Провадження № 1-кп/742/362/25
Єдиний унікальний № 742/1297/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю: прокурора ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисників: адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001051 від 15.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

28.02.2025 до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області надійшли матеріали вказаного кримінального провадження із затвердженим прокурором обвинувальним актом.

Ухвалою судді від 14.04.2025 дану справу було прийнято до свого провадження суддею Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 та у даному кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання на 14.05.2025.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити справу до судового розгляду.

В свою чергу, адвокатом ОСОБА_4 було заявлено клопотання про повернення обвинувального акта прокурору через його невідповідність вимогам закону, підтримане його підзахисним ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_5 .

Озвучене клопотання мотивовано тим, що цей обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України, оскільки містить істотні порушення кримінально-процесуального закону, які усувають підстави для призначення судового розгляду.

На думку захисника, обвинувальний акт не відповідає положенням п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Так, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, правова кваліфікація кримінального правопорушення і формулювання обвинувачення повинні відповідати положенням застосованої норми кримінального /матеріального/ закону, тобто формулювання обвинувачення повинно містити описання усіх елементів складу інкримінованого кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак, на які посилається автор обвинувального акта.

На переконання адвоката ОСОБА_4 , формулювання обвинувачення має істотну внутрішню суперечність у тому, що інкриміноване ОСОБА_3 діяння не відповідає диспозиції застосованої стороною обвинувачення норми кримінального закону та містить описання комплексу ознак іншого правопорушення, котре формально-визначене законодавством України як адміністративне правопорушення.

Диспозиція частини 2 статті 194 КК України встановлює кримінальну відповідальність за: «Те саме діяння, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки».

Таке формулювання диспозиції передбачає наявність двох ознак, невід`ємних від об`єктивної сторони злочину: 1) діяння має відповідати визначенню, наведеному в частині 1 цієї статті, 2) підпал, як спосіб знищення або пошкодження чужого майна, має відповідати критерію «загальнонебезпечності». Натомість, жодної з цих ознак із фабули інкримінованого ОСОБА_3 діяння не проглядається.

Відповідно до частини 1 статті 194 КК України до кримінальної відповідальності особа притягується за умови, якщо воно заподіяло шкоду у великих розмірах, що ніяк не корелюється з інкримінованою ОСОБА_3 матеріальною шкодою у скромному розмірі 11831 грн.

Що стосується більш складного питання щодо загальнонебезпечності підпалу, інкримінованого ОСОБА_3 , воно вимагає критичного аналізу від суду. На думку захисту, автори обвинувачення при описанні фабулі діяння умисно допустили неконкретність, усунення якої автоматично перетворює обвинувачення у фарс. А саме: по-перше, вказуючи про підпал дверей квартири АДРЕСА_1 , слідча ОСОБА_6 чомусь забула вказати, з якого матеріалу зроблено двері, та чи знатний той матеріал, власне, підтримувати горіння. Адвокат впевнений, що в цьому місці слово «металеві» було умисно пропущено з метою введення суду в оману. Так само теза про те, що «розпочалася пожежа, яка поширилася на поверхню дверей та сходової клітини перед ними», чомусь не містить прикметника «бетонної», який би демонстрував, що «пожежі», як такої, не відбулося, адже горіли лише принесені обвинуваченим із собою ганчір`я і легкозаймистий розчинник «Уайт-спіріт».

Наступна теза про те, що поширенням пожежі на зовнішню поверхню дверей квартири АДРЕСА_1 і сходової клітини перед ними була «створена загроза життю та здоров`ю людей», так само втрачає зв`язок з реальністю, як тільки з`являється конкретика, що двері металеві, а сходова клітина - бетонна.

З огляду на недостатність конкретики для вироблення категоричних висновків адвокат просить суд застосувати розумний сумнів, виходячи з логічних висновків, які напрошуються самі собою: номер квартири «95» і той факт, що вона на п`ятому поверсі, практично виключає шанс, що підлога перед дверима може виявитися дерев`яною; вогонь поширився не на двері, а на «поверхню дверей квартири» - такого формулювання ніколи б не було застосовано, якби двері були з дерева чи якогось іншого матеріалу, що може горіти.

Також диспозиція статті 194 КК України не містить посилання на мотив або декілька мотивів, за наявності яких діяння слід кваліфікувати саме за цією статтею. При цьому передбачено наявність умислу, як форми вини у цьому злочині, і таке означає, що мотив такого умислу на кваліфікацію не впливає. Але це не звільняє сторону обвинувачення від обов`язку встановити і конкретизувати у фабулі обвинувачення мотив інкримінованого діяння.

Відповідно до версії прокурора 7 жовтня 2024 року об 11 годині 30 хвилин ОСОБА_3 вже розпочав реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на знищення та пошкодження чужого майна, і він вже перебував біля дверей квартири потерпілої і мав при собі ганчір`я, легкозаймисту речовину і запальничку.

При цьому версія обвинувачення містить словосполучення, яке не корелюється з нею і виглядають зайвими. Це три слова: «з хуліганських мотивів». Однак, сторона захисту знає, що це не є технічна помилка, адже цей мотив декларувався слідчою ще у первинній версії підозри.

Буквально: версія слідства у частині хуліганського мотиву в діянні ОСОБА_3 означає, що його умисел був спрямований на принципово іншу мету, ніж пошкодження чужого майна, а саме: на порушення громадського поряду і спокою громадян, як визначено статтями 296 КК України і 173 КУпАП.

Судова практика у справах як про кримінально-каране, так і про дрібне хуліганство, зводиться до того, що будь-яка матеріальна шкода, яка є наслідком хуліганських дій, охоплюється і поглинається складом того кримінального чи адміністративного правопорушення.

Таким чином, інкриміноване ОСОБА_3 діяння, відповідно до буквального змісту фабули обвинувачення є хуліганством, але низька деталізація обставин не дає чіткого розуміння про ступінь зухвалості чи цинізму в цьому діянні, тобто яким воно є: кримінальним чи адміністративним правопорушенням.

Настільки глибока невідповідність наведеного слідчим описання вчиненого злочину і правової кваліфікації дій обвинуваченого, на думку сторони захисту, означає не просто неконкретність обвинувачення, а його суперечливість самому собі. В разі призначення обвинувального акта до розгляду суд буде позбавлений можливості роз`яснити суть пред`явленого обвинувачення, а особа, що притягнена до кримінальної відповідальності, - позбавлена права на справедливий суд, гарантованого статтями 5 і 6 Конвенції про захист прав людини і основоположні свободи, що є частиною національного законодавства України.

Відповідно до пункту «а» частини 2 статті 6 зазначеної Конвенції: «Кожен, хто обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, має щонайменше такі права: а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього». Цієї гарантії ОСОБА_3 був грубо позбавлений автором обвинувального акта.

За таких грубих порушень вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, на думку адвоката, повернення такого обвинувального акта має бути єдиним законним рішенням, яке може ухвалити суд за результатами підготовчого судового засідання, оскільки призначення до судового розгляду обвинувальних актів з неконкретним і суперечливим обвинуваченням є хибним у розумінні положень ч.3 ст.26 і ст.337 КПК України, так як межі судового розгляду визначаються виключно межами висунутого звинувачення відповідно до обвинувального акта і вийти за ці межі з обвинувальним ухилом суд не вправі. У цьому контексті «межі висунутого звинувачення» визначаються наведеним в обвинувальному акті описанням обставин вчиненого злочину, а вказана в цьому обвинувальному акті кваліфікація дій ОСОБА_3 істотно виходить за межі «висунутого звинувачення».

За змістом статті 338 КПК України прокурор вправі змінити обвинувачення в суді лише в разі встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення. Окрім того, зміна обвинувачення не є можливою без погодження такого рішення прокурором вищого рівня. Прокурор згідно положень чинного законодавства є незалежним і всі рішення приймає самостійно, а це означає, що на його рішення не впливають ані будь-які встановлені обставини, ані закони: логіки, совісті чи України. І це, на жаль, підтверджується вітчизняною практикою. Розуміючи це, суд не має підстав розраховувати, що прокурор у подальшому обов`язково змінить обвинувачення, котре є неконкретним і не відповідає вимогам закону станом на день підготовчого судового засідання. Відсутність конкретного обвинувачення особи є передумовою порушення її гарантованого Законом права на захист і на справедливий судовий розгляд, що є неприпустимим, у зв`язку з чим адвокат ОСОБА_4 нині просить повернути обвинувальний акт прокурору.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисників, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що зміст озвученого захисником клопотання зводиться лише до незгоди з наявністю у інкримінованому ОСОБА_3 діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, що може бути з`ясовано лише в ході судового розгляду на підставі досліджених судом доказів, а передбачені п.5 ч.2 ст.291 КПК України виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення цей обвинувальний акт містить, тому, на переконання суду, не підлягає поверненню прокурору, а дане кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки підстав для прийняття рішень, передбачених п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України, під час підготовчого судового засідання судом встановлено не було.

Питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, з`ясовано.

Таким чином, суд вважає достатніми підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Керуючись ст.291, 314-316, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акта прокурору відмовити.

Призначити кримінальне провадження №0001051 від 15.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, до судового розгляду на 15 годину 00 хвилин 23 травня 2025 року.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання викликати прокурора, потерпілу, обвинуваченого та його захисників.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 19.05.2025 о 16 год. 30 хв.

Суддя ОСОБА_7