Провадження 1-кс/127/7905/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження № 0000001 внесеного до ЄРДР 02.01.2025, за відсутності фіксації судового розгляду технічними засобами, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділом УСБУ у Вінницькій області за процесуального керівництва Вінницької обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 від 02.01.2025 за підозрою громадянина України ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 Кримінального кодексу України, у зв`язку із чим у органу досудового розслідування постала необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно.

Під час розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 , у період з травня 2022 року до початку 2023 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилося можливим, незважаючи на обставини триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України, маючи у тому числі корисливі мотиви щодо збереження власних активів, реалізації амбіцій, отримання владних повноважень та можливості власної діяльності на тимчасово окупованих територіях України, здійснюючи колабораційну діяльність на користь держави-агресора та її представників, перебуваючи на тимчасово окупованій території Херсонської області, діючи за узгодженням із невстановленими представниками окупаційної адміністрації держави-агресора та громадянами України, в порушення вимог Конституції України і законів України, в умовах воєнного стану, добровільно погодився на заняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області, а саме: посади «заместителя начальника» у так званій «Государственной Службе безопасности Херсонской области», яка після деокупації м. Херсон 11.11.2022 фактично передислокувалася у м. Генічеськ та продовжила діяльність.

У подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи діяти відповідно до свого кримінально протиправного умислу, спрямованого на здійснення колабораційної діяльності на користь держави-агресора, з метою завдання шкоди України, забезпечення встановлення й укріплення незаконної системи органів влади та правопорядку на тимчасово окупованій території Херсонської області, добровільно зайнявши посаду «заместителя начальника» незаконного правоохоронного органу - так званої «Государственной Службы безопасности Херсонской области», у військовому званні генерал-майора та посадовим окладом 21 000 російських рублів, використовуючи при цьому для забезпечення конфіденційності своєї особи позивний (псевдо) «Батый», приблизно з травня 2022 року по 4 вересня 2024 року, більш точний час встановити не представилося за можливе, виконуючи професійної функції, як один з керівників цього незаконного правоохоронного органу фактично здійснював організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції щодо реалізації окупаційної політики держави-агресора по встановленню адміністративного, військового, юридичного, економічного та інших видів державного контролю на окупованих територіях України, придушення будь-яких проявів незгоди з цією політикою, встановлення та нав`язування політичного режиму Російської Федерації, переслідування цивільного населення з проукраїнською позицією, проведення щодо них репресій різного роду, вчинення інших заходів на шкоду України.

Крім того, ОСОБА_4 , у вказаний вище період часу, виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функцій, обумовлені відповідною посадою, в тому числі в якості так званого «тимчасово виконуючого обов`язки начальника Государственной Службы безопасности Херсонской области», здійснював загальне керівництво підлеглими йому співробітниками, організовував виконання ними поставлених перед цим органом завдань, забезпечував їх матеріальне забезпечення, а також матеріально-технічне забезпечення діяльності зазначеного незаконного правоохоронного органу, створеного на тимчасово окупованій території Херсонської області, за що 05.04.2023 начальником так званої «Государственной Службы безопасности Херсонской области», був представлений до нагородження медаллю «За заслуги перед Херсонской областью 2-й степени», впровадженою окупаційною адміністрацією держави-агресора на тимчасово окупованій території Херсонської області.

У подальшому, Указом Президента України № 601/2024 від 02.09.2024 до так званої «Государственной службы безопасности Херсонской области» застосовано санкції, а 04.09.2024, у зв`язку зі створенням окупаційною адміністрацією держави-агресора та початком роботи на тимчасово окупованій території Херсонської області незаконного правоохоронного органу - так званого «УФСБ по Херсонской области» із дислокацією у м. Генічеськ Херсонської області, що фактично є правонаступником так званої «Государственной Службы безопасности Херсонской области», остання була ліквідована, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб держави-агресора зроблено відповідний реєстраційний запис про припинення діяльності зазначеного незаконного правоохоронного органу.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, тобто, добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Окрім цього, громадянин України ОСОБА_4 , достовірно знаючи про викладені вище обставини триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України, маючи значний досвід роботи в органах державної влади України, зокрема, як начальник Департаменту оперативного документування Служби безпеки України, керуючись метою реалізації амбіцій, отримання владних повноважень та можливості здійснення власної діяльності на тимчасово окупованих територіях України, повернення до політичної, державної діяльності під патронатом Російської Федерації, а також маючи корисливі мотиви щодо збереження власних активів, діючи умисно, усвідомлюючи кримінально протиправний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, розуміючи неприпустимість вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, в умовах воєнного стану, протистояння Збройних Сил України та всього Українського народу державі-агресору, порушуючи статті 17, 65 Конституції України, зрадив Україні та народу України за наступних обставин.

У період з травня 2022 року по 4 вересня 2024 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилося можливим, ОСОБА_4 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Херсонської області, діючи, за узгодженням із невстановленими представниками окупаційної адміністрації держави-агресора та громадянами України, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній, інформаційній безпеці України, займаючи посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в незаконному правоохоронному органі із ознаками збройного формування, створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області, а саме: посаду «заместителя начальника» у так званій «Государственной Службе безопасности Херсонской области», яка після деокупації м. Херсон 11.11.2022 фактично передислокувалася у м. Генічеськ та продовжила діяльність, надавав державі-агресору Російській Федерації, її представникам допомогу в проведенні підривної діяльності проти України.

Так, ОСОБА_4 з травня 2022 року по 4 вересня 2024 року, більш точний час встановити за об`єктивних причин не виявилося можливим, після зайняття посади «заместителя начальника» незаконного правоохоронного органу із ознаками збройного формування так званої «Государственной Службы безопасности Херсонской области», використовуючи при цьому для забезпечення конфіденційності своєї особи позивний (псевдо) «Батый», за посередництва та політичної, силової і фінансової підтримки представників окупаційної адміністрації держави-агресора та Збройних Сил Російської Федерації, вчиняв дії щодо надання державі-агресору Російській Федерації, її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України шляхом реалізації, всупереч Конституції України та Законів України, повноважень обумовлених відповідною посадою службової особи незаконно створеного на тимчасово окупованій території України правоохоронного органу із ознаками збройного формування, здійснюючи такі повноваження в системі нелегітимних органів влади, з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній, інформаційній безпеці України, унеможливлення виконання органами державної влади України та її Збройними Силами завдань за призначенням, й усунення таким чином перешкод для зміни території, кордонів та системи вищих органів державної влади України нелегітимним шляхом, окупації та захопленні території суверенної держави України державою-агресором - Російською Федерацією.

Крім того, ОСОБА_4 , у вказаний вище період часу, виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функцій, зокрема, здійснюючи загальне керівництво підлеглими йому співробітниками, виконання ними поставлених перед цим органом завдань, організовував матеріально-технічне забезпечення діяльності зазначеного незаконного правоохоронного органу. У тому числі в якості так званого «тимчасово виконуючого обов`язки начальника Государственной Службы безопасности Херсонской области», як один з керівників цього незаконного органу, здійснюючи професійної функції, сприяв можливим чи дійсним зусиллям держави-агресора та її представників заподіяти шкоду національній безпеці України, фактично реалізовував окупаційну політику держави-агресора Російської Федерації по встановленню адміністративного, військового, юридичного, економічного та інших видів державного контролю на окупованих територіях України, придушення будь-яких проявів незгоди з цією політикою, встановлення та нав`язування політичного режиму Російської Федерації, переслідування цивільного населення з проукраїнською позицією, проведення щодо них репресій різного роду, вчинення інших заходів на шкоду України.

У подальшому, Указом Президента України № 601/2024 від 02.09.2024 до так званої «Государственной службы безопасности Херсонской области» застосовано санкції, а 04.09.2024, у зв`язку зі створенням окупаційною адміністрацією держави-агресора та початком роботи на тимчасово окупованій території Херсонської області незаконного правоохоронного органу - так званого «УФСБ по Херсонской области» із дислокацією у м. Генічеськ Херсонської області, що фактично є правонаступником так званої «Государственной Службы безопасности Херсонской области», остання була ліквідована, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб держави-агресора зроблено відповідний реєстраційний запис про припинення діяльності зазначеного незаконного правоохоронного органу.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме: державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній, інформаційній безпеці України: надання іноземній державі, її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинена в умовах воєнного стану.

Вина громадянина України ОСОБА_4 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, що в повній мірі підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні: протоколами оглядів, протоколами за результатами проведення НС(Р)Д, а також іншими документами, матеріалами кримінального провадження в їх сукупності та взаємозв`язку.

28.03.2025 слідчим складено та прокурором погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України. Повідомлення про підозру вручено ОСОБА_4 у спосіб, передбачений для вручення повідомлення.

16.05.2025 слідчим складено та прокурором погоджено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України. Повідомлення зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру вручено ОСОБА_4 у спосіб, передбачений для вручення повідомлення.

Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, громадянин України ОСОБА_4 має у приватній власності земельну ділянку для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва площею 0.09998га із кадастровим номером :00:007:0547, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, у відповдіності до даних того ж реєстру, громадянин України ОСОБА_4 має у приватній власності земельну ділянку для індивідуального садівництва площею 0.12 Га із кадастровим номером :03:002:0747, розташовану за адресою: Київська область, Бориспільський район Сошниківська сільська рада.

Також згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дружина ОСОБА_4 - громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), має у приватній власності житловий будинок із прибудинковими та господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1896977, право власності на який зареєстровано 07.07.2010 Першою Краматорської державною нотаріальною конторою на підставі договору купівлі-продажу серії ВМХ № 120131 від 07.06.2010.

При цьому, під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуває в офіційному шлюбі із ОСОБА_5 з 08.06.1991 по теперішній час. Зокрема, зазначене підтверджується актовим записом про шлюб № 606 від 08.06.1991, інформуванням відділу ДРАЦС у Вінницькій області № 6064-8.2-38 від 10.01.2025.

Тобто, у період реєстрації прав на вказаний вище житловий будинок, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у офіційному шлюбі, тому зазначене майно належить їм на праві спільної сумісної власності, а частки останніх на дане майно на цей час не визначені.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ч. 4 тієї ж статті Сімейного кодексу України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За змістом ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Також у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 343/1294/18.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Враховуючи те, що відповідно до матеріалів кримінального провадження № 0000001 від 02.01.2025, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, санкцією яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, то наявні підстави для арешту майна, передбачені п. 3 ч. 2, ч. 5 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, яке може призначити суд, відповідно до санкції ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Крім цього, оскільки Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, передбачено можливість вільного відчуження нерухомого майна власниками, проведення даних реєстраційних дій суб`єктами державної реєстрації у короткий строк, вважаю за необхідне розглядати дане клопотання, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, без повідомлення підозрюваного, його захисника, так як це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи вищевикладене, слідчий просив слідчого суддю клопотання задовольнити.

В судове засідання слідчий не з`явився, однак попередньо суду надано матеріали кримінального провадження та копії документів на обґрунтування клопотання, а також надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність. Клопотання підтримав у повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З огляду на вказане, з метою забезпечення арешту майна, власник майна в судове засідання не викликався.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути клопотання у відсутність учасників процесу, відповідно до вимог частини першої та другої статті 172 КПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи те, що учасники процесуальної дії в судове засідання не з`явились, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за відсутності фіксації судового процесу технічними засобами.

Так, згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В силу ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

В рамках кримінального провадження № 0000001 від 02.01.2025 28.03.2025 слідчим складено та прокурором погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України. Повідомлення про підозру вручено ОСОБА_4 у спосіб, передбачений для вручення повідомлення.

16.05.2025 слідчим складено та прокурором погоджено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України. Повідомлення зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру вручено ОСОБА_4 у спосіб, передбачений для вручення повідомлення.

Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, громадянин України ОСОБА_4 має у приватній власності земельну ділянку для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва площею 0.09998 Га із кадастровим номером :00:007:0547, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, у відповідності до даних того ж реєстру, громадянин України ОСОБА_4 має у приватній власності земельну ділянку для індивідуального садівництва площею 0.12 Га із кадастровим номером :03:002:0747, розташовану за адресою: Київська область, Бориспільський район Сошниківська сільська рада.

Також згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дружина ОСОБА_4 - громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), має у приватній власності житловий будинок із прибудинковими та господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1896977, право власності на який зареєстровано 07.07.2010 Першою Краматорської державною нотаріальною конторою на підставі договору купівлі-продажу серії ВМХ № 120131 від 07.06.2010.

При цьому, під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуває в офіційному шлюбі із ОСОБА_5 з 08.06.1991 по теперішній час. Зокрема, зазначене підтверджується актовим записом про шлюб № 606 від 08.06.1991, інформуванням відділу ДРАЦС у Вінницькій області № 6064-8.2-38 від 10.01.2025.

Тобто, у період реєстрації прав на вказаний вище житловий будинок, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у офіційному шлюбі, тому зазначене майно належить їм на праві спільної сумісної власності, а частки останніх на дане майно на цей час не визначені.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 343/1294/18.

Отже, відповідно до матеріалів кримінального провадження № 0000001 від 02.01.2025, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, санкцією яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, то наявні підстави для арешту майна, передбачені п. 3 ч. 2, ч. 5 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, яке може призначити суд, відповідно до санкції ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

З огляду на вищенаведене, а також з метою унеможливлення подальшого відчуження вказаного майна на час досудового розслідування та забезпечення схоронності даного майна, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого, про накладення арешту на майно, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 107, 131, 132, 170, 171, 172, 174, 175 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_3 - задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0.09998га із кадастровим номером :00:007:0547 за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0.12га із кадастровим номером :03:002:0747 за адресою: Київська область, Бориспільський район Сошниківська сільська рада, право приватної власності на які зареєстровано за громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) із забороною відчуження та розпорядження ними, а також із забороною будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних об`єктів нерухомого майна.

Накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1896977, право приватної власності на яку зареєстровано за дружиною підозрюваного ОСОБА_4 - громадянкою України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), із забороною відчуження та розпорядження нею, а також із забороною будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкта нерухомого майна.

Виконання та контроль за виконанням ухвали суду покласти на старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_3 .

Зобов`язати слідчого повідомити заінтересованих осіб про накладання арешту на вищевказане майно.

Арешт майна може бути скасований - підозрюваним, обвинуваченим, їх захисником, законним представником, іншим власником або володільцем майна, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, за їх клопотанням до суду про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, однак її оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя