Справа № 583/5035/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2025 р. м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 лютого 2024 року за №0000171, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно технічною освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Охтирського міськрайонного суду Сумської області з 04 жовтня 2024 року перебуває на розгляді вказане кримінальне провадження.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного завдання удару потерпілій ОСОБА_4 , який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, погрозі вбивством потерпілій ОСОБА_4 , якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, таємному викраденні майна / крадіжка/ потерпілого ОСОБА_6 на загальну суму 7570,80 грн, вчиненого в умовах воєнного стану.

09 червня 2025 року в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, яке мотивує тим, що відносно нього є обґрунтована підозра, яка підтверджена матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_5 неодноразово не прибував без поважних причин в судові засідання, нічим не займається, 10 жовтня 2023 року самовільно залишив військову частину, де походив військову службу, з 15 січня 2024 року його було виключено з усіх видів забезпечення. Крім цього потерпіла ОСОБА_4 неодноразово повідомляла суд про те, що ОСОБА_5 , коли не прибував в попередні судові засідання, перебував в м. Охтирці, вона побоюється можливого продовження протиправних дій відносно неї з боку обвинуваченого, які є обґрунтованими. Тому вважає, що існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ухилятися від суду, може незаконно впливати на потерпілу та свідків, які ще не допитані судом, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення або продовжувати кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується. Інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобігання вказаним ризикам та забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого/ Т. 2 а.с. 55-57/.

В судовому засіданні прокурор своє клопотання підтримав та доповнив, що існують додаткові обставини, оскільки 14 липня 2025 року ОСОБА_5 повідомлена підозра про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України як наруга над могилою /3 епізоди/, що підтверджує ризик про продовження вчинення ним кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просить застосувати домашній арешт, підтвердив факт неявки в судові засідання, хоча знав про їх призначення, причини неявки назвати не зміг.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора, та заперечила проти задоволення клопотання обвинуваченого про застосування йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, категорично заперечує, щоб обвинувачений перебував на свободі.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження / в межах заявленого клопотання/, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до частин 1-2 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Прокурор у своєму клопотанні вказує, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України існують на даний час.

Як вказав ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Белевитський проти Росії» від 1 березня 2017 року, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих / стандартних/ підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути формою очікування обвинувального вироку.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про :

1/ наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2/ наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3/ недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, що передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятої цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2025 року було задоволено клопотання прокурора та надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 з метою приводу для участі в судовому засіданні в розгляді клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою / Т. 2 а.с. 62/, а також ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2025 року було задоволено клопотання прокурора та оголошено обвинуваченого ОСОБА_5 у розшук, до його розшуку судове провадження було зупинено / Т. 2 а.с. 63/.

Відповідно до протоколу затримання особи, відносно якої надано дозвіл на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 16 липня 2025 року ОСОБА_5 було затримано о 17 год 30 хв 16 липня 2025 року / Т. 2 а.с. 81-83/.

14 липня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 297 КК України в період часу кінець травня 2025 року до середини червня 2025 року / Т. 2 а.с. 74-78/.

До того ж, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд поряд з цим також враховує особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, те, що ОСОБА_5 проживає одиноко, сім`ї на утриманців не має, має постійне житло, посередню характеристику за місцем колишньої військової служби, мав поранення під час виконання бойового завдання 04 вересня 2023 року, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в порядку ст. 89 КК України є не судимою особою, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких за ч. 4 ст. 185 КК України є тяжким.

Суд вважає встановленим існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду.

Ризик того, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду, пов`язаний з тим, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, він переховувався від суду з метою уникнення понесення покарання. Окрім цього цей ризик підтверджується тим, що на території України введено воєнний стан, а не стабільний рівень безпеки на території Сумської області надає можливість обвинуваченому переховуватись від суду.

Ризик незаконного впливу на потерпілу обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 фактично мешкає в одному населеному пункті разом з нею та може вчинити дії, пов`язані з незаконним впливом на неї шляхом насильницьких дій, залякування, вмовляння або підкупу з метою надання нею недостовірних показань, крім цього потерпіла неодноразово заявляла в судовому засіданні, що ОСОБА_5 продовжує переслідувати її.

Ризик продовження ОСОБА_5 вчинення кримінальних правопорушень підтверджено повідомлення йому про підозру в липні 2025 року.

Приведені обставини, на думку суду, беззаперечно свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений вже ухилявся від суду, перебував у розшуку.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, про що викладено правову позицію в рішеннях ЄСПЛ «Летельє проти Франції», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Осаковський проти України».

Суд наголошує, що сама по собі тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, але при цьому, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлюють, що законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, враховуючи сукупність досліджених судом обставин та тяжкість покарання за злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , суд вважає, що на момент вирішення клопотання прокурора встановлено наявність обґрунтованої підозри та достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановлених ризиків, та дійшов висновку про відсутність підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора, а відтак суд вважає доцільним застосувати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить його належну процесуальну поведінку та може запобігти вказаним ризикам, буде належною мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Запобіжний захід у вигляді його тримання під вартою є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості цього кримінального провадження. Виключно застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою здатен забезпечити запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілу, свідків, продовження вчинення кримінальних правопорушень.

Крім того відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Оскільки кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_5 , пов`язані із застосуванням насильства та погрозою його застосування, суд не вбачає підстав для визначення йому розміру застави.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 199, 315, 331, 376, 393, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання прокурора про застосування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Застосувати у кримінальному провадженні за №0000171 від 26 лютого 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, починаючи з 17 години 30 хвилин 16 липня 2025 року до 13 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави з утриманням в Державній установі «Сумський слідчий ізолятор».

Визначити строк дії цієї ухвали до 24 години 00 хвилин 13 вересня 2025 року.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Сумського слідчого ізолятору та вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє судовий розгляд в суді першої інстанції.

Повний текст ухвали проголошено 21 липня 2025 року о 09 годині 30 хвилин.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1