печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року

В С Т А Н О В И В :

Заступник керівника першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням, погодженим із прокурором, про здійснення спеціального досудового розслідування в кримінальному провадженні №0003488 від 17.11.2016 відносно ОСОБА_2 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), яке обґрунтовується наступним.

Слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003488 за підозрою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 № 2341-ІІІ).

Під час досудового розслідування встановлені обставини, які вказують на те, що представники іноземної держави - Російської Федерації, маючи намір значно розширити можливості використання військової присутності Російської Федерації на території України та створити умови нібито тимчасової, а фактично постійної присутності Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, яка б не обмежувалася часом, не пізніше 15.04.2008 розпочали підривну діяльність проти України, яка полягала у втручанні в її внутрішню та зовнішню політику; спробах зменшення економічного й оборонного потенціалу України, зниження її обороноздатності; у вжитті заходів щодо посилення економічної залежності України від Російської Федерації, зокрема шляхом збільшення ціни на природний газ із метою отримання сприятливих умов для вирішення питань продовження строку перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України.

Про проведення такої підривної діяльності розвідувальні органи та органи безпеки України у період з 2004 року по 2010 рік систематично інформували вищих посадових осіб України, які були уповноважені вживати заходи щодо забезпечення захисту незалежності, обороноздатності держави, спрямовувати і координували роботу міністерств та інших органів виконавчої влади, а також здійснювати внутрішню і зовнішню політику держави на забезпечення її національних інтересів і безпеки (Раду національної безпеки та оборони України, Кабінет Міністрів України, Адміністрацію (Секретаріат) Президента України, Міністерство оборони України, Міністерство закордонних справ України та інші).

Проте, замість того, щоб протистояти іноземному втручанню у внутрішню та зовнішню політику держави, спробам зменшення економічного й оборонного потенціалу України, зниження її обороноздатності в південному напрямку, посиленню економічної залежності від Російської Федерації, а також своєчасно та дієво вживати заходів захисту національних інтересів реальним і потенційним загрозам України, громадяни України ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інші особи, за попередньою змовою між собою, діючи з прямим умислом, вчинили дії, спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України, тобто державну зраду.

Так, громадяни України ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та інші невстановлені особи, надаючи іноземній державі - Російській Федерації та її представникам допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, діючи за попередньою змовою групою осіб, достовірно знаючи, що положення Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України очевидно суперечать Конституції та законам України, зокрема ст. ст. 1, 2, 17, 19, 65, 68, 103-104, 106, 132-134, пункту 14 Перехідних положень (Розділу XV) Конституції України, ст. 20 Закону України «Про міжнародні договори України», в порушення вимог параграфів 11, 43, 45, 46, 63 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 950 від 18.07.2007 (із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України станом на 21.04.2010), без проведення експертизи (фахової і юридичної) в Секретаріаті Кабінету Міністрів України та правової експертизи щодо відповідності проєкту такої угоди Конституції та законам України, без фактичного розгляду органами державної влади України, забезпечили у квітні 2010 року погодження, схвалення, підписання та ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України (далі - Угода).

Зокрема, у період з 11.03.2010 до 19.04.2010, перебуваючи на території України, ОСОБА_6 , з метою реалізації спільних з ОСОБА_5 злочинних намірів, з його відома та згоди, діючи з прямим умислом, повідомив членам Кабінету Міністрів України - Міністру закордонних справ України ОСОБА_3 , Міністру юстиції України ОСОБА_2 , Міністру оборони України ОСОБА_4 , а також іншим особам про необхідність за участю обмеженого кола осіб провести зустріч із представниками РФ щодо організації складання та підписання Угоди, а також забезпечення безперешкодного погодження, схвалення, підписання та ратифікації без зауважень проекту такої Угоди й інших необхідних документів, усунення будь-яких перешкод у вчиненні таких дій.

Далі, ОСОБА_2 , приблизно у період з 10 год 00 хв до 22 год 00 хв 19.04.2010, перебуваючи на території РФ, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та іншими особами, виконуючи свою роль та функції у вчиненні злочину, зустрівся з представниками РФ, від яких отримав проєкт Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, підготовлений російською стороною, який передбачав інші істотні умови ніж базові Угоди.

Приблизно у період з 15 год 00 хв до 23 год 00 хв 20.04.2010 ОСОБА_2 , перебуваючи в державній резиденції вищих урядових осіб РФ «Ново-Огарьово» (село Усово в Одинцовському міському окрузі Московської області РФ), продовжуючи реалізацію своїх злочинних намірів, спрямованих на виконання спільного злочинного умислу з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та іншими особами, який направлений на надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, під час засідання української делегації, яку очолював Прем`єр-міністр України ОСОБА_6 , на офіційному рівні повністю підтримав, як і інші співучасники злочину - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , нав`язану представниками іноземної держави позицію необхідності укладання (підписання) Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України.

У подальшому, приблизно у період з 11 год до 12 год, 21 квітня 2010 року ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні Кабінету Міністрів України за адресою: вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, усвідомлюючи те, що положення Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України очевидно суперечать Конституції та законам України, зокрема ст.ст. 1, 2, 17, 19, 65, 68, 103-104, 106, 132-134, пункту 14 Перехідних положень (Розділу XV) Конституції України, ст.ст. 4, 20 Закону України «Про міжнародні договори України», підписав розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення проекту Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» № 947-р від 21 квітня 2010 року.

При цьому, не пізніше 11 год 34 хв 21 квітня 2010 року Міністр юстиції України ОСОБА_2 , виконуючи відведену роль та функції у вчиненні злочину, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи те, що проект Угоди суперечить Конституції та законам України, зокрема ст.ст. 1, 2, 17, 19, 65, 68, 103-104, 106, 132-134, пункту 14 Перехідних положень (Розділу XV) Конституції України, прийнятій на п`ятій сесії Верховної Ради України 28 червня 1996 року, із змінами і доповненнями, внесеними законами України від 8 грудня 2004 року № 2222-IV, ст.ст 4, 20 Закону України «Про міжнародні договори України, а його погодження та подальше підписання очевидно спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України та фактично є наданням іноземній державі - Російській Федерації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, без фактичного його розгляду очолюваним Міністерством та проведення обов`язкової правової експертизи щодо відповідності проекту такої Угоди Конституції та законам України, погодив без зауважень проекти Угоди та розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення проекту Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» шляхом підписання довідок про їх погодження.

Далі, в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про міжнародні договори України» відповідно до якої пропозиції про укладення міжнародних договорів України подаються після проведення Міністерством юстиції України правової експертизи щодо відповідності проекту міжнародного договору Конституції та законам України, без наявності такої експертизи проект Угоди внесено на розгляд Президента України.

ОСОБА_5 , будучи громадянином України, 21.04.2010 приблизно у період з 13 год 00 хв до 17 год 00 хв, перебуваючи у місті Харкові, діючи з прямим умислом та за попередньою змовою групою осіб, в порушення вимог ст. ст. 1, 2, 17, 19, 65, 68, 102-104, 106, 132-134, пункту 14 Перехідних положень (Розділу XV) Конституції України, прийнятій на п`ятій сесії Верховної Ради України 28.06.1996, із змінами і доповненнями, внесеними законами України № 2222-IV від 08.12.2004, ст. ст. 4, 20 Закону України «Про міжнародні договори України, ст. ст. 4, 6 Закону України «Про оборону України», ст. 7 Закону України «Про Збройні Сили України», Воєнній доктрині України, ст. 39 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів 1986 року, ст. 25 Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту на території України, ст. 10 Угоди між Україною і Російською Федерацією про параметри поділу Чорноморського флоту, ст. 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про взаємні розрахунки, пов`язані з поділом Чорноморського флоту та перебуванням Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, надаючи іноземній державі - РФ та її представникам, допомогу у проведенні підривної діяльності проти України, діючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та економічній безпеці України, а саме створюючи умови до збільшення чисельності військ РФ на суверенній території України - в АР Крим та місті Севастополі, та умови для подальшого перебування цих військ на території України всупереч ст. 17 Конституції України, підписав від імені України Угоду між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, чим створив умови вторгнення Збройних Сил РФ та подальшу окупацію ними частини території України, а саме АР Крим та м. Севастополя у 2014 році, а також нарощування особового складу та військової техніки Збройних Сил РФ в АР Крим та місті Севастополі.

Після цього, не пізніше 23.04.2010, Міністр юстиції України ОСОБА_2 , Міністр закордонних справ України ОСОБА_3 та Міністр оброни України ОСОБА_4 , перебуваючи на території України, виконуючи кожний свою роль та функції у вчиненні злочину, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи те, що Угода суперечить Конституції та законам України, а її підписання очевидно спрямоване на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України та фактично є наданням іноземній державі - РФ та її представникам ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, погодили без зауважень проект Закону України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» шляхом підписання довідки про його погодження.

Далі, 23.04.2010 Президент України ОСОБА_5 вніс на розгляд Верховної Ради України перший з часу вступу на пост Президента України проект Закону України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» та визначив його як невідкладний для позачергового розгляду Верховною Радою України.

На виконання усного доручення ОСОБА_5 , народні депутати України, які кількісно утворювали більшість від конституційного складу у Верховній Раді України, 27.04.2010 шляхом відкритого голосування ухвалили Закон України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» № 2153-VI, яким ратифікували зазначену угоду, та того ж дня вказаний Закон був підписаний Президентом України ОСОБА_5 .

Внаслідок зазначених узгоджених злочинних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та інших осіб щодо погодження, підписання та ратифікації у квітні 2010 року Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, було створено передумови для подальшого переоснащення (модернізації) озброєння Чорноморського флоту Російської Федерації, збільшення їх військової присутності на території АР Крим та м. Севастополя, замість їх зменшення та виведення з території України відповідно до базових Угод.

У зв`язку з цим Російська Федерація та її представники, в порушення ст. 4 Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28.05.1997, ст. 7 Угоди між Україною і Російською Федерацією про параметри поділу Чорноморського флоту від 28.05.1997 та додатків до цієї Угоди, продовжуючи підривну діяльність проти України, у період з 2010 року по 2014 рік на території півострова АР Крим та м. Севастополя протиправно збільшували свою військову присутність, зокрема шляхом проведення прихованого переозброєння (модернізації) своєї військової техніки.

В результаті, починаючи з 20 лютого 2014 року, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури, для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополя, у порушення вимог пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимог частини 4 статті 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (XXV), від 21 грудня 1965 року № 2131 (XX), Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), ст.ст. 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, ст.ст. 1, 2 Конституції України, на територію України, а саме на територію півострова Крим розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, зокрема: 31 окремої гвардійської десантно-штурмової бригади повітрянодесантних військ, НОМЕР_1 окремого гвардійського полку спеціального призначення повітрянодесантних військ, НОМЕР_2 окремої гвардійської мотострілецької бригади, 58 армії Південного військового округу, 98 гвардійської повітрянодесантної дивізії повітрянодесантних військ, 76 гвардійської десантно-штурмової дивізії повітрянодесантних військ, НОМЕР_3 окремої гвардійської мотострілецької бригади миротворчих сил Збройних Сил РФ..

У зв`язку із встановленням вказаних обставин, 25.07.2022 складено письмове повідомлено про підозру ОСОБА_2 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001).

Враховуючи те, що місце перебування ОСОБА_2 невідоме, орган досудового розслідування був позбавлений можливості вручити йому письмове повідомлення про підозру від 25.07.2022 у день його складення, зазначене повідомлення про підозру відповідно до вимог ст.ст. 111, 135, ч. 1 ст. 278 КПК України направлено цього ж дня у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень, а саме за останнім відомим місцем проживання та реєстрації ( АДРЕСА_1 ). Крім цього, у подальшому, після встановлення місця переховування ОСОБА_2 за межами України - на території Республіки Кіпр, письмове повідомлення про підозру йому було вручене компетентними органами вказаної держави у порядку міжнародного співробітництва.

У зв`язку з наведеним, ураховуючи положення ст. 42 КПК України, відповідно до якої підозрюваним є особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_2 в належний спосіб повідомлено про підозру та останній набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Слідчий зазначає, що ОСОБА_2 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України, а отримані під час досудового розслідування докази, долучені ним до клопотання, дають можливість встановити сукупність обставин, які виключають будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом даного кримінального провадження, крім того, що мало місце вчинення кримінального правопорушення і причетність ОСОБА_2 до його вчинення є вірогідною та достатньою, зокрема, для здійснення відносно нього спеціального досудового розслідування.

Також слідчий зазначає, що ОСОБА_2 , будучи підозрюваним у кримінальному провадженні, умисно переховується від слідства та суду за межами території України з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Про переховування підозрюваного ОСОБА_2 від органу досудового розслідування свідчить його відсутність за місцем реєстрації та останнім відомим місцем проживання - АДРЕСА_1 . Під час відвідування вказаної адреси проживання встановлено, що у ній ніхто не проживає.

Крім того, факт переховування від органу досудового розслідування підтверджується тим, що ОСОБА_2 на виклик правоохоронного органу не з`явився, про причини неявки не повідомив. При цьому повістка про виклик ОСОБА_2 до органу досудового розслідування на 25.07.2022 була розміщена 20.07.2022 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» № 157 (7278). Крім цього, повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_2 до органу досудового розслідування на 19.09.2022, 20.09.2022, 21.09.2022 були опубліковані 13.09.2022 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та 14.09.2022 в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» № 198 (7319).

Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації, ОСОБА_2 , із використанням паспорту громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_4 , за допомогою транспортного засобу з державним номерним знаком НОМЕР_5 , 08.05.2022 перетнув державний кордон в пункті пропуску «Чоп (Тиса)» та по теперішній час до України не повернуся.

Також вказує, що у зв`язку з невстановленням місця знаходження підозрюваного ОСОБА_2 , постановами слідчого від 25.07.2022 його оголошено у державний та міжнародний розшук, які спрямовано для виконання до оперативного підрозділу.

За результатами розшукових заходів встановлено, що ОСОБА_2 переховується від органу досудового розслідування на території Республіки Кіпр.

У зв`язку з цим, до компетентних органів Республіки Кіпр 05.08.2022 було спрямовано запит про міжнародну правову допомогу з проханням встановити фактичне місце проживання (перебування) підозрюваного ОСОБА_2 на території Республіки Кіпр та вручити йому процесуальні документи, у тому числі повідомлення про підозру від 25.07.2022.

За результатами виконання вказаного запиту, компетентними органами Республіки Кіпр встановлено, що ОСОБА_2 перебуває у м. Лімасол, було здійснено його виклик до органу поліції (розташований за адресою 3046, Закакі, Лімасол) та 16.09.2022 о 12:10 вручено процесуальні документи, у тому числі повідомлення про підозру від 25.07.2022. Підозрюваний ОСОБА_2 та його адвокат ОСОБА_10 , отримавши процесуальні документи, підписи про їх отримання ставити відмовилися.

У подальшому, 28.09.2022 до компетентних органів Республіки Кіпр 28.09.2022 було спрямовано клопотання про видачу (екстрадицію) підозрюваного ОСОБА_2 до України для притягнення до кримінальної відповідальності. За результатами розгляду даного клопотання, Міністром юстиції та громадського порядку Республіки Кіпр прийнято рішення не виконувати запит про видачу ОСОБА_2 , оскільки відповідно до юридичного повідомлення юридичного відомства Республіки, законодавство Республіки Кіпр класифікує злочини, за які запитується видача правопорушника, як політичні злочини.

Таким чином, компетентними органами Республіки Кіпр відмовлено у видачі підозрюваного ОСОБА_2 до України.

Далі, продовжуючи здійснювати заходи до міжнародного розшуку підозрюваного ОСОБА_2 , 10.05.2024 прокурором спрямовано ще один запит про міжнародну правову допомогу до компетентних органів Республіки Кіпр з проханням встановити точну адресу проживання підозрюваного та допитати його в статусі підозрюваного. Запит перебуває на виконанні.

Відповідно до інформації Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 15.11.2024, підозрюваний ОСОБА_2 переховується на території Республіки Кіпр. Так, 20.10.2024 до оперативного підрозділу надійшов лист першого секретаря з консульських питань Посольства України в Республіці Кіпр ОСОБА_11 з доданими копіями документів, які надав ОСОБА_2 для постановки на Тимчасовий консульський облік та оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що теж підтверджує його перебування на території цієї країни.

Також у ході досудового розслідування встановлено, що інші співучасники злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_2 , а саме: колишній Президент України ОСОБА_5 та колишній Прем`єр-міністр України ОСОБА_6 (обвинувальний акт відносно вказаних осіб передано до суду) переховуються на території держави-агресора - Російської Федерації, де створені умови для переховування вказаних осіб від органу досудового розслідування та суду; підозрюваний, колишній Міністр оборони України ОСОБА_4 - на території Республіки Білорусь; підозрюваний, колишній Міністр закордонних справ України - на території Сполучених Штатів Америки.

Ураховуючи, що підозрюваний ОСОБА_2 переховується від органу слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності в кримінальному провадженні № 0003488 ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2022 відносно підозрюваного ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді тримання пі вартою.

Таким чином зазначає, що ОСОБА_2 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України, переховується від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення вказаного злочину та оголошений у міжнародний розшук, чинним кримінальним процесуальним законодавством дозволяється здійснення спеціального досудового розслідування стосовно останнього у даному кримінальному провадженні, а відтак слідчий просив надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно останнього у даному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурори ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтримали клопотання з наведених підстав та просили його задовольнити.

Захисник ОСОБА_14 підтримав свої письмові заперечення, за змістом яких послався на те, що ОСОБА_2 був оголошений в національний і міжнародний розшук, в той же день, як йому було винесене повідомлено про підозру - 25.07.2022. Зазначає, що ОСОБА_2 не набув статусу підозрюваного. Він виїхав до Республіки Кіпр не з метою переховування від правоохоронних органів, не із-за війни, а тому що в родині стались важкі обставини, його невістка ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, там залишились його старший син і онуки. Жодних причин для свого розшуку ОСОБА_2 не надавав, правоохоронці весь час знали його місце перебування на території Республіки Кіпр. Послався на роздруківки з месенджера Вотсапп, де ОСОБА_2 12.05.2022 спілкувався зі слідчим Єрохіним (до підозри), в переписці він роз`яснює, де він знаходиться і чому. Ухвалою від 05.08.2024 було скасовано постанову про оголошення ОСОБА_2 в розшук. Останній не переховується, знаходиться на Кіпрі, перебуває з 10.10.2024 на консульському обліку. 16.09.2024 ОСОБА_2 отримав дозвіл на проживання в Республіці Кіпр. Також зазначає, що ОСОБА_2 приймає участь в судових засіданнях у режимі ВКЗ в іншому кримінальному провадженні і готовий співпрацювати з органом досудового розслідування в рамках міжнародного співробітництва у даному кримінальному провадженні.

При цьому, адвокат також послався на необгрунтованість підозри. Звазначив, що в повідомленні про підозру ОСОБА_2 подією кримінального правопорушення, до якого може бути причетний ОСОБА_2 , є підписання Президентом України та ратифікація Верховною Радою України Угоди між Україною та РФ з питань перебування Черноморського флоту РФ на території України у квітні 2010 року. А злочинними діями ОСОБА_2 визначається погодження проекту угоди й проекту закону про ратифікацію зазначеної Угоди. Посилання прокурора на порушення також ст.20 ЗУ «Про міжнародні договори» неправомірне, оскільки пролонгація Угоди між Україною та РФ про статус та умови перебування Чорноморського флоту РФ на території України, укладена 28.05.1997 року не здійснювалась, а був підписаний новий договір, якій визначав нові умови оренди існуючої військової бази Чорноморського флоту РФ і часові межи її перебування на території України. Як і в договорі від 28.05.1997 року, договір, підписаний у квітні 2010 року, не передбачав дату припинення перебування флоту РФ на території України, а так само передбачав можливість пролонгації договору на нові часові терміни за згодою сторін. Окрім цього, ані Конституція України, ані ЗУ «Про міжнародні договори» не передбачає обов`язковості схвалення ініціативи Президента України членами Уряду чи Кабінетом Міністрів України. Такі «погодження» мають виключно політичне, а не юридичне значення. Вони не можуть обмежувати конституційне право Президента України ініціювати і підписувати міжнародний договір. Так само, поданий Президентом України до Верховної Ради України проект закону про ратифікацію Угоди між Україною та РФ з питань перебування Чорноморського флоту РФ на території України відповідно до Конституції і законодавства країни не потребував жодних погоджень членів Уряду чи Кабінету Міністрів України. Прийняття рішення з цього питання знаходилось у виключній компетенції Президента і Верховної Ради України. Вказує, що угода на даний час є діючою, ніхто з осіб народних депутатів, які її ратифіковували, до кримінальної відповідальності не притягувався. Це була ініціатива Президента України на час підписання цієї Угоди і ОСОБА_2 не перевищував своїх повноважень, оскільки це відноситься до виключних повноважень Президента України. Конституційний суд України не приймав рішення щодо незаконності цієї Угоди і невідповідності цієї Угоди Конституції України.

Досудове розслідування кримінального провадження № 0003488 здійснюється вже понад 8 років, що порушує процесуальні права ОСОБА_2 на розумні строки досудового розслідування. Зазначив, що дана справа замовна і політична. ОСОБА_2 діяв в межах закону, це була виключна дискреція Президента України і його ініціатива. ОСОБА_2 був міністром юстиції і ініціатива Президента України не має жодного відношення до Кабінету Міністрів України, в склад якої входив ОСОБА_2 - міністр. Якби Верховна Рада не погодила цю Угоду, вона б і не набула своєї дії. Вказує, що процесуальна поведінка ОСОБА_2 у цьому кримінальному провадженні є бездоганною, тому просив відмовити органу досудового розслідування у задоволенні цього клопотання, оскільки воно безпідставне.

Захисник ОСОБА_16 підтримала свої письмові заперечення, які містять аналогічну правову позицію захисту. Зазначила, що підозра ОСОБА_2 є необгрунтованою і безпідставною, а надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у даному кримінальному провадженні буде втручанням в процесуальні права ОСОБА_2 , оскільки він буде позбавлений права належним чином здійснювати своє право на захист. Так, зазначені Договір і Угода, про які йдеться в повідомленні про підозру ОСОБА_2 , на даний час є чинними. Не має жодного нормативного акту, який ставить в залежність від позиції Міністерства юстиції факт підписання Верховною Радою України Закону про ратифікацію міжнародної Угоди. Таким чином, парламент був вільний у своєму волевиявленні, коли ратифікував цю Угоду. Зазначила, що не існує причинно-наслідкового зв`язку між документами, які підписані ОСОБА_2 , і результатами голосування Парламенту. Жоден з цих народних депутатів не притягнутий до кримінальної відповідальності. Серед підозрюваних в цьому кримінальному провадженні не має жодного працівника юридичного департаменту Адміністрації Президента України. ОСОБА_2 не є суб`єктом подання звернення до Конституційного Суду. Підпис ОСОБА_2 на документах, що фігурують у кримінальному провадженні, від якого він ніколи не відмовлявся, ні до чого не призвів, а наслідки, які настали внаслідок ратифікації цієї Угоди між Україною та РФ, це не відповідальність ОСОБА_2 . Зазначає, що ОСОБА_2 не ухиляється від суду, він виїхав закордон не у зв`язку із війною, а за складними сімейними обставинами. Сторона обвинувачення може використовувати механізм міжнародної правової допомоги у даному кримінальному провадженні, дії ОСОБА_2 не змушують його розшукувати. Відтак, адвокат просила відмовити у задоволенні клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження по суті ініційованого питання, вивчивши клопотання та дослідивши надані до нього копії матеріалів кримінального провадження, клопотання та письмові докази сторони захисту, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003488 за підозрою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 № 2341-ІІІ).

У відповідності до вимог ст. 297-1 КПК України, спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 1112, 112, 113, 114, 1141, 1142, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 3692, 370, 379, 400, 408, 436, 4361, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Водночас, положеннями ст. 297-5 КПК України передбачено, що повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

25.07.2022 ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

В цей же день, повідомлення про підозру направлено поштою за адресою його останнього проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

Підозрюваний ОСОБА_2 неодноразово викликався слідчим повістками про виклик для участі в слідчих діях 19.09.2022, 20.09.2022, 21.09.2022 проте у вказані в зазначених повістках дати та час останній не з`явився, про причини неявки орган досудового розслідування не повідомив, які також опубликовані в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» № 198 (7319).

Відповідно до інформації Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №10-5-014-26832 від 28.10.2024 ОСОБА_2 08.05.2022 о 04.09 год. з пункту пропуску Чоп (Тиса) виїхав на транспортному засобі державний номер НОМЕР_5 .

Постановою слідчого слідчої групи - слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчиненних у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_17 від 25.07.2022, ОСОБА_2 оголошено у розшук, який доручено управлінню протидії системним загрозам управління державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України.

Постановою слідчого слідчої групи - слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчиненних у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_17 від 25.07.2022, ОСОБА_2 оголошено у

міжнародний розшук, який доручено управлінню протидії системним загрозам управління державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України.

20.09.2022 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/25092/22-к обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_2 .

Зважаючи на вищевикладені фактичні дані та положення ст. ст. 42, 276-279, 297-5 КПК України, посилання захисників на здійснення повідомлення про підозру ОСОБА_2 з порушенням ст.ст. 276-279, 297-5 КПК України, внаслідок чого останній не набув статусу підозрюваного в кримінальному провадженні, безпідставне.

Виходячи з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про достатність доказів для початку спеціального розслідування в кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України, враховуючи також практику Європейського суду з прав людини ( зокрема, рішення «Чеботарь проти Молдови»), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин.

Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні спеціального досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Відтак, підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого за доводами сторони захисту щодо необгрунтованості підозри ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України слідчим суддею не встановлено.

Відповідно до п. 20-1 перехідних положень КПК України, спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110 2, 111, 112, 113, 114, 114-1, 115, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255, 258, 2581, 2582, 2583, 2584, 2585, 348, 364, 365, 368, 3682, 379, 400, 436, 436-, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук, чи який понад шість місяців переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або стосовно якого наявні фактичні дані, що він перебуває за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції. Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошені у міждержавний та/або міжнародний розшук, чи які понад шість місяців переховуються від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або стосовно яких наявні фактичні дані, що вони перебувають за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, та вони розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цьому абзаці, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляд.

Положення частини п`ятої статті 139 цього Кодексу у разі вчинення злочинів, визначених в абзаці другому цього пункту (20-1), поширюються також на осіб, які понад шість місяців переховуються від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або стосовно яких наявні фактичні дані, що вони перебувають за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції.

Оцінивши всі вищевказані обставини в їх сукупності, слідчим суддею беззаперечено встановлено, що підозрюваний ОСОБА_2 переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, перебуваючи за межами України, оголошений 25.07.2022 у міжнародний розшук, а відтак, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0003488 від 17.11.2016 відносно ОСОБА_2 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001).

Керуючись ст. ст. 3, 9, 22, 42, 297-1, 297-3, 297-4, 376 КПК України, п. 20-1 розділу XІ «Перехідні положення» КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання заступника керівника першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_1 - задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0003488 від 17.11.2016, відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001).

Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні відомості про здійснення спеціального досудового розслідування внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення та не може бути оскаржена, заперечення на неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_18