В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000317,

за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 червня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трикрати Вознесенського району Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого за ч. 1 ст. 301-1 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 червня 2025 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 301-1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, та покладено обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто зі ОСОБА_6 судові витрати за проведення експертизи в сумі 2 349 грн 08 коп.

Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна. Вирішено питання речових доказів.

Речовий доказ, мобільний телефон марки iPhone, модель 6 Space Gray, IMEI - НОМЕР_1 , S/N НОМЕР_2 з сім картою мобільного оператору «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_3 , повернуто ОСОБА_6 , як власнику.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та вирішення питання щодо речових доказів.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 301-1 КК України призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей на строк 2 роки.

На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, із покладенням обов`язків: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речовий доказ - мобільний телефон марки iPhone, модель 6 Space Gray, IMEI НОМЕР_1 , S/N НОМЕР_2 конфіскувати у власність держави.

В іншій частини вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання, а саме, незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Апелянт звертає увагу, що судом не застосоване обов`язкове додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 301-1 КК України, у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, зокрема, пов`язаною з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей.

У вироку не наведено жодного обґрунтування щодо причини його не застосування.

Окрім того, за вироком суду, відеофайли містять інформацію, що належить до дитячої порнографії, завантажені ОСОБА_6 на власний мобільний телефон марки iPhone, модель 6 Space Gray. Тобто, зазначена річ використана обвинуваченим, як знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 96-1, 96-2 КК України, вказаний мобільний телефон підлягає спеціальній конфіскації, проте суд повернув його обвинуваченому ОСОБА_6 , як власнику.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

18 листопада 2023 року, точний час у ході досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_6 , перебуваючи в межах с. Трикрати Вознесенського району Миколаївської області, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на придбання та зберігання відеофайлів порнографічного характеру, що містить дитячу порнографію, без мети збуту чи розповсюдження, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, всупереч моральним засадам суспільства в частині заборони вульгарно-натуралістичної, цинічної, непристойної фіксації статевих актів із зображенням у будь-який спосіб дитини чи особи, яка виглядає як дитина, що не відповідають моральним критеріям, ображають честь і гідність людини, придбав та завантажив до галереї власного мобільного терміналу марки iPhone, модель 6 Space Gray, IMEI - НОМЕР_1 , S/N - НОМЕР_2 2 відео файли під назвами: «IMG_0705», IMG_0704, які належать до дитячої порнографії.

У подальшому ОСОБА_6 вказані 2 відеофайли умисно зберігав для особистого перегляду без мети збуту чи розповсюдження в галереї власного мобільного терміналу марки iPhone, модель 6 Space Gray, IMEI - НОМЕР_1, S/N - НОМЕР_2 до 01 грудня 2023 року.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним в умисному придбанні, зберіганні дитячої порнографії без мети збуту чи розповсюдження, та його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 301-1 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційні скарзі доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, а також кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 301-1 КК України, є правильними.

З огляду на межі вимог апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, апелянтом не оспорюються. Тому вирок в цій частині, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядається.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, працює, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, за місцем проживання та роботи характеризується посередньо, за медичною допомогою до лікарів психіатра та нарколога не звертався.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, судом визнано щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Однак, при призначенні покарання, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Судом першої інстанції призначено ОСОБА_6 основне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, яке передбачено санкцією ч. 1 ст. 301-1 КК України

Разом з тим, поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що санкцією ч. 1 ст. 301-1 КК України передбачено також додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Між тим, ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, яке є обов`язковим, не призначено, та судом першої інстанції не наведено жодних мотивів свого рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що з огляду на вимоги ч. 1 ст. 413 КПК України тягне за собою скасування вироку.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок відповідно до ст. 420 КПК України скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням нового вироку.

При призначенні ОСОБА_6 покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується посередньо, працює. Обставини, які обтяжують покарання, не встановлені.

Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України, є моральність. Суспільна небезпечність дій, що утворюють склад даного кримінального правопорушення полягає в тому, що вони посягають на основні принципи суспільної моралі.

Вказаний злочин становить собою підвищену суспільну небезпеку, оскільки має ознаки сексуальної експлуатації дітей. Саме по собі отримання доступу та зберігання дитячої порнографії, формує запит на виготовлення та, відповідно, залучення дітей до участі у її створенні.

Не призначення ОСОБА_6 додаткового покарання не реалізує превентивну функцію інституту покарання як такого, не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

З урахуванням вищенаведеного, ОСОБА_6 слід призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 301-1 КК України у виді обмеження волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей.

Основне та додаткове покарання колегія суддів призначає у розмірі, який передбачений санкцією ч. 1 ст. 301-1 КК України.

Окрім того, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилося у незастосуванні закону, який підлягає застосуванню, в частині вирішення питання про долю речових доказів, заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується; майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ці вимоги закону не враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення щодо долі речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Так, у вказаному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 травня 2024 року накладено арешт на мобільний телефон марки iPhone, модель 6 Space Gray, IMEI - НОМЕР_1 , S/N НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 .

З обставин кримінального провадження, що визнані судом доведеними, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 301-1 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_6 визнано винним, вчинено останнім із використанням мобільного телефону.

Встановивши, що мобільний телефон належить обвинуваченому і використовувалися ним як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, суд безпідставно, усупереч вимог ст. 96-2 КК України, ст. 100 КПК України, не застосував спеціальну конфіскацію до знаряддя злочину, не вирішив питання про долю речових доказів у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Натомість, суд першої інстанцій дійшов неправильного висновку про повернення мобільного телефону, який є знаряддям злочину, обвинуваченому ОСОБА_6 .

За такого, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні закону, який підлягає застосуванню, в частині вирішення питання про долю речових доказів, є слушними.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 425, 532, 615 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 червня 2025 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та вирішення долі речових доказів - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 1 ст. 301-1 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей, на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня набрання вироку законної сили, тобто з 11 вересня 2025 року.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України застосувати спеціальну конфіскацію до знаряддя вчинення кримінального правопорушення - мобільного телефону марки iPhone, модель 6 Space Gray, IMEI - НОМЕР_1 , S/N НОМЕР_2 , належного ОСОБА_6 , який конфіскувати у власність держави.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3