуші;

- висновок про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі на ім`я ОСОБА_9 від 07.06.24 із МОЗ МЦ «Окса-клінік» на 1 аркуші;

- заключення ЛКК №18 від 07.06.2024 на ім`я ОСОБА_9 на 1 аркуші;

- косультаційний висновок спеціаліста кардіолога ОСОБА_11 , виданий пацієнту ОСОБА_9 від 22.04.2024 на 1 аркуші;

- дослідження №85 від 22.04.2024 видане пацієнту ОСОБА_9 на 1 аркуші;

- дослідження №86 від 22.04.2024, видане пацієнту ОСОБА_9 на 1 аркуші;

- військовий квиток НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_8 у вигляді «книжечки» із зеленим чохлом накладкою на 1 аркуші.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, оскільки має доказове значення у вказаному провадженні, зокрема вилученім документи можуть містити ознаки підробки, у зв`язку з чим вилучене майно потребує експертного дослідження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді представник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- ОСОБА_8 не є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні, він був допитаний у якості свідка та в ході допиту він повідомив, що йому нічого невідомо про обставини оформлення інвалідності дружиною, оскільки на той час він був на службі в ЗСУ. На теперішній час він працює водім-навантажувачем в ТОВ «РОСТДОРСТРОЙ», не є службовою особою, у віданні якої зберігають будь-які документи військовослужбовців та він не має жодного відношення до їх списання з лав ЗСУ;

- дружина ОСОБА_8 ОСОБА_9 також не є службовою особою, є ФОП та працює в магазині;

- аналізу матеріалів справи не є зрозумілим, яке саме службове становище займають ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та де і яку неправомірну вигоду вони отримали, від кого та за що;

- під час проведення обшуку ОСОБА_8 надав паролі від телефону, який був оглянутий слідчим, однак інформація, яка має відношення до вказаного кримінального провадження на ньому виявлена не була;

- клопотання прокурора не містить обґрунтування необхідності накладення арешту на військовий квиток, з якого вбачається, що ОСОБА_8 проходив службу з 1989;

За таких обставин, представник ОСОБА_7 просять скасувати ухвалу слідчого судді від 17.06.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування к/п № 0000479 від 12.04.2025 року за ч. 1 ст. 364 КК України.

Досудове розслідування було розпочато за фактом того, що 12.04.2025 до ч/ч ОРУП № 1 ГУНП в Одеській обл. надійшло повідомлення про те, що працівниками оперативного підрозділу отримано оперативну інформацію відносно військовослужбовців, які зловживаючи службовим становищем, в супереч інтересам служби, отримують неправомірну вигоду, з метою списання діючих військовослужбовців з лав ЗСУ.

Так, в ході здійснення досудового розслідування, встановлено, що працівниками УСР в Одеській обл. спільно з УВС у ЗСУ ГУ ВСП отримано оперативну інформацію відносно військовослужбовців, які проходили службу в лавах Збройних Сил України, які були звільнені від військової служби відповідно до п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» на підставі наданої довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії, котра являється підробленою.

Окрім того, в ході оперативно-розшукових заходів встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення можливо причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 15.05.2025 року в період часу з 07 год. 32 хв. по 08 год. 20 хв., на підставі ухвали слідчого судді Київського райсуду м. Одеси було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , за результатом проведення якого було виявлено та вилучено зазначене вище майно.

Завданням арешту майна слідчий визначив необхідність збереження речових доказів з огляду на наявність підстав вважати, що воно є доказом злочину, зберігає на собі інформацію, яка має важливе доказове значення.

З матеріалів справи вбачається, що постановою слідчого 15.05.2025 вилучене майно було визнано речовими доказами.

У контексті аргументів представника з приводу того, що ОСОБА_8 не є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні, апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Окрім того, апеляційним судом встановлено, що на теперішній час ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 409 КПК України.

Положеннями ч. 2 ст. 168 КПК України регламентовано, що забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Колегія суддів враховує аргументи представника власника майна з приводу того, що під час проведення обшуку ОСОБА_8 надав паролі від телефону, який був оглянутий слідчим, в той же час прокурору у судовому засіданні повідомив, що в рамках вказаного кримінального провадження проводяться огляди мобільних телефонів з метою встановлення наявності підстав для призначення відповідних експертиз.

Що стосується доводів представника власників майна з приводу того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не є службовими особами, що свідчить про необґрунтовану кваліфікацію, колегія суддів зауважує, що на даному етапі провадження до завдань суду не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження.

Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для втручання в права та інтереси відповідних осіб. Надані суду матеріали свідчать, що потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Апеляційний суд також зауважує, що накладення арешту на військовий квиток на даному етапі досудового розслідування є виправданим, з огляду на виклад фактичних обставин провадження.

Та обставина, що на теперішній час ОСОБА_8 працює водім-навантажувачем в ТОВ «РОСТДОРСТРОЙ», не є службовою особою, у віданні якої зберігають будь-які документи військовослужбовців та він не має жодного відношення до їх списання з лав ЗСУ не свідчить безумовно про відсутність підстав для накладення арешту з підстав, які зазначені вище.

Відтак, з огляду на встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вилучене майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і спів розмірність обмеження права власності із завданнями кримінального провадження. На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою збереження речових доказів.

Апеляційний суд також враховує, що обраний слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, а його межі у часі окреслені строками, які регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_7 та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.06.2025 про накладення арешту на майно, перелік якого міститься в мотивувальній частині ухвали, вилучене за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , у к/п № 0000479 від 12.04.2025 за ч. 1 ст. 364 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4