Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/2811/25
Провадження № 1-кп/644/586/25
ВИРОК

Іменем України

01 липня 2025 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,.

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2а приміщення Індустріального районного суду м. Харкова кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000127 від 26.01.2025 стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з повною вищою освітою, зареєстрований та працює як ФОП, розлучений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

I.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

25.01.2025 року близько 22 год 55 хв, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийшов на зустріч спільно зі своєю дружиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до знайомого своєї дружини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який чекав їх біля магазину «Продукти», за адресою: м. Харків, вул. Біблика, буд. 32/10, де між чоловіками на ґрунті ревнощів виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел спрямований на заподіяння тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Реалізуючи який, ОСОБА_5 , приблизно о 23 год 00 хв перебуваючи біля магазину «Продукти» за адресою: м. Харків, вул. Біблика, 32/10 підійшов до ОСОБА_8 та наніс йому один удар кулаком правої руки у ділянку голови з права, від якого останній впав на асфальт, після чого ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_8 та наніс один удар правою ногою в ділянку тулубу потерпілого, після чого ОСОБА_8 підвівся, а ОСОБА_5 наніс один удар правою рукою в обличчя потерпілого, від якого потерпілий впав на асфальт, після чого ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_8 та наніс один удар правою ногою в ділянку голови останнього, після чого пішов з місця вчинення кримінального правопорушення.

Цього ж дня, приблизно о 23 год 13 хв ОСОБА_5 не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, спільно зі своєю дружиною ОСОБА_7 приїхав на належному останній автомобілі «Toyota Land Cruiser Prado» чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , де припаркувавши вищезазначений автомобіль, ОСОБА_5 разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 вийшов з нього та підійшов до ОСОБА_8 , який знаходився поряд з вищевказаним будинком, після чого наніс два удари обома руками в область голови потерпілого, від яких ОСОБА_8 присів на сідниці та прислонився спиною до вищезазначеного будинку, в цей час ОСОБА_5 продовжуючи свої протиправні дії наніс не менше десяти ударів обома ногами по тулубу потерпілого ОСОБА_8 .

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи №09/98-С/2025 від 14.02.2025, такі тілесні ушкодження: синці та садна, закриту - черепно мозкову травму у вигляді перелому величної кістки справа, перелому передньої стінки правої верхньощелепної пазухи, перелому альвеолярного відростку верхньої щелепи справа, без зміщення, перелому латеральної стінки правої орбіти без зміщення, перелому кісток носу, без зміщення кісткових фрагментів струсу головного мозку, синцями та саднами на голові, які є небезпечні для життя в момент заподіяння та спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня) і за цією ознакою належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень; закриту тупу травму грудної клітини у вигляді переломів 2-10 ребер справа, без вираженого зміщення переломів 3-9 ребер зліва, з вдавленням 4 та 5 ребер в грудну порожнину, розвитком двобічного пневмотораксу з пошкодженням та колабуванням лівої легені, пневмомедіастинуму, підшкірної емфіземи, синцями та саднами які за ступеням тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень.

Отже, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

1.1. Правова позиція сторони обвинувачення.

1.1.1. Правова позиція прокурора відображена в обвинувальному акті, з огляду на який прокурор зазначив, що визнання винуватості ОСОБА_5 у повному обсязі та надання стороною обвинувачення доказів, які досліджені судом та є достатніми для встановлення відповідності викладених у обвинувальному акті фактичним обставинам об`єктивної істини, як зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності дають підстави обґрунтовано визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Прокурор звернула увагу суду на те, що ОСОБА_5 повністю визнає свою вину, зазначила на відсутність обставин, що обтяжують покарання, вказала на вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, щире каяття обвинуваченого та послідовну позицію щодо визнання винуватості, вважала недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та просила суд здійснити розгляд справи згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, а також вважала за можливе призначити ОСОБА_5 остаточне покарання, котре є найнижчою межею санкції за ч.1 ст. 121 КК України, зокрема 5 років позбавлення волі, а також враховуючи його особистісну характеристику, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого, застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 (два) роки.

1.1.2. Позиція потерпілого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи потерпілою особою, в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000127 від 26.01.2025, стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтримав обвинувачення у повному обсязі, за власним бажанням відмовився від подання цивільного позову, зазначив, що не має претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, не заперечував проти розгляду кримінального провадження згідно з положеннями ч. 3 ст. 349 КК України, зокрема щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності як в підготовчому засіданні, так і під час розгляду справи по суті, що підтверджується відповідною заявою ОСОБА_8 (а.с. 31). Крім цього, ОСОБА_8 , у своїй заяві зазначив, що йому роз`яснено наслідки розгляду кримінального № 0000127 від 26.01.2025 за ч. 3 ст. 349 КПК України, просив суд призначити покарання ОСОБА_5 на розсуд суду.

1.2. Правова позиція сторони захисту

1.2.1. Позиція обвинуваченого

Обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю визнав, з відповідною кримінально-правовою кваліфікацією його дій погодився, не оспорюючи фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті та висновках експертних досліджень. Свої дії ОСОБА_5 піддав критичній оцінці, у скоєному щиро розкаявся, висловив жаль, просив суд врахувати збіг тяжких особистих та сімейних обставин, що негативно вплинули на його поведінку та мають наслідки, зокрема й притягнення до кримінальної відповідальності. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 , вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються, запевнив суд, що правильно розуміє зміст цих обставин, погоджується з кваліфікацією його діянь, визнає обставини встановлені стороною обвинувачення, також розуміє, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України.

1.2.2. Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 звернув увагу суду на щире каяття обвинуваченого, провокуючу поведінку зі сторони потерпілого, збіг тяжких особистих та сімейних обставин підсудного, що стали причиною вказаних подій, його послідовну позицію щодо визнання винуватості, вважав за можливе призначити ОСОБА_5 остаточне покарання, котре є найнижчою межею санкції за ч. 1 ст. 121 КК України, зокрема 5 років позбавлення волі, враховуючи, що ОСОБА_5 раніше не судимий, просив суд взяти до уваги пом`кшуючі обставини, особистісну характеристику підсудного, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого, та застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 (два) роки.

Адвокат повністю підтримав позицію свого підзахисного щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, звернув увагу, що ОСОБА_5 повністю визнає вину, тому просив суд здійснити розгляд справи згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України та суворо.

II. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

За наведених вище обставин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення злочин, яке суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

?. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 16.09.2024 (справа 444/870/22, провадження № 51- 2989 кмо 23) зазначила, що суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку

Беручи до уваги те, що обвинувачений вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, обвинувачений та інші учасники судового провадження не піддавали сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, а також того, що у суду не виникли сумніви у добровільності їх позиції, суд, за їх згодою, з`ясувавши думку прокурора, потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Заразом, суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_5 зміст цих обставин, чи не оспорює їх, і не наполягає на дослідженні всіх доказів у справі, роз`яснив обвинуваченому, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом роз`яснено іншим учасникам судового провадження, що вони також будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку із надходженням відповідного клопотання від сторони обвинувачення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються у кримінальному провадженні, яке беззастережно було підтримано усіма учасниками кримінального провадження, керуючись імперативною вимогою щодо дотримання принципів змагальності та диспозитивності, суд визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів та установив такий порядок дослідження доказів визначений ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до якого у судовому засіданні допитано обвинувачену, відносно фактичних обставин справи, оголошено та досліджено письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого надані стороною обвинувачення та залучені стороною захисту.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю визнав та надав суду такі покази.

18 січня 2025 року ОСОБА_5 зі своєю дружиною, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якою перебувають у шлюбі близько 17 років та мають спільного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували на сумісному відпочинку у Харківській області у друзів. Через декілька днів після приїзду до друзів, ОСОБА_7 повідомила усіх, зокрема й ОСОБА_5 , що є нагальна потреба повернутись додому, у зв`язку з необхідністю підміни на роботі її колеги, а так як фактично вона працює на свого чоловіка ФОП ОСОБА_9 , і це є спільними інтересами родини, останній не заперечив. Заразом, близько 21 січня 2025 року, ОСОБА_5 повернувся додому, де спільно проживав зі своєю дружиною ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , та помітив, що остання не ночувала у дома, у зв`язку з чим, у подружжя відбувся конфлікт. Згодом ОСОБА_5 дізнався з переписки у телефоні ОСОБА_7 , що його дружина перебуває у близьких стосунках з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Останній, запропонував ОСОБА_5 зустрітись 25.01.2025 біля магазину «Продукти», за адресою: м. Харків, вул. Біблика, буд. 32/10 задля встановлення відносин щодо визначення подальших дій у їх взаємостосунках з дружиною ОСОБА_5 , на що останній погодився.

25.01.2025 близько 22 год 55 хв, ОСОБА_5 прийшов на зустріч спільно зі своєю дружиною ОСОБА_7 до знайомого своєї дружини ОСОБА_8 , який чекав їх біля магазину «Продукти», за адресою: м. Харків, вул. Біблика, буд. 32/10, зі своїм другом ОСОБА_10 , де між чоловіками на ґрунті ревнощів виник словесний конфлікт. Так, ОСОБА_5 , близько 23 год 00 хв перебуваючи біля магазину «Продукти» за адресою: м. Харків, вул. Біблика, 32/10 підійшов до ОСОБА_8 та наніс йому один удар кулаком правої руки у ділянку голови з права, від якого останній впав на асфальт, після чого ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_8 та наніс один удар правою ногою в ділянку тулубу потерпілого, після чого ОСОБА_8 підвівся, а ОСОБА_5 наніс один удар правою рукою в обличчя потерпілого, від якого потерпілий впав на асфальт, після чого ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_8 та наніс один удар правою ногою в ділянку голови останнього, після чого пішов з місця вчинення кримінального правопорушення.

Цього ж дня, приблизно о 23 год 13 хв ОСОБА_5 не зупиняючись на досягнутому, спільно зі своєю дружиною ОСОБА_7 приїхав на належному останній автомобілі «Toyota Land Cruiser Prado» чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , де припаркувавши вищезазначений автомобіль, ОСОБА_5 разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 вийшов з нього та підійшов до ОСОБА_8 , який знаходився поряд з вищевказаним будинком, після чого наніс два удари обома руками в область голови потерпілого, від яких ОСОБА_8 присів на сідниці та прислонився спиною до вищезазначеного будинку, в цей час ОСОБА_5 наніс не менше десяти ударів обома ногами по тулубу потерпілого ОСОБА_8 . У вчиненому підсудний щиро розкаявся, шкодував за свою поведінку, посилався на те, що подружня зрада стала шоком, а бажання зберегти 17-ти річний шлюб стало затьмарило свідомість, в свою чергу провокуюча поведінка потерпілого стала каталізатором до протиправних дій, важкість наслідків яких він усвідомлює, розуміє та щиро кається.

Суд дійшов переконання, що показання обвинуваченого не викликають сумніву у правильності розуміння змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, розповідь про які характеризується структурованістю, хронологією та не викликає сумнівів про відповідність дійсності.

Крім показань обвинуваченого, судом досліджено оголошені та досліджені у судовому засіданні письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого, надані стороною обвинувачення, зокрема:

1. Копія паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_5 № НОМЕР_2 , виданого 07.09.2022 (а.с. 56).

2. Вимога щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не притягувався (а.с.55).

3. Довідка КНП Харківської обласної ради «Обласний психоневрологічний диспансер № 3» № 1541 від 17.03.2025, з якої вбачається, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря психіатра не перебуває (а.с. 54).

4. Довідка КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» № 12098 від 27.03.2025, з якої вбачається, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря нарколога не перебуває (а.с. 53).

5. Подяка ОСОБА_5 фізичній особі-підприємцю від Голови Адміністрації Індустріального району Харківської міської ради 2025 рік (а.с. 46)

6. Свідоцтво про народження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого 09.07.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції, серії 1-ВЛ № 127118 (а.с. 47).

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, зважаючи на позицію учасників судового провадження щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, надано та досліджено не було.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню у справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Суд визнає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого, визнання його вини, призначення покарання тощо, зокрема, як і досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого.

Порушень вимог ст. 87 КПК України не установлено, отже зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості у суду не викликають.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, де Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь - яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Отже, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення злочину, а також інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, з урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 121 КК України.

Суд дійшов переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, а вчинене обвинуваченим кримінального правопорушення вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Враховуючи наведене, суд вважає винним обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яке до нього необхідно застосувати покарання передбачене санкцією відповідної статті КК України.

I?. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви призначення

покарання

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення полягає у з`ясуванні судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у зазначеній статті КК України міститься лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображається у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання, на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Судом враховано, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого злочину відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, та спрямоване проти життя та здоров`я особи, зокрема умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, тоді коли, відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Суд зважає, що у рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою.

Вивченням особи обвинуваченого, судом установлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Харкові, є громадянином України (а.с. 56), має повну вищу освіту, зареєстрований як фізична особа-підприємець, раніше не судимий (а.с. 55), на обліку у психіатра та нарколога не перебуває (а.с. 53-54), наразі розлучений та має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 47).

Суд не бере до уваги, що ОСОБА_5 має на утриманні рідну мати, яка є пенсіонеркою, потребує догляду та має 3-ю групу інвалідності, оскільки доказів на підтвердження зазначених обставин сторона захисту до суду не надала.

Суд враховує, що під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують відповідно до положень ст. 66, 67 КК України, що відповідає правовій позиції викладеній у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з якої вбачається, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до обвинувального акту від 31.03.2025, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , є щире каяття та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин (а.с. 3). Так, ч. 6 ст. 368 КПК України визначено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 27.11.2019 (кримінальне провадження № 629/847/15-к) щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Судом враховано можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин обґрунтовується тим, що поєднання несприятливих для особи обставин фізичного, матеріального або морального характеру, що негативно впливають на основні умови її життя, заподіюють особі страждання, негативно впливають на її психіку, можуть викликати у неї стан розпачу, надмірну дратівливість, що не сприяє належному здійсненню самоконтролю поведінки, послаблюють волю особи, знижують її опірність негативним умовам, підсилюють роль ситуативних моментів. Впливаючи на свідомість особи, ці негативні чинники визначають вибір лінії поведінки людини. Визнання цієї обставини такою, що пом`якшує покарання, пояснюється тим, що особа знаходиться під виливом відповідних негативних зовнішніх чинників (тяжких особистих, сімейних чи інших обставин) , які здійснюють тиск на свідомість та волю особи, обмежуючи свободу вибору варіанту поведінки, та схиляють до вчинення суспільно небезпечного діяння. Крім того, наявність цієї обставини свідчить, як правило, про випадковість злочину, про відсутність у винного антисоціальних установок. КК України не розкриває змісту цієї обставини, яка пом`якшує покарання. Визнання тих чи інших чинників тяжкими особистими, сімейними чи іншими обставинами здійснюється судом. Встановити вичерпний перелік їх у законі неможливо. Юридична теорія та судова практика тяжкими особистими, сімейними чи іншими обставинами визнає: тяжку хворобу винного, його рідних, близьких або інших осіб; складні взаємовідносини в сім`ї; пережиту душевну травму; стихійне лихо, гострий конфлікт в сім`ї, на роботі; відсутність заробітку; неможливість утримувати сім`ю; негативні життєві умови; складне матеріальне становище; безробіття; несприятливі житлові умови. Збіг цих обставин здійснює вплив на формування мотивів вчинення злочину, послаблює волю особи та обумовлює вибір злочинної поведінки. Особа вчиняє злочин з метою усунення або послаблення впливу тяжких обставин, їх негативних наслідків, або в результаті того, що вплив цих обставин на психіку особи послабив її вольовий контроль, знизив її увагу, обережність, здатність керувати своїми діями. Навіть одна, але тяжка обставина може вплинути на психіку особи, послабити волю, знизити її опірність ситуації, що згідно з морально-етичними нормами суспільства викликає поблажливе ставлення до особи, яка вчинила злочин.

Отже, суд дійшов переконання, що тяжкі обставини, зокрема складні взаємовідносини в сім`ї, пережита душевна травма обвинуваченого та гострий конфлікт в сім`ї, виступили домінантою у мотивації злочинної поведінки ОСОБА_5 , і він вчинив злочин задля того, щоб уникнути подальшого негативного впливу цих обставин, щоб зберегти сім`ю, а також суд бере до уваги, що вплив цих обставин (обставини) на психіку особи знизив її здатність керувати своїми діями, вчинення злочину під впливом тяжкої особистої, сімейної чи іншої обставини (обставин) є підставою для поблажливого ставлення до особи, яка вчинила злочин, з боку суду та визнання цієї обставини такою, що пом`якшує покарання.

Під час судових слухань справи ОСОБА_5 беззаперечно та дійсно визнав свою вину за тих обставин, які ставляться йому в провину, усвідомлюючи усю тяжкість скоєного, вільно та без утаювання розкривав суду усі відомі йому обставини вчинених діянь, неодноразово засуджував свою поведінку, надаючи їй відверту негативну оцінку, неодноразово виражав щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Суд зауважує, що безпосередньо сприймаючи під час судових засідань пояснення, показання, поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 , дійшов переконання, що обвинувачений дійсно виражає глибокі переживання щодо того, що сталося, активно розкриває деталі скоєного діяння задля забезпечення сприяння установлення усіх обставин, що мають значення для справи, морально засуджує свою кримінально карану поведінку, що може свідчити про позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь соціальної небезпечності підсудного, яка виражає повну готовність нести кримінальну відповідальність та прийняття будь-якого покарання призначеного судом.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, що відповідає правовому висновку Верховного Суду у постанові від 30.10.2018 у справі №559/1037/16-к та від 20.04.2021 у справі № 457/529/20, та збіг тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

Відповідно до обвинувального акту від 31.03.2025, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 не встановлено (а.с. 3).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Під час визначення судом виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі обставини покарання, вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, заразом суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання та доцільність застосування до нього положень ст. 75 КК України і звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Із урахуванням наведеного і загальних засад призначення покарання, аналізуючи матеріали кримінального провадження в сукупності із позиціями сторони обвинувачення прокурора, та позицію підсудного, відсутність цивільного позову, обставини вчинення кримінального правопорушення, його характер та спосіб, а також обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, із урахуванням особи обвинуваченого, його поведінки під час та після вчиненого, суд дійшов висновку про застосування до ОСОБА_5 звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, оскільки вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Суд врахував та бере до уваги, що положення ст. 75 КК підлягають застосуванню з урахуванням можливості досягнення цілей, визначених в ст. 50 вказаного Кодексу, зокрема, виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого відбулись такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів. Виправлення засудженого, яке виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності і поваги до положень закону, в тому числі і кримінального, досягається таким впливом на свідомість особи, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме це покарання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з урахуванням позицій учасників справи та обмежень визначених ч. 3 ст. 349 КПК України, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Суд дійшов переконання, що зазначене покарання відповідатиме його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи). Таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину». Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

?. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Цивільний позов під час досудового розслідування у кримінальному провадженні потерпілим заявлено не було (а.с. 4).

?I. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Підстави застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру відсутні (а.с. 4).

Викривач у кримінальному провадженні відсутній, винагорода викривачу не пропонувалась (а.с. 4).

Витрати, пов`язані із проведенням експертиз у кримінальному провадженні відсутні (а.с. 4).

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у межах кримінального провадження №0000127 від 26.01.2025 не застосовувався, а суд не вбачає підстав для його обрання та застосування.

На вимогу положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту.

Судом установлено, що в межах кримінального провадження №0000127 від 26.01.2025, ухвал про накладення арештів не було.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Отже, суд дійшов висновку, що питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України, зокрема речові докази: карта пам`яті з відеозаписами з камер відеоспостереження, СD-диск з інформацією, яка була надана ТОВ «Лайфселл», два паперові конверти зі змивами речовини бурого кольору залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0000127 від 26.01.2025.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 100, 124, 174, 331, 337, 342-351, 358, 368-371, 373, 374, 376, 395, 532, 615 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до вимог ст.76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000127 від 26.01.2025:

- два паперові конверти зі змивами речовини бурого кольору;

- карта пам`яті з відеозаписами з камер відеоспостереження;

- СD-диск з інформацією, яка була надана ТОВ «Лайфселл», залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0000127 від 26.01.2025.

Прокурору та обвинуваченому копію вироку вручити негайно після його проголошення, учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутні під час проголошення вироку суду - направити його копію.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний м. Харкова, протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_5 у той же строк з моменту вручення йому копії, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України. Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано не доцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. В іншому разі вирок набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційного суду, якщо його не буде скасовано.

Прокурору, обвинуваченому та його захиснику повний текст вироку вручається в день проголошення його резолютивної частини в умовах дії воєнного стану згідно ч. 15 ст. 615 КПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.

Суддя ОСОБА_1