ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/880/25 Справа № 171/1185/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

30 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відео конференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 11 квітня 2025 року, якою застосовано до підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби на 60 днів, строком до 08 червня 2025 року включно,-

ВСТАНОВИЛА:

Згідно до ухвали слідчого судді, до слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області звернувся слідчий із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_8 строком на 60 діб.

ОСОБА_8 , 08.04.2025 року о 11 годині 00 хвилин, разом з ОСОБА_9 , перебували поблизу квартири АДРЕСА_1 , де у останніх виник єдиний злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

Далі, ОСОБА_8 , разом з ОСОБА_9 , 08.04.2025 року о 11 годині 05 хвилин, підійшли та постукали в вхідні двері квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_10 . Після того, як ОСОБА_10 відкрила вхідні двері ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з метою жебрацтва попрохали ОСОБА_10 , надати їм продукти харчування, на що ОСОБА_10 погодилась, водночас ОСОБА_10 заборонила ОСОБА_9 та ОСОБА_8 заходити до квартири та прикрила вхідні двері квартири, після чого пішла на кухню. Далі, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, ігноруючи заборону ОСОБА_10 заходити до квартири, шляхом вільного доступу зайшли до квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_10 . Далі, ОСОБА_9 , скориставшись тим, що ОСОБА_8 , відвертає увагу ОСОБА_10 , зайшла до вітальної кімнати та переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, умисно, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, підійшовши до дерев`яного стелажу, здійснила крадіжку золотого ланцюжку довжиною 66 см, шириною 0,5 мм, 585 проби, вагою 10 грам, вартість якого становить 26 633 гривень, взявши його із скляної вази, що знаходилась на поличці дерев`яного стелажу, після чого направились до виходу з квартири та подала сигнал ОСОБА_8 у вигляді хлопку долонями руки, про необхідність покинути квартиру.

Після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з місця злочину зникли, обернувши викрадене на свою користь, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_10 завдано майнової шкоди на загальну суму 26 633 гривень."

ОСОБА_8 вчинила злочин під час дії воєнного стану в Україні у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, який продовжений Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15січня 2025 № 26/2025.

Орган досудового розслідуванням вважає, що наявні ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, а метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення.

10 квітня 2025 року було ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 11 квітня 2025 року, застосовано до підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби на 60 днів, строком до 08 червня 2025 року включно.

Мотивуючи вказане рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого їй злочину, проте стороною обвинувачення не доведено не достатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваної для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні, а тому застосування щодо неї запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби буде достатнім для запобігання зазначеним ризикам.

На вказану ухвалу слідчого судді прокурором ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 11 квітня 2025 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Не оскаржуючи висновки слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого їй злочину, посилається на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та вважає, що слідчий суддя дійшов до хибного висновку про можливість обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, підозрювану ОСОБА_8 та її захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

В силу ст. 183 КПК України, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча би один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, перевіряючи законність і обґрунтованість клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухав думку учасників процесу, дослідив фактичні обставини та матеріали кримінального провадження.

Виходячи зі змісту ст. 177 ч. 2 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст. 177 ч. 1 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення, обґрунтовано підтверджується матеріалами справи.

Слідчим суддею першої інстанції враховано, що підозрювана ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання до 8 років, має міцні соціальні зв`язки, зокрема: перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні трьох малолітніх дітей, наймолодшому з яких не виповнилося ще й року, а саме: Еміра, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Рузану, ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_8 є багатодітною матір`ю, перебуває на державному забезпеченні, має постійне місце проживання, яке співпадає з місцем реєстрації.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що віддаленість місця проживання підозрюваної та наявність на утриманні дітей може стати причиною для затягування досудового розслідування, та дійсно впливає на ризик можливого переховування, проте не є безумовною підставою для ув`язнення особи та ізоляції її від суспільства до вироку суду.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку, що єдиним фактором, який свідчить на наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення підозрюваною ОСОБА_8 є те, що на теперішній час ОСОБА_8 не має постійного місця роботи (офіційного джерела доходів), тобто не достатньо забезпечена фінансово, що може стати причиною вчинення корисливих кримінальних правопорушень, проте слід врахувати, що на утриманні підозрюваної перебувають троє малолітніх дітей, двоє з яких не досягли ще трирічного віку, що ускладнює можливість знайти постійне місце роботи.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов до правильного висновку, що ризик впливу на свідків та потерпілу не доведено, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 зареєстрована в м. Верхівцево, натомість інкриміновані події відбувались у м. Зеленодольск, більш того, предмет злочину золотий ланцюжок, повернутий власнику.

Що стосується ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що вказані ризики, які дійсно існують, можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства та перешкоджати ефективному, повному, всебічному та неупередженому розслідуванню за участю підозрюваного, разом з цим, на думку колегії суддів, прокурором не надано відомостей, які б свідчили про необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, прокурором не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме - недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби; ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Крім того, для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави:

1.Ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (Рішення у справі «Шьегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 р., серія А, № 9, п.15);

2.Ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (Рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 р., серія А, № 7, п.14);

3.Вчинення ним подальших правопорушень (Рішення у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 р., серія А, № 10 п.9);

4.Або спричинення ним порушень громадського порядку (Рішення у справі «Летельєр проти Франції» від 16 червня 1991 р., серія А, № 207, п.51).

Таким чином, ризики вказані прокурором про переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість підозрюваного, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (рішення у справі «W. Проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року, серія А, № 254-А, п.33.).

Колегія суддів зазначає, що крім вищезазначеного, статтею 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (з подальшими змінами), передбачено застосування судами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ як джерела права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку зазначені слідчим у клопотанні доводи не дають підстав вважати, що належну поведінку ОСОБА_8 неможливо забезпечити шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а саме у виді домашнього арешту в нічний час доби, а тому, зазначені в апеляційної скарги доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді - не обґрунтовані.

На думку колегії суддів, немає підстав вважати, що слідчим суддею допущені якісь порушення норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 176-178, 181, 183, 184, 194, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 11 квітня 2025 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: