ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1148/25 Номер провадження 11-сс/814/607/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року м. Полтава

Суддя-доповідач Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 21 липня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про виправлення описки в ухвалі Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 липня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_3 про відвід прокурору в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 червня 2019 року за №0000169, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.182 КК України.

На вказану вище ухвалу ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

Суддя-доповідач перевірив апеляційну скаргу на її відповідність вимогам КПК України та вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за нею з огляду на таке.

Виходячи з приписів ч.4 ст.399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.

На підставі ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що ст.129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК України визначає, в яких випадках і які судові рішення, ухвалені суддею суду першої інстанції, підлягають перегляду в порядку апеляційної процедури.

Відповідно до ч.3 ст.379 КПК України ухвалу суду про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень може бути оскаржено.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03 червня 2019 року у справі №757/5205/19-к, наголошено, що вказана вище норма не містить положень щодо порядку такого оскарження, в тому числі з урахуванням інстанції суду, який постановив таку ухвалу. У зв`язку з цим, буквальне філологічне тлумачення може привести до безпідставного висновку, що оскарженню підлягають взагалі будь-які ухвали про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень, навіть якщо вони постановлені Верховним Судом, рішення якого за загальним правилом остаточні та оскарженню не підлягають.

За таких обставин, зміст положень ч.3 ст.379 КПК України підлягає з`ясуванню за допомогою інших методів тлумачення, зокрема, логічного та системного.

Ухвала про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень має особливу правову природу, обумовлену її «похідним» характером, оскільки вона не вирішує будь-яких питань по суті, окрім як щодо виправлення допущених у судовому рішенні відповідного суду описок і очевидних арифметичних помилок або відмову у внесенні таких виправлень.

Зміст ухвали про внесення виправлень у судове рішення завжди обумовлений змістом судового рішення, до якого вносяться зміни, а тому оцінка правомірності постановлення такої ухвали з точки зору її змісту у випадку її оскарження в апеляційному чи касаційному порядку має здійснюватися одночасно із оцінкою змісту виправленого судового рішення.

У зв`язку з цим, слід дійти висновку, що оскарження ухвали про внесення виправлень у судове рішення має здійснюватися в тому ж порядку, як і виправлене судове рішення, в тому числі з урахуванням інстанції суду, який постановив таке рішення. Аналогічний висновок необхідно зробити й щодо ухвали про відмову у внесенні виправлень. Дотримання відповідного порядку оскарження може бути поєднане з наявністю відповідних обмежень права на оскарження тих чи інших судових рішень, крім випадків, коли суд, вносячи виправлення в судове рішення, при постановленні ухвали вийшов за межі наданих йому законом повноважень.

Аналогічний підхід міститься у виробленій Касаційним кримінальним судом Верховного Суду судовій практиці, викладеній, зокрема, в: ухвалах від 03 жовтня 2022 року (справа №286/276/22), від 18 грудня 2023 року (справа №442/5109/18), від 26 грудня 2023 року (справа №235/52/23), від 22 липня 2024 року (справа №466/5972/20) та від 30 жовтня 2024 року (справа №183/6286/21).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 17 липня 2025 року Зіньківським районним судом Полтавської області задоволено заяву судді Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №1-кс/530/313/25 (справа №530/1148/25) за заявою ОСОБА_3 про відвід прокурору в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 червня 2019 року за №0000169, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.182 КК України. Кримінальне провадження №1-кс/530/313/25 (справа № 530/1148/25) за заявою ОСОБА_3 про відвід прокурору постановлено передати до канцелярії суду для визначення в порядку, встановленому ст.35 КПК України, іншого судді, на розгляд якого буде передане вказане кримінальне провадження (а.п.27).

18 липня 2025 року ОСОБА_3 подав заяву про виправлення описки в зазначеній вище ухвалі Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 липня 2025 року (а.п.28).

21 липня 2025 року Зіньківським районним судом Полтавської області відмовлено в задоволенні цієї заяви ОСОБА_3 про виправлення описки в судовому рішенні (а.п.32).

На вказану вище ухвалу про відмову у внесенні виправлень ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

Разом з тим, положеннями кримінального процесуального закону, зокрема, параграфу 6 глави 3 КПК України, ст.ст.309, 392 КПК України не передбачено можливості апеляційного оскарження судового рішення, постановленого в порядку ст.81 КПК України, за наслідками розгляду заяви про відвід чи самовідвід, поданої як під час досудового розслідування, так і судового провадження.

Оскільки згідно з приписами КПК України оскарженню в апеляційному порядку не підлягає ухвала Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 липня 2025 року, якою задоволено заяву про самовідвід судді та передано провадження для здійснення повторного автоматизованого розподілу, то так само оскарженню в апеляційному порядку не підлягає і похідна від неї ухвала Зіньківського районного суду Полтавської області від 21 липня 2025 року про відмову у внесенні виправлень у вказане вище судове рішення від 17 липня 2025 року.

Також для цілей вирішення питання щодо апеляційного оскарження суддя-доповідач, не вдаючись до оцінки законності й обгрунтованості оскаржуваного судового рішення, враховує, що ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 21 липня 2025 року було постановлено в межах повноважень цього суду, за результатами реалізації суддею суду першої інстанції повноважень щодо розгляду заяви ОСОБА_3 про виправлення описки в порядку ст.379 КПК України. Постановлення судового рішення такого виду як оскаржувана ухвала прямо передбачено положеннями цієї норми кримінального процесуального закону та вона не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

При цьому, перевірка законності оскаржуваного судового рішення про відмову у внесенні виправлень не може бути здійснена без аналізу та надання оцінки змісту ухвали про задоволення самовідводу судді, яка не є предметом перегляду апеляційним судом, а тому суд апеляційної інстанції у цій конкретній ситуації позбавлений права реалізувати свої повноваження, передбачені ст.407 КПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на таке судове рішення.

Ураховуючи викладене вище, суддя-доповідач дійшов висновку, що за апеляційною скаргою ОСОБА_3 належить відмовити у відкритті провадження як такою, що подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Керуючись ч.4 ст.399 КПК України, суддя-доповідач апеляційного суду,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 21 липня 2025 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 щодо виправлення описки в ухвалі Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 липня 2025 року, якою задоволено заяву судді Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_4 про самовідвід та постановлено передати провадження за заявою ОСОБА_3 про відвід прокурору для визначення в порядку, встановленому ст.35 КПК України, іншого судді для розгляду цього провадження.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня отримання її копії особою, яка її оскаржує.

Суддя-доповідач ОСОБА_2