Справа № 183/7568/25
№ 1-кп/183/2095/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000142 від 22.07.2025 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-02.06.2025 року Самарівським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

в с т а н о в и в:

До Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000142 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

В тексті обвинувального акту викладено клопотання прокурора про розгляд даного обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 , беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені в результаті досудового розслідування обставини і згоден на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, повністю згоден із встановленими органом досудового розслідування обставинами скоєного ним кримінального проступку. Обвинувачений в присутності свого захисника - адвоката ОСОБА_4 , ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченими ч. 1 ст. 394 КПК України, подав письмову заяву про розгляд обвинувального акту відносно нього у спрощеному порядку.

Потерпіла ОСОБА_5 також подала заяву про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини і згоден з розглядом обвинувального акта, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Так, за результатами спрощеного провадження встановлено, що 13 липня 2025 року, приблизно о 20.20 годині ОСОБА_3 знаходився на пляжі поблизу берега річки «Самара» біля пров. Прокатний, м. Самар, Дніпропетровська область, де в цей же час знаходилась ОСОБА_5 .

Між останніми відбувся словесний конфлікт. Під час словесного конфлікту у ОСОБА_3 раптово виник умисел спрямований на завдання фізичного болю ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій прямий протиправний умисел, ОСОБА_3 13 липня 2025 року, приблизно о 22.21 годині, знаходячись на пляжі поблизу берега річки «Самара» біля пров. Прокатний, м. Самар, Дніпропетровська область, діючи умисно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, під час словесного конфлікту наніс один удар відкритою долонею лівої руки в праву частину голови ОСОБА_5 , а саме у праве вухо, не спричинивши останній тілесних ушкоджень, але завдавши фізичний біль.

Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання удару, який завдав фізичний біль і не спричинив тілесних ушкоджень.

З урахуванням наведеного, вивчивши матеріали кримінального провадження надані органом досудового розслідування, керуючись діючим кримінальним та кримінальним процесуальним законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні умисного завдання удару, який завдав фізичний біль і не спричинив тілесних ушкоджень, при обставинах, встановлених органом досудового розслідування доведена повністю, а дії ОСОБА_3 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 126 КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд враховує, що від вчиненого обвинуваченим кримінального проступку тяжких наслідків не настало, те що останній вину визнав повністю, за місцем служби характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України та вважає за необхідне обрати йому покарання у виді громадських робіт, однак відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби, виходячи з того, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією і не входить у вищезгаданий перелік, саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує, що обвинувачений був засуджений 02.06.2025 року вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу, однак штраф не сплатив.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Положеннями ч. 4 ст. 71 КК України встановлено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне правопорушення у даному провадженні ОСОБА_3 вчинив 13 липня 2025 року, тобто після набрання вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року законної сили.

Вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, який на даний час не сплачено, а отже покарання не відбуто.

Положеннями ч. 3 ст. 72 КК України встановлено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

В кримінальному провадженні цивільний позов до обвинуваченого не пред`являвся.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт 100 (сто) годин.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України невідбуте покарання за вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2025 у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян виконувати самостійно.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Суддя ОСОБА_1