ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2604/25 Справа № 932/3349/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

законного представника

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0002375 за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_10 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Дніпра від 21 травня 2025 року, якою відмовлено в прийняті угоди про визнання винуватості та обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190 КК України повернуто прокурору,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Дніпра від 21.05.2025 року відмовити в прийнятті угоди про визнання винуватості, погодженої 21 травня 2025 року між прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_10 та обвинуваченою ОСОБА_7 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002375, відносно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України - повернуто прокурору Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції послався на те, що в обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 , а так само угода про визнання винуватості містять протиріччя та некоректність, які унеможливлюють розгляд по суті угоди про визнання винуватості або призначення справи до судового розгляду і є підставами для повернення обвинувального акту прокурору. Таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі того, що з формулювання обвинувачення вбачається, що ОСОБА_7 звинувачується у вчиненні шахрайства заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому за попередньою змовою групою осіб шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме заволодіння майном потерпілої ОСОБА_11 у період з 12.10.2024 по 14.10.2024, потерпілої ОСОБА_12 02.12.2024, потерпілої ОСОБА_13 02.12.2024, потерпілої ОСОБА_14 03.12.2024, потерпілого ОСОБА_15 04.12.2025, потерпілого ОСОБА_16 08.12.2025, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, які за часом ще не настали.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги прокурор вказує, що рішення суду є незаконним, а обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 291 КПК України, й зокрема містить фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення короткий виклад диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої йому інкримінуються. При цьому, зазначення в обвинувальному акті в одному місці про вчинення двох епізодів не 04.12.2024, 08.12.2024 а відповідно 04.12.2025, 08.12.2025 є технічною помилкою, яку можливо усунути шляхом зміни прокурором обвинувачення. Таким чином, прокурор вважає, що судом було застосовано надмірний формалізм, що є недопустимим та очевидно порушує принцип доступу до правосуддя.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просила її задовольнити, а ухвалу, з підстав, викладених у ній, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обвинувачена, її законний представник та захисник не заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.

Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.

Частиною 2 ст. 291 КПК України визначено вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, до яких, зокрема, належить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Виходячи з наведених вимог закону, обвинувальний акт повинен містити саме ті обставини, які прокурор вважає встановленими, та які з позиції сторони обвинувачення, у відповідності з вимогами ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню під час судового розгляду.

Аналізуючи зміст ч. 2 ст. 291 КПК України слід зазначити, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення») та формулювання обвинувачення.

В доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

При цьому, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Отже, фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд зазначив, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 , а так само угода про визнання винуватості містять протиріччя та некоректність, а саме з формулювання обвинувачення вбачається, що ОСОБА_7 звинувачується у вчиненні шахрайства заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому за попередньою змовою групою осіб шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме заволодіння майном потерпілої ОСОБА_11 у період з 12.10.2024 по 14.10.2024, потерпілої ОСОБА_12 02.12.2024, потерпілої ОСОБА_13 02.12.2024, потерпілої ОСОБА_14 03.12.2024, потерпілого ОСОБА_15 04.12.2025, потерпілого ОСОБА_16 08.12.2025, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, які за часом ще не настали.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що обвинувальний акт вищевказаним вимогам закону відповідає, а зазначення в обвинувальному акті про вчинення ОСОБА_17 певних епізодів 04.12.2025 та 08.12.2025, які за часом ще не настали, враховуючи, що виклад фактичних обставин в обвинувальному акті здійснено в хронологічному порядку та зазначення 2025 року в певний його місцях є очевидною технічною помилкою, тому висновки суду щодо необхідності його повернення, є безпідставними.

Так, в обвинувальному акті викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, вчинення якого інкримінуються ОСОБА_7 та які прокурор вважає встановленими та правова кваліфікація його дій, формулювання обвинувачення.

Отже, зі змісту обвинувального акта щодо ОСОБА_7 убачається, що в ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті кримінального процесуального кодексу України, так як слідчий з достатньою повнотою відобразив фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, його правову кваліфікацію з посиланням на положення КК України, та виконав інші вимоги, передбачені законом.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу, що повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Водночас апеляційний суд зауважує, що саме прокурор, як сторона обвинувачення, зобов`язаний доводити обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, надаючи вже під час судового розгляду відповідні докази.

Отже, на переконання колегії суддів, суд вийшов за межі попереднього судового розгляду, оскільки фактично вдався до оцінки викладених в обвинувальних актах фактичних обставин кримінального провадження, які підлягають дослідженню виключно на стадії судового розгляду.

Водночас апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що визначені судом недоліки можуть бути усунені і під час судового розгляду й з ініціативи прокурора в порядку ст. 338 КПК України.

За таких обставин, визнати обґрунтованими наведені мотиви суду колегія суддів не може, оскільки встановлення відповідності зазначених в обвинувальному акті відомостей не належить до повноважень суду під час підготовчого судового засідання та, в розумінні вимог ст. 291 КПК України, не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків.

Крім того, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що суд відмовивши в прийнятті угоди про визнанні винуватості з аналогічних підстав, поставив рішення, яке не передбачене Кримінально процесуальним законом, оскільки виходячи з положень ст. 474 КПК України, суд наділений повноваженнями або затвердити таку угоду, або відмовити в її затвердженні, з підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, які розширеному тлумаченню не підлягають та є вичерпними.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Дніпра від 21 травня 2025 року, якою відмовлено в прийняті угоди про визнання винуватості та обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190 КК України повернуто прокурору- скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4