Справа № 294/2153/24
Номер провадження 1-кп/294/11/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2025 рокум. Чуднів

Чуднівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ;

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000255 від 12.09.2024 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Вільшанка Житомирського району Житомирської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

12.09.2024 ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки та моделі «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить на праві власності ТОВ СП «Нібулон», разом з пасажирами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 рухався по автодорозі Житомир - Чернівці в межах населеного пункту с Дідківці Житомирського району Житомирської області, де дозволена швидкість руху 50 км/год.

Будучи зобов`язаним у відповідності до вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - Правил) знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, враховувати під час вибору швидкості сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, грубо порушив вимоги п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), п. 2.3 (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: підпункт «б» - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), п. 12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год) Правил, які виразилися в тому, що ОСОБА_4 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, грубо порушуючи вимоги Правил та рухаючись в с Дідківці Житомирського району Житомирської області у населеному пункті із перевищенням дозволеної швидкості більше 50 км/год на заокругленій ділянці дороги поблизу домогосподарства по вул. Житомирській, 26 в с Дідківці, на лівобічному заокругленні проїзної частини, горизонтальної ділянки, без причин технічного характеру, проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля з урахуванням проїзної частини, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впоравшись з керуванням свого транспортного засобу, допустив боковий занос транспортного засобу праворуч, в результаті чого виїхав вказаним автомобілем на смугу зустрічного руху, проїхавши через яку здійснив наїзд на металеву опору та кущові насадження.

Внаслідок вказаної дорожньо - транспортної пригоди пасажир автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої поєднаної травми тіла: забійної рани в завушній ділянці справа, садна на обличчі, множинні забійні рани на правій верхній кінцівці, закритого поперечного перелому середньої третини правої стегнової кістки, відкритого перелому обох кісток правої гомілки із раною на гомілці в середній третині, відкритого перелому обох кісток лівої гомілки із раною на гомілці в середній третині та розвитком післятравматичної нейропатії лівого малогомілкового нерву, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Таким чином, порушення ОСОБА_4 вимог п.п. 1.5, 2.3.б, 12.1, 12.4 Правил знаходиться у причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо - транспортної події та її наслідками.

Отже, ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

ІІ. Позиція учасників судового провадження

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений та затверджений 29.11.2024.

З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї винуватості, прокурор в судовому засіданні просив суд здійснювати розгляд кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, а також тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.

В судових дебатах прокурор просив суд визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням. Обставинами, які пом`якшують покарання, просив визнати щире каяття ОСОБА_4 , активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку та надання домедичної допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, на думку прокурора, не встановлено. Також просив вирішити питання щодо речових доказів та судових витрат. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 просив задовольнити частково з урахуванням наданих по справі доказів.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у скоєному визнав в повному обсязі, фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також правову кваліфікацію не оспорював.

Під час допиту у судовому засіданні ОСОБА_4 надав показання, що 12.09.2024 він, будучи працівником ІНФОРМАЦІЯ_2 , супроводжував на автомобілі «Renault Duster», який використовувався ним в службових цілях, мобілізованих осіб в м Житомир. В його безпосередні обов`язки входило керування зазначеним транспортним засобом. Після того приблизно об 11 год разом з двома мобілізованими повертався назад з м Житомира в м Чуднів Житомирської області. В с Дідківці Житомирського району біля зупинки стояла потерпіла ОСОБА_6 , яку вирішив підвезти. ЇЇ родину добре знав та часто підвозив ОСОБА_11 , коли бачив на дорозі. У цей день ішов дощ, вони рухались зі швидкістю приблизно 100 км/год, і на повороті за кафе «Чумацький табір» попали у «стіну з дощу» та він відчув, як машину повертає боком. У цей момент ОСОБА_4 викрутив кермо в протилежну сторону і спробував перейти на нижчу передачу, однак машина не реагувала. Після цього машину винесло на зустрічну смугу, вона почала «черкати» дерева та, в кінцевому результаті, вони зіткнулися з металевою опорою світлофора. Удар відбувся зі сторони автомобіля, де сиділа потерпіла (на правому передньому пасажирському сидінні). Після цього він вигнув свої водійські двері, витягнув з автомобіля потерпілу та сказав одному з пасажирів, який також вибрався з машини, її не рухати, оскільки розумів, що у неї перелом ніг. Після цього він відразу попросив сторонніх осіб, які зібрались, викликати швидку, а сам викликав поліцію, потім доповів командиру. Після прибуття швидкої та поліції пасажири, в тому числі потерпіла, були госпіталізовані в КНП «Чуднівська лікарня». Зазначив, що відразу сказав потерпілій, що усе її лікування оплатить. У подальшому усі квитанції, які потерпіла йому надала, він оплатив. Загальна сума оплати склала 200 тис. грн. Крім того, розміняв 4 000 доларів США та переказав на картку матері потерпілої для потреб останньої. На другий день мати потерпілої сказала, щоб він надав їм ще 6 000 доларів США, тоді вони напишуть розписку про відсутність будь - яких претензій.

Цивільний позов визнав частково, а саме в частині 100 000 (сто тисяч) грн моральної шкоди.

Крім повного визнання своєї вини обвинувачений просив суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчиненого кримінального правопорушення, так як повністю погоджується з встановленими обставинами, викладеними в обвинувальному акті.

Суд установив, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті, його показання є послідовними, логічними і не викликають сумніву щодо правильності розуміння змісту обставин кримінального правопорушення, в добровільності його позиції та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував щодо визнання недоцільним досліджувати докази в частині обставин вчиненого кримінального правопорушення, так як його підзахисний повністю погоджується із ними. В частині заявленого цивільного позову потерпілої захисник зазначив, що обвинувачений відразу після ДТП добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_6 матеріальну та моральну шкоду в сумі 207 835 грн 98 коп, що підтверджується долученими квитанціями. При призначенні покарання просив врахувати виключно позитивні характеристики обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, наявність кількох пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, а також ту обставину, що ОСОБА_4 на даний час виконує професійні обов`язки, які пов`язані з кермуванням службовим автотранспортом, а тому просив призначити покарання обвинуваченому із застосування положень ст. 75 КК України із звільненням від його відбування та не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Представник потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні заявлений цивільний позов підтримав та надав підтверджуючі документи щодо обґрунтованості заявлених сум матеріальної та моральної шкоди, а саме виписки з карт амбулаторного та стаціонарного хворого, чеки, які підтверджують понесені потерпілою витрати на лікування, а також на правничу правову допомогу.

Щодо розгляду кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечував, однак наполягав на дослідженні судом усіх наявних в матеріалах кримінального провадження судових експертиз, оскільки отримані висновки, на його думку, можуть мати важливе значення для з`ясування обставин справи.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні надала показання, що 12.09.2024 близько 11 год стояла на зупинці громадського автотранспорту в с Дідківці Житомирського району та чекала транспорт, щоб поїхати на роботу, коли зупинився ОСОБА_4 та сказав сідати в авто, він її підвезе. В автомобілі з ним їхали ще двоє чоловіків на задньому сидінні, а вона сіла наперед біля водія. У той день був сильний дощ, вони їхали з великою швидкістю, точно більше 100 км/год і в якийсь момент вона відчула, що машину почало заносити. ОСОБА_4 намагався вирівняти машину, однак вони потрапили в ДТП. Після події усі вийшли з машини та сказали їй це зробити, але вона відповіла, що не відчуває ніг, оскільки їх затисло під час деформування автомобіля. Хто викликав швидку, не пам`ятає. Зазначила, що ОСОБА_4 добре знає, раніше з ним доводилось їздити, при цьому він постійно їздить на великій швидкості. Після ДТП ОСОБА_4 заплатив їй з мамою кошти на лікування в сумі 166 тис. грн. На лікуванні перебувала спочатку в КНП «Чуднівська лікарня», а потім близько місяця в Житомирській обласній клінічній лікарні, до цього часу проходить періодично реабілітацію. Наразі вона оформлює документи на ІІІ групу інвалідності. Просила суд не позбавляти ОСОБА_4 волі та призачити йому умовну міру покарання.

ІІІ. Межі судового розгляду кримінального провадження

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорював фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, представника потерпілої, які надали згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням матеріалів кримінального провадження, що стосуються проведення судових експертиз, відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні, а також допитом потерпілої ОСОБА_6 .

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІV. Досліджені судом докази на доведення винуватості поза розумним сумнівом

4.1 Дослідження письмових доказів сторони обвинувачення

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 12.09.2024 з фототаблицями, на відрізку дороги зі сторони с Дриглів у напрямку с Дубище виявлено транспортний засіб «Renault Duster», яким здійснено виїзд за межі проїзної частини. Асфальтобетонне покриття дороги мокре (плівкою води заповнено зерно дорожнього покриття). Дорожня розмітка 1.1., 1.5 ПДР. Об`єкти, що обмежують оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху, праворуч та ліворуч відсутні. На транспортному засобі наявне повне пошкодження передньої правої частини кузова, передні праві двері деформовані всередину салону, ліві двері деформовані назовні, розбиття скла дверей, переднього вітрового, заднього.

Згідно з висновком судової інженерно - транспортної експертизи №СЕ-19/106-24/13989-ІТ від 31.10.2024, на автомобілі «Renault Duster», днз НОМЕР_1 , виявлені аварійні механічні пошкодження ударно-динамічного характеру, які наявні по всьому периметру кузова автомобіля, основні пошкодження розташовані в передній правій частині автомобіля, що виражені слідами згину та вдавлювання металу, тріщин та розломів полімерного матеріалу із слідами відокремлення окремих фрагментів, радіальних та концентричних тріщин, подряпин, та зчосів із слідами відшарування власного лакофарбового покриття. На автомобілі візуальним оглядом не виявлено характерних слідів та пошкоджень, які могли б утворитися в процесі контакту з іншим транспортним засобом. Пошкодження правої бокової частини автомобіля мають єдиний механізм утворення та виходячи з фабули та обставин ДТП, могли утворитися в процесі виїзду досліджуваного автомобіля за межі проїзної частини та контактування з опорою вуличного освітлення.

Висновком судової інженерно - транспортної експертизи №СЕ-19/106-24/13992-ІТ від 30.10.2024 стверджується, що на момент ДТП гальмова система, рульове керування та ходова частина автомобіля «Renault Duster», днз НОМЕР_1 , перебували в технічно працездатному стані. В процесі дослідження технічного стану гальмової системи, рульове керування та ходова частина автомобіля не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних непрацездатних систем, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитись в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП;

Відповідно до висновку судової інженерно - транспортної експертизи №СЕ-19/106-24/15315-ІТ від 08.11.2024, у заданій ДТС водій автомобіля «Renault Duster», днз НОМЕР_1 , ОСОБА_4 повинен був керуватись вимогами п. 1.10 «Дорожні умови», «Дорожня обстановка», 12.1, 12.4 та 12.9.б ПДР. В діях водія автомобіля ОСОБА_4 вбачається невідповідність технічним вимогам п. 1.10 «Дорожні умови», «Дорожня обстановка», 12.1, 12.4 та 12.9.б ПДР. З технічної точки зору в даній ДТС дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 1.10 «Дорожні умови», «Дорожня обстановка», 12.1 ПДР, а отже зазначені невідповідності дій перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. При цьому, невідповідність дій водія вимогам п.п. 12.4 та 12.9.б ПДР не перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП;

Відповідно до висновку судово - медичної експертизи №1739 від 18.10.2024, у ОСОБА_6 , яка знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП «Чуднівська міська лікарня» з 12.09.2024 по 20.09.2024, було виявлено закриту тупу поєднану травму тіла: забійна рана в завушній ділянці справа, садна на обличчі, множинні забійні рани на правій верхній кінцівці, закритий поперечний перелом середньої третини правої стегнової кістки, відкритий перелом обох кісток правої гомілки (середньої третини великогомілкової кістки там верхньої третини малогомілкової кістки) із наявною раною на гомілці в середній третині, відкритий перелом обох кісток лівої гомілки (середньої третини великогомілкової кістки та верхньої третини малогомілкової кістки) із наявною раною на гомілці в середній третині та розвитком післятравматичної нейропатії лівого малогомілкового нерву. Вищевказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, при ДТП, в термін та за обставин, вказаних в описовій частині постанови призначення судово-медичної експертизи. Закрита тупа поєднана травма тіла у ОСОБА_6 відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя;

Дослідженням письмових документів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , з`ясовано, що ОСОБА_4 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, проживає без реєстрації на території Романівського старостинського округу Романівської селищної ради Житомирської області з дружиною ОСОБА_12 , 1998 року народження, сином ОСОБА_13 , 2021 року народження, тещею ОСОБА_14 , 1971 року народження та сестрою дружини ОСОБА_15 , 2007 року народження, зарекомендував себе з позитивної сторони, ввічливий, гарний сім`янин, компрометуючих матеріалів відносно останнього не надходило. За місцем служби характеризується виключно з позитивної сторони, користується авторитетом та повагою серед колег.

Судом досліджено матеріали, які стосуються речових доказів і процесуальних витрат, а також доказів потерпілої сторони, що стосуються цивільного позову.

4.2 Дослідження письмових доказів сторони захисту

Сторона захисту надала письмові документи, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема довідку до акта огляду МСЕК серії 12ААГ №640048, відповідно до якої ОСОБА_4 з 11.04.2024 отримав третю групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з захистом Батьківщини, свідоцтво про народження ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та свідоцтво про шлюб, грамоти та нагородження, а також квитанції на підтвердження часткового відшкодування потерпілій ОСОБА_6 завданої матеріальної та моральної шкоди.

4.3. Висновки суду

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши у судовому засіданні надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що вони є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Крім того, надані докази є допустимими, оскільки зібрані у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Отже, судом поза розумним сумнівом встановлено, а стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Із фактичних обставин даного кримінального провадження, з сукупності доказів, що містяться у матеріалах кримінального провадження та досліджено судом, показань обвинуваченого встановлено, що саме порушення водієм ОСОБА_4 пунктів 12.1 та 12.4 ПДР стало безпосередньою причиною дорожньо - транспортної пригоди та мало суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень. За умов виконання обвинуваченим зазначених пунктів ПДР він мав би технічну можливість впоратись з керуванням транспортного засобу при даних погодних умовах та не допустити його заносу аж до наїзду на кущові насадження та, в подальшому, на металеву опору на протилежному боці проїжджої частини.

Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає.

V. Мотиви суду при призначенні покарання.

5.1 Щодо призначення основного покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має третю групу інвалідності, одружений, на утриманні має одну малолітню дитину, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, працює на посаді старшого офіцера відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_4 , де характеризується позитивно, раніше судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку та надання домедичної допомоги потерпілій відразу після вчинення кримінального правопорушення

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до статтей 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, та таке, яке за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Таким чином, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, однак вчиненим з необережності, яка становить собою менш небезпечну форму вини, ніж умисел, його суспільно небезпечні наслідки у вигляді завданої матеріальної шкоди, однак яка була частково відшкодована наскільки це було можливо на той час, наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих обставин, дані про особу обвинуваченого, вказані вище, визнання ним своєї вини, у зв`язку з чим суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

Суд також враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №302/904/16-к, відповідно до якого загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи сукупність зазначених вище обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та йому необхідно призначити покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, що буде достатнім і необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

На підставі ст. 76 КК України, на обвинуваченого необхідно покласти обов`язки для контролю за його поведінкою в період іспитового строку.

Суд вважає, що відсутні умови і підстави призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України або більш суворого покарання.

5.2 Щодо призначення додаткового покарання

Вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого додатково покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, суд виходить з такого.

Відповідно до санкції ч. 2 ст. 286 КК України, зазначене у цій частині статті діяння карається позбавленням волі з позбавленням права керувати транспортними засобами або без такого.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286, ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з врахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_4 займає посаду старшого офіцера відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №3/109 від 09.01.2025, на ОСОБА_4 покладено обов`язки проведення обліку транспортних засобів і техніки на території відповідальності, а також у відповідності до керівних документів забезпечення військових частин та формувань автотранспортною технікою.

Таким чином, виконання обвинуваченим професійних обов`язків пов`язано з керуванням транспортними засобами.

Тож, зважаючи на обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення та на особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його ставлення до вчиненого правопорушення, яке виражається в тому, що він усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаюється, частково відшкодував завдану матеріальну та моральну шкоду, виконує професійні обов`язки, які безпосередньо пов`язанні з керуванням транспортними засобами, інших джерел доходів для забезпечення своєї сім`ї у нього немає, суд приходить до висновку про можливість не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки позбавлення такого права не буде справедливим та необхідним покаранням у цьому конкретному випадку та, більше того, може негативно відобразитись на інтересах малолітньої дитини, яка перебуває на утриманні обвинуваченого.

При цьому, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Ізмайлов проти Росії» Європейський Суд вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

VI. Правова оцінка цивільного позову

31.03.2025 у судовому засіданні до початку судового розгляду кримінального провадження представником потерпілої ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження пред`явлено цивільний позов, у якому ставиться питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 128 987 грн 08 коп заподіяної матеріальної шкоди та 1 000 000 грн моральної шкоди, а також 40 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи позов, потерпіла зазначає, що протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_4 їй завдано моральну шкоду, яка полягала у понесених нею фізичних стражданнях та душевних переживаннях у зв`язку із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та виниклих наслідків: не може самостійно пересуватись, постійно відчуває фізичний біль, неодноразово проходила комплексне лікування, що призведе до визначення їй групи інвалідності. Моральну шкоду оцінює в 1 000 000 грн. Загальні втрати на лікування та частково проведену реабілітацію потерпілої склали 128 987 грн 08 коп, що підтверджується долученими касовими чеками та проведеного лікування.

З наданого стороною захисту клопотання вбачається, що ОСОБА_4 позовні вимоги визнає частково, а саме в розмірі 100 000 грн моральної шкоди, в іншій частині позовних вимог просить відмовити. При цьому, зазначає, що позивач не додав до позовної заяви всі наявні докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, додані докази не засвідчені належним чином. Зокрема, звертає увагу, що позивачем не наведено, у яких саме лікувальних закладах остання проходила лікування та протягом якого періоду, копії чеків не доводять потребу саме в придбаних товарах та послугах, оскільки не долучено відповідних медичних призначень, а чеки щодо купівлі пального на різних АЗС не стосуються лікування потерпілої.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України встановлено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України визначено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому. Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

6.1. Вирішення питання щодо матеріальної шкоди

Вирішуючи питання щодо заявлених вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з такого.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Спеціальним законом, який регулював відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і який діяв на момент настання дорожньо - транспортної пригоди (12.09.2024), є Закон України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 Закону).

Приписами статті 3 Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18, пункт 59), від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

У відповідності до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000255, транспортний засіб «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2017 року випуску, було передано на підставі акту приймання - передачі від 10.05.2024 №3/2024 в користування ІНФОРМАЦІЯ_2 для мобілізаційних потреб, в якому обвинувачений ОСОБА_4 займає посаду старшого офіцера відділення рекрутингу та комплектування, в його безпосередні обов`язки входило керування зазначеним транспортним засобом, а тому обвинувачений на законних правових підставах користувався зазначеним транспортним засобом.

Цивільно - правова відповідальність володільця транспортного засобу «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2017 року випуску, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в АТ «СГ «ТАС», про що свідчить поліс №АТ/5083126 від 25.07.2024 (строк дії полісу з 26.07.2024 по 25.07.2025). Страхова сума на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 320 000 грн, за шкоду, заподіяну майну - 160 000 грн, розмір франшизи - 1 600 грн. Страхувальник - ОСОБА_16 .

Таким чином, автомобіль «Renault Duster» на момент настання дорожньо - транспортної пригоди був застрахований у страховій компанії АТ «СГ «ТАС».

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Судом проаналізовано оригінали фіскальних чеків, які потерпіла сторона надала в судовому засіданні 24.07.2025 на підтвердження своїх позовних вимог матеріального характеру. Встановлено, що потерпілою ОСОБА_6 долучено фіскальні чеки на придбання різних товарів та послуг за період з вересня 2024 року по травень 2025 року. Зокрема, позовні вимоги обґрунтовано чеками на придбання бензину та дизельного пального на автозаправних станціях на суму майже 46 000 грн, включаючи періоди вересня та жовтня 2024 року. Водночас, з доданих до позовної заяви виписок із медичної карти ОСОБА_6 вбачається, що у періоди з 12.09.2024 по 20.09.2024 та з 20.09.2024 по 18.10.2024 остання перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Чуднівська лікарня» та Житомиська обласна клінічна лікарня. У судовому засіданні потерпіла пояснила, що вона дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні, водночас до неї їздили в лікарню рідні та її хлопець, тому витрати на паливо понесли вони.

Зважаючи на вказане, а також враховуючи відсутність в матеріалах кримінального провадження будь - яких фактичних даних, які б свідчили про необхідність транспортування самої потерпілої чи пов`язаність витрат на пальне з її безпосереднім лікуванням, суд вважає необґрунтованими заявлені вимоги позову у частині витрат на пальне.

Також потерпілою надано фіскальні чеки на суму близько 34 000 грн, які стосуються витрат на продукти харчування, також на суму майже 16 500 грн, які стосуються витрат на особисту гігієну та косметичні засоби догляду, та на суму близько 5 000 грн - невстановлені витрати (відсутня назва препарату, нечитабельний чек). Зазначені витрати суд теж не приймає до уваги, оскільки останні очевидно не стосуються лікування ОСОБА_6 .

Фіскальні чеки на суму близько 125 000 грн, надані суду, стосуються придбання медичних засобів та препаратів, а також засобів реабілітації, призначення яких, водночас, лише частково підтверджується належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи.

Разом з тим, суд, допускаючи потребу потерпілої у зазначених медичних та реабілітаційних засобах, зважає на ту обставину, що обвинуваченим ОСОБА_4 було здійснено оплату лікування ОСОБА_6 відразу після події дорожньо - транспортної пригоди в сумі близько 200 000 грн, і суму в розмірі 166 000 грн потерпіла особисто підтвердила в судовому засіданні. Тож, витрати потерпілої в сумі близько 125 000 грн, які підтверджуються оглянутими судом фіскальними чеками, суд вважає такими, що відшкодовані обвинуваченим в повному обсязі.

Таким чином, судом не встановлено, а позивачем не доведено понесену потерпілою ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму, яка б виходила за межі суми страхового відшкодування, а тому в позові про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.

При цьому, суд також звертає увагу позивача, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

6.2. Вирішення питання щодо моральної шкоди

Згідно роз`яснень, що містяться в п.п.3 та 5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Таким чином, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У позові потерпіла ОСОБА_6 вимагає від обвинуваченого компенсацію моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн.

Разом з тим, обґрунтовуючи заявлену суму, потерпілою не доведено заподіяння їй моральної шкоди саме у такому розмірі, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги потерпілої.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілій, суд враховує глибину і тривалість її моральних страждань, обґрунтування позовних вимог в цій частині, те, що шкоду заподіяно злочином, тяжкість тілесних ушкоджень потерпілої, наслідків, що настали, зокрема психоемоційний стрес та погіршення її фізичних здібностей, що потягло порушення звичного способу життя потерпілої, тривалість реабілітаційного періоду, інші обставини справи в їх сукупності, в тому числі і поведінку обвинуваченого відразу після дорожньо - транспортної пригоди, який надав ОСОБА_6 першу домедичну допомогу, частково оплатив її лікування, турбувався про стан її здоров`я та надав понад 200 000 грн фінансової допомоги відразу після скоєння дорожньо - транспортної пригоди.

При цьому суд зважає на те, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається жодним математичним формулам, однак в цьому випадку суд керується вимогами розумності і справедливості, нормами ст. ст. 128, 129 КПК України та ст. ст.12, 13 ЦПК України, і приходить до висновку визначити розмір моральної шкоди в сумі 200 000 гривень.

Саме такий розмір відшкодування моральної шкоди суд вважає достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не буде призводити до її безпідставного збагачення.

6.3 Вирішення питання витрат на професійну правничу допомогу

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Представником потерпілого - адвокатом ОСОБА_7 було заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 грн. В обґрунтування понесених витрат адвокат надав копії договору про надання правничої допомоги (в матеріалах справи також знаходиться оригінал зазначеного документа) від 23.09.2024 та квитанції до прибуткового касового ордера №5 від 23.09.2024.

Суд звертає увагу на те, що квитанція до прибуткового касового ордера подано до суду не в оригіналі, а в незасвідченій належним чином копії.

Крім того, на підтвердження наданих адвокатом послуг не надано жодного документа, який би свідчив про детальний опис здійснених адвокатом робіт, що позбавляє суд, як і сторону обвинувачення, співставити співмірність таких витрат.

Щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції також неодноразово висловлювався Європейський суд з прав людини. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Однак, з урахуванням того, що адвокат ОСОБА_7 брав участь в судових засіданнях 11.02.2025, 07.05.2025, 25.06.2025 та 24.07.2025 і ним був витрачений час безпосередньо в засіданні, а також час на доїзд в судові засідання, враховуючи те, що ним підготовлена позовна заява про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та витрат на правову допомогу, а також беручи до уваги загальний обсяг матеріалів судового провадження та обставини справи, враховуючи співмірність витрат зі складністю провадження, критеріями їх реальності, розумності їх розміру, суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілої ОСОБА_6 підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн.

VII. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

На підставі ч. 2 ст.124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню судові витрати на залучення експерта в розмірі 11 938 (одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) грн 50 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Житомирського районного суду Житомирської області від 29.11.2024 накладено арешт на автомобіль «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що перебував у фактичному користуванні ОСОБА_4 .

Враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_4 призначено покарання із застосуванням звільнення від його відбування, а також враховуючи те, що фактичним власником мацна являється ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд вважає за доцільне скасувати заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту зазначеного вище майна.

Речовий доказ у виді автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_3 , необхідно повернути ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішуючи питання про запобіжний захід до набрання вироком законної сили суд враховує належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування.

Зазначені обставини у сукупності з визнанням вини, щирим каяттям та активним сприянням розкриттю злочину свідчать про помірковане та послідовне небажання обвинуваченого переховуватись від суду.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортним засобом.

Згідно зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, та відповідно до ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов потерпілої задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_5 ) моральну шкоду у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні №0000255 у розмірі 11 938 (одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) грн 50 коп.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалою слідчого судді Житомирського районного суду Житомирської області від 29.11.2024, а саме арешт, накладений у повному обсязі на автомобіль «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що перебував у фактичному користуванні ОСОБА_4 .

Речові докази: автомобіль «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на території ГУНП в Житомирській області, повернути ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Чуднівський районний суд Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_17