Справа № 369/8274/24
Провадження №1-кп/369/1143/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000128 від 14 лютого 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українця громадянина України, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

15 травня 2024 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000128 від 14 лютого 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, судовий розгляд якого триває.

13 березня 2025 року у судовому засіданні третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 подала клопотання в порядку ст.ст. 170-174 КПК України про скасування заборони розпорядження, користування та відчуження транспортного засобу, накладених ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року, зокрема, на транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

У судовому засіданні 09 вересня 2025 року суд поставив на обговорення клопотання третьої особи ОСОБА_7 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року на транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_5 , а також захисник ОСОБА_6 , просили клопотання власника майна ОСОБА_7 задовольнити. При цьому, обвинувачений зазначив, що необхідність зняття арешту з даного транспортного засобу полягає у тому, щоб мати змогу його продати та відшкодувати матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП потерпілій стороні, відповідно до цивільного позову.

Прокурор та представник потерпілої у судовому засіданні враховуючи позиції обвинуваченого, не заперечували щодо клопотання власника майна ОСОБА_7 про скасування заборони розпорядження, користування та відчуження щодо даного транспортного засобу.

Вирішуючи клопотання власника майна ОСОБА_7 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року на транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 64-2 КПК України, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 ст. 64-2 КПК України, представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, користується процесуальними правами третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, інтереси якої він представляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Так, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_7 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , тобто третій особі.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/6438/24 від 04 березня 2024 року, у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за № 0000128 від 14.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України накладено арешт на автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_3 , що знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Бучанський р-н, смт. Тарасівка, вул. Братів Чмелів, 9-А, із забороною відчуження, розпорядження та користування зазначеним транспортним засобом.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року, приймаючи рішення про накладення арешту на майно слідчий суддя виходив з того, що вищезазначене майно має доказове значення у кримінальному провадженні, а тому, керуючись метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування кримінального провадження, слідчим суддею було прийнято рішення про накладення арешту на майно із забороною відчужувати, розпоряджатися та користуватися арештованим майном, оскільки незастосування арешту могло призвести до втрати або відчуження майна.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі сплином певного часу сторона обвинувачення має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП]). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994, та «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Суд звертає увагу, що станом на день ухвалення судового рішення судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 ,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України триває: судом досліджено письмові докази, допитано потерпілих, свідків та обвинуваченого.

За викладених обставин суд, враховуючи позицію учасників кримінального провадження, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності кримінального провадження, з огляду на те, що суд вирішує лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до повноважень суду, передбачених КПК України, а також дотримання прав власника транспортного засобу, вимоги розумності та співрозмірності, обмеження права власності завданням кримінального провадження, вимоги верховенства права та недоторканості майна, дійшов висновку, що вимоги клопотання про скасування арешту майна слід задовольнити, оскільки це жодним чином не суперечить меті накладення арешту та судом встановлено, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба.

Керуючись ст.ст. ст. 2, 27, 31-33, 64-2, 170-174, ст. 314, 376 КПК України,

постановив:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/6438/24 від 04 березня 2024 року, у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за № 0000128 від 14.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_3 , що знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Бучанський р-н, смт. Тарасівка, вул. Братів Чмелів, 9-А.

Скасувати заборону розпорядження, відчуження та користування автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_7 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_3 , що знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Бучанський р-н, смт. Тарасівка, вул. Братів Чмелів, 9-А, які були накладені ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/6438/24 від 04 березня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_8