Справа № 643/9207/25
Провадження № 1-кс/643/3214/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2025 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000426 від 17.04.2025 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом Управління СБ України в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000426 від 17.04.2025 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, процесуальне керівництво у якому здійснюється прокурорами відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури.

В ході досудового розслідування, встановлено громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працюючи на посаді завідуючого ортопедично-травматологічного відділення Філії «Університетська лікарня» ХНМУ та будучи членом ЛКК Харківського національного медичного університету, з червня 2022 року, в умовах правового режиму воєнного стану, з використанням своїх службових можливостей, активно сприяв діяльності осіб з числа посадовців медико-соціальних експертних комісій (далі МСЕК) КЗОЗ «ОЦМСЕ», співробітникам медичних закладів м. Харкова і Харківської області та громадянам України в реалізації протиправного механізму ухилення громадян України від мобілізації до лав Збройних сил України шляхом незаконного встановлення чоловікам призовного віку статусу інваліда.

Встановлено, що ОСОБА_4 , будучи достовірно обізнаним про підробку первинної медичної документації (протоколів МРТ досліджень, історій хвороб та виписок про перебування на стаціонарному лікуванні) на підставі яких, виписувалися направлення на МСЕК (Форма № 088/о), особисто або через посередників контактував із представниками обласних, профільних та районних медико-соціальних експертних комісій КЗОЗ «ОЦМСЕ».

В свою чергу, співробітники обласних, профільних та районних медико-соціальних експертних комісій КЗОЗ «ОЦМСЕ», на підставі отриманих медичних документів від закладів охорони здоров`я Харківського регіону та інших залучених осіб, в тому числі і завідуючого ортопедично-травматологічного відділення Філії «Університетська лікарня» ХНМУ ОСОБА_4 забезпечували проходження медико-соціальної експертної комісії особами призовного віку та отримання кінцевих недостовірних документів (довідки до акту огляду МСЕК форми № 157-1/о), які є підтверджувальними документами, щодо отримання особою статусу інваліда, які не мали для цього законних підстав, фактично не проходили обстеження та лікування у медичних закладах, у зв`язку з чим зазначеними діями створювались реальні перешкоди законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, в частині їх обов`язку з формування мобілізаційного резерву та підтримання належної мобілізаційної готовності.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що до вказаної протиправної діяльності причетні лікарі та члени ЛКК Філії «Університетська лікарня» ХНМУ, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , завідувач неврологічного відділення, лікар - невропатолог Філії «Університетська лікарня» ХНМУ, підписувала як лікуючий лікар довідки форми 027/о (виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заступник директора з розвитку та інновацій, керівник Центру психічного здоров`я Філії «Університетська лікарня» ХНМУ, лікар-психіатр підписував як лікуючий лікар довідки форми 027/о (виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 співробітник кафедри травматології та ортопедії, фізичної та реабілітаційної медицини ХНМУ, лікар Філії "Університетська лікарня" ХНМУ підписував як лікуючий лікар довідки форми 027/о (виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого), Голова ЛКК ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та в.о. голови ЛКК ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 лікар Філії «Університетська лікарня» ХНМУ, підписала направлення на МСЕК (Форма № 088/о) від Філії «Університетська лікарня» ХНМУ, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 лікар отоларинголог Філії «Університетська лікарня» ХНМУ. ОСОБА_12 , завідома усвідомлюючи свою протиправну діяльність, підписав направлення на МСЕК (Форма № 088/о) від Філії "Університетська лікарня" ХНМУ, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , лікар невропатолог Філії "Університетська лікарня" ХНМУ, яка завідома усвідомлюючи свою протиправну діяльність, підписала направлення на МСЕК (Форма № 088/о) від Філії "Університетська лікарня" ХНМУ, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , лікар невропатолог Філії "Університетська лікарня" ХНМУ, який завідома усвідомлюючи свою протиправну діяльність, підписав направлення на МСЕК (Форма № 088/о) від Філії "Університетська лікарня" ХНМУ, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , лікар офтальмолог Філії "Університетська лікарня" ХНМУ, яка завідома усвідомлюючи свою протиправну діяльність, підписала направлення на МСЕК (Форма № 088/о) від Філії "Університетська лікарня" ХНМУ, які на прохання ОСОБА_4 , за матеріальну винагороду, використовуючи своє службове положення, організував виготовлення недостовірних медичних документів для громадян України чоловічої статі призивного віку за їх фактичної відсутності у вищевказаному закладі охорони здоров`я, які у подальшому ставали підставою для встановлення МСЕК статусу інваліда громадянам України чоловічої статі призивного віку, що використовували його для отримання незаконної відстрочки від мобілізації до лав Збройних сил України, а також для виїзду за межі України в порушення встановленого порядку.

Зокрема, члени ЛКК Філії "Університетська лікарня" ХНМУ підписали направлення на МСЕК (Форма № 088/о) від Філії "Університетська лікарня" ХНМУ стосовно ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_18 , ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_19 , ОСОБА_23 ІНФОРМАЦІЯ_20 , ОСОБА_24 ІНФОРМАЦІЯ_21 , ОСОБА_25 ІНФОРМАЦІЯ_22 .

У подальшому на підставі фіктивних документів вказаним військовозобов`язаним особам, членами Слобідській МСЕК КЗ «ОЦМСЕ» безпідставно встановлено інвалідність та останнім отримана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що призвело до перешкоджання законної діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо виконання обов`язків з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, функціонування системи військового обліку призовників, призову громадян на військову службу, підготовки та проведення в особливий період мобілізації людських ресурсів.

Згідно з висновками розширеної експертної комісії комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» встановлення вищезазначеним особам, груп інвалідності не відповідає нормативним документам, які регламентують проведення медико-соціальної експертизи України.

Розширена експертна комісія КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» прийняла рішення, якими скасувала рішення, про встановлення ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 груп інвалідності.

Крім того, згідно відповіді Філії "Університетська лікарня" ХНМУ № 22 від 22.11.2024 вищезазначеним особам проходження ЛКК та направлення на МСЕК не видавалося.

05.06.2025 в період часу з 11 год 42 хв по 13 год 55 хв на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова про дозвіл на обшук від 30.05.2025 (справа 643/8634/25) проведено обшук за місцем фактичного мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, в ході проведення обшуку за вказаною адресою виявлено та вилучено мобільний телефон марки ZTE Blade А71 з IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

Вилучені під час проведення обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_8 речі які містять інформацію, яка має значення для розслідування вказаного кримінального провадження, може мати на собі слідову та (або) іншу інформацію, що має доказове значення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження в сукупності з іншими доказами.

Зокрема, засоби мобільного зв`язку, можуть містити відомості про способи здійснення протиправної діяльності, а також інформацію про інших осіб, які можуть бути причетні до вчинення кримінальних правопорушень та яким в подальшому може бути повідомлено про підозру. Вказані предмети можуть бути в подальшому об`єктами слідчих дій, в тому числі експертних досліджень.

05.06.2025 постановою слідчого мобільний телефон визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Речі та документи, вилучені у ході вищезазначених обшуків являють собою матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто вони відповідають критеріям ст. 98 КПК України та можуть свідчити про причетність вказаних осіб до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі, предметів та документів які є речовими доказами, тобто зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Учасники провадження та власник майна у судове засідання не з`явилися.

В зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Суд, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Крім цього, відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядку виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні прокурора майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», п. 49 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. 69 і 73). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. 131 132, 170 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони права на відчуження, розпорядження та користування, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні №0000426 від 17.04.2025 на тимчасово вилучене в ході проведення обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено майно, а саме:

мобільний телефон марки ZTE Blade А71 з IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити прокурору.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_26