Справа № 307/618/25
Провадження № 1-кп/307/36/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 рокум. Тячів
Тячівський районний суд Закарпатської області в особі:
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 332 КК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,
В провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області на розгляді перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст. 332 КК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.
Представник власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні клопотання підтримав та просить його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання та просить в його задоволенні відмовити.
Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечили щодо задоволення клопотання.
Дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 грудня 2024 року в даному кримінальному провадженні накладено арешт на тимчасово вилучене майно: автомобіль марки «Nissan Juke», державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, VIN: НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_12 , шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження вказаним транспортним засобом.
З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 вбачається, що автомобіль марки «Nissan Juke», державний номерний знак НОМЕР_5 , білого кольору, VIN: НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_8 , мешк. АДРЕСА_1 .
Вказані обставини свідчать в необхідності користування ОСОБА_8 належним їй на праві власності автомобілем марки ««Nissan Juke», державний номерний знак НОМЕР_5 , білого кольору, VIN: НОМЕР_2 , який було тимчасово вилучено на стадії досудового розслідування та накладено арешт слідчим суддею.
При цьому, прокурором при розгляді даного клопотання про скасування арешту тимчасово вилученого майна не надано доказів пред`явлення в даному кримінальному провадженні власнику вилученого автомобіля ОСОБА_8 чи колишньому власнику автомобіля ОСОБА_9 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, в якому обвинувачуються ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 28 КПК України визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. 3. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі "Бакланов проти Російської Федерації", Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти Російської Федерації", судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 року, при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, між суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Тобто, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
При вирішенні питання про скасування арешту майна, суд має встановити відсутність підстав для його подальшого застосування у конкретному кримінальному провадженні, розгляд якого здійснюється судом, при цьому правомірність та обґрунтованість арешту майна визначається наявністю передбачених законом підстав, зв`язком з обставинами конкретного кримінального провадження, змістом ухвали про накладення арешту та належним мотивуванням клопотання про скасування арешту.
Згідно п.2 ч.1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у разі скасування арешту.
Згідно п.20 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 19 листопада 2012 року за №1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.
А відповідно до п.32 вищезазначеного Порядку фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання. Граничний розмір таких витрат не може перевищувати суми, обчисленої на підставі первинних документів, які підтверджують витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.174, 371, 372, 376 КПК України, суд,
Клопотання представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту тимчасово вилученого майна, - задовольнити частково .
Автомобіль марки «Nissan Juke», державний номерний знак НОМЕР_5 , білого кольору, VIN: НОМЕР_2 , передати на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження вказаним транспортним засобом до прийняття остаточного рішення у даному кримінальному провадженні, попередивши ОСОБА_8 про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України - необхідність збереження арештованого майна.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 1 травня 2025 року.

Головуючий ОСОБА_1