УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року

м. Київ

Справа № 296/8401/23

Провадження № 51-3635 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого

ОСОБА_5 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 11 червня 2025 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Коростишів Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого у

АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 357 КК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 23 квітня 2024 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 357 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;

- за ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю кримінальних правопорушень призначено покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Вирішено питання щодо речових доказів, арешту майна та процесуальних витрат.

Згідно з вироком 05 липня 2023 року близько 22:24 год, у період запровадженого в Україні воєнного стану у ОСОБА_5 та особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, які діяли за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи поблизу приміщення магазину «Сільпо», розташованого у м. Житомир (площа Житній ринок, 1), виник спільний злочинний умисел, спрямований на розбійний напад з метою заволодіння майном раніше незнайомого їм ОСОБА_6 .

Приблизно о 23:27 ОСОБА_5 та інша особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, запросили на розмову ОСОБА_6 , при цьому примусово почали штовхати його за торгівельний модуль НОМЕР_1 (площа Житній ринок, 1 у м. Житомирі), де, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з єдиним умислом, за попередньою змовою групою осіб, скориставшись створеними умовами для реалізації спільного злочинного умислу; впевнившись в тому, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, діючи в межах попередньої домовленості, з метою подолання можливого опору потерпілого ОСОБА_6 . ОСОБА_5 наніс кулаком два удари в обличчя та голову ОСОБА_6 , а інша особа в свою чергу нанесла кулаком один удар в обличчя та голову ОСОБА_6 , після чого продовжив наносити удари ногами та руками по голові та тулубу потерпілого, а саме стопами ніг наніс два удари в область колін ОСОБА_6 , від чого останній впав на землю та втратив свідомість.

Таким чином, ОСОБА_5 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, подолали волю потерпілого до опору, заподіявши останньому тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень, та вчинили насильство, небезпечне для здоров`я потерпілого.

В цей час, скориставшись створеними умовами та продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з іншою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, обшукавши речі потерпілого ОСОБА_6 , заволоділи грошовими коштами в сумі 1500 грн, мобільним телефоном, посвідченням учасника бойових дій, посвідченням офіцера та паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_6 .

Після цього ОСОБА_5 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, залишили місце вчинення кримінального правопорушення й викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 5 566,40 грн.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України.

Також своїми умисними діями, які виразилися у незаконному заволодінні іншим важливим особистим документом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.28 ч.3 ст.357 КК України.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 11 червня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_5 було залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що Житомирський апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі належним чином не обґрунтував та не вмотивував свої висновки щодо не можливості застосування при призначенні покарання засудженому ОСОБА_5 положень статей 69 та 75 КК України, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для їх застосування.

Захисник зауважує, що викрадене майно було повернуто, у зв`язку з чим цивільний позов про відшкодування у тому числі й моральної шкоди у кримінальному провадженні не заявлявся, а сам потерпілий ОСОБА_6 не наполягав на призначенні суворого покарання.

Крім того, суди безпідставно не врахували обставини, які пом`якшують покарання, такі як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

До того ж судом першої інстанції було визнано як окрему обставину, що пом`якшує покарання, вжиття засудженим заходів для повернення потерпілому документів і мобільного телефону. Вказаного апеляційний суд не врахував та зазначив, що підстав для застосування положень ст. 69 КК України немає.

Крім того, захисник звертає увагу, що при розгляді апеляційної скарги суд апеляційної інстанції взагалі не надав оцінки можливості застосування положень

ст. 75 КК України та не вмотивував відмову у звільненні засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, хоча для цього були законні підстави.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 4

ст. 187, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 357 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Стосовно доводів захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_5 покарання, безпідставного неврахування обставин, які пом`якшують покарання, необхідності пом`якшення засудженому покарання із застосуванням положень статей 69, 75 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: 1) вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до положень частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; 2) вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_5 покарання, зокрема й в аспекті недоцільності звільнення його від відбування покарання з випробуванням із застосуванням положень ст. 69 КК України ґрунтується на наведених вимогах закону.

Місцевий суд, призначаючи засудженому ОСОБА_5 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких; даніпро особу засудженого, зокрема те, що він раніше не судимий, на обліку в психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, має на утриманні одну неповнолітню дитину, є інвалідом 2-ї групи.

Крім цього, судом враховано обставини, що передували вчиненню кримінальних правопорушень, зокрема створення потерпілим передумов для насильства через перебування в громадському місці у стані сильного алкогольного сп`яніння, що супроводжувалося втратою ним реальної оцінки обстановки, пам`яті та координації рухів, а також думку потерпілого, який претензій до обвинувачених не має та не наполягав на суворому покаранні.

Також судом першої інстанції визнано обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , вжиття обвинуваченим заходів щодо повернення потерпілому викрадених документів та мобільного телефону. Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Посилання скаржника на те, що судами не враховано належним чином пом`якшуючі покарання обставини, зокрема те, що ОСОБА_5 частково визнає свою вину, а саме у викраденні майна та документів, які були повернуті потерпілому, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані обставини були враховані місцевим судом.

При цьому місцевий суд дійшов висновку що засуджені не вчиняли жодних активних дій, які б свідчили про їх сприяння розкриттю злочину, оскільки факт вчинення кримінального правопорушення було встановлено завдяки відеозаписам з камер відеоспостереження, а відомостей, які виходили б за межі встановленого під час проведення слідчих дій, вони не повідомляли.

Щодо щирого каяття, суд зазначив, що воно передбачає певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи.

Однак у ході судового розгляду встановлено, що засуджені не визнали обставин кримінальних правопорушень. Зокрема, обвинувачені наголошували на провокативну поведінку потерпілого та стверджували, що вчинили свої дії з метою самозахисту, що не знайшло свого підтвердження й було спростовано дослідженими в судовому засіданні доказами.

Врахувавши наведені обставини й дані про особу засудженого, суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення місцевого суду, дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника щодо застосування положень ст. 69 КК України, які здебільшого є аналогічними доводам касаційної скарги, та із зазначенням докладних мотивів ухваленого рішення обґрунтовано залишив апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Апеляційний суд, оцінюючи доводи сторони захисту, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для призначення засудженому більш м`якого покарання. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та доданих до неї копій судових рішень не убачається підстав для її задоволення, згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 11 червня 2025 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3