справа № 235/2525/23
провадження № 1-кп/208/575/24
УХВАЛА

про призначення до судового розгляду

07 листопада 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у відкритому підготовчому судовому засіданні, розглянувши матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000590 від 16.09.2023 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла зазначена справа.

Під час проведення підготовчого судового засідання встановлено, що обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України, підстав для повернення обвинувального акту прокурору чи закриття кримінального провадження, не вбачається. Справа підсудна Заводському районному суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. На стадії досудового слідства обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Учасники судового провадження - прокурор, обвинувачений, захисник, кожен окремо, вважали за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, і судом не встановлено для цього перешкод.

Прокурором заявлено клопотання про продовження відносно ОСОБА_4 заходу забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою, яке аргументовано тим, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за який, передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання. Іншими факторами, які свідчать про наявність цього ризику, є відомості, що характеризують особу ОСОБА_4 . Так, він не одружений офіційно не працевлаштований, на утриманні неповнолітніх дітей чи осіб похилого віку не має, що свідчить про відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, які могли би бути певною гарантією від його переховування. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на спроб втечі обвинуваченого після скоєння злочину, будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування обвинуваченого у разі не продовження йому запобіжного заходу. Після скоєння вказаного злочину обвинувачений ОСОБА_4 переховувався від органу досудового розслідування, та лише 17.09.2023 його місцезнаходження було встановлено після чого він був затриманий.

Незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки ними підтверджено причетність ОСОБА_4 до скоєння злочину є його колишня співмешканка та її син, а також інші особи, які є його знайомими. Отже у випадку обрання підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, він матиме можливість впливати на свідків з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості перед судом, зокрема шляхом вмовляння або погроз, що може призвести до зміни показів свідка у судовому провадженні, а це, у свою чергу може призвести до уникнення підозрюваним законного справедливого покарання. Крім того, слід зазначити, що покази свідків з огляду на положення ст. 23 КПК України (безпосередність дослідження показань судом), будуть братись до уваги судом лише ті, які він наддасть безпосередньо суду, а не слідчому на стадії досудового розслідування. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , будучи особою, з урахуванням наведеної вище характеристики його особистості, зловживає спиртними напоями та має схильність до агресивної поведінки, що підтверджується показаннями свідків, а також тим фактом, що він вчинив особливо тяжкий злочин відносно свого рідного брата. Це, на думку сторони обвинувачення, безумовно свідчить про його схильність до скоєння злочинів.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, до обвинуваченого ОСОБА_4 може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки він є раніше не судимою особою, яка обвинувачується у вчиненні злочину за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком понад п`ять років.

Неможливість застосування запобіжних інших запобіжних заходів відносно обвинуваченого пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Таким чином, на думку сторони обвинувачення, наявність вищевказаних ризиків передбачених п.п. 1, 3 та 5 ст. 177 КПК України свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник не заперечувала щодо проведення підготовчого засідання, щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, заперечує вважає, що не існують ризиків.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Потерпілий в судове засідання не з`явився надав заяву про слухання справи без його участі, не заперечував щодо призначення до судового розгляду.

Суд розглянувши клопотання, вислухав учасників судового засідання, встановив наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у справах «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Летельє проти Франції» неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 на теперішній час обґрунтовано, а саме в достатній мірі для розгляду клопотання прокурора, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке чинним законодавством передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість.

За таких обставин, суд вважає за існуючий ризик переховування обвинуваченого від суду з огляду на тяжкість інкримінованих злочинів та міри покарання, яка йому загрожує у разі визнання винним, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

При встановленні наявності цього ризику, враховується встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, згідно якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

Для відмови в звільненні особи з-під варти застосовуються принципи конвенційного прецендентного права, такі як ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд, ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя, про що зазначається у рішеннях ЄСПЛ «Штегмюллер проти Австрії» та «Вемгофф проти Німеччини»

Суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у зв`язку з чим не може прийняти до уваги доводи сторони захисту як належним чином обґрунтовані.

Враховуючи, що в ході розгляду клопотання, підтверджено наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не зменшилися, а тому клопотання є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181-184, 314-316, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України у відкритому судовому засіданні, суддею одноособово, в приміщенні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, на 04 грудня 2024 року об 11.45 годині, викликати в судове засідання сторони по справі.

Клопотання прокурора, задовольнити.

Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строком до 04 січня 2025 року, з утриманням в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 , без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1