Справа 288/1358/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

15 серпня 2025 року . селище Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

старшого слідчого СВ - ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Попільня Житомирської області в режимі відеоконференції клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції № 1 Житомирського РУП № 2 ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження № 0002010 від 04.06.2024, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Андрушки, Попільнянського району, Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СВ Відділення поліції № 1 Житомирського РУП № 2 в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0002010 від 04.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.11.2022

ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію»

№69/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти

України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і

мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань

ОСОБА_5 призвано на військову службу за призовом під час проведення

загальної мобілізації.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2023 №127 солдата

ОСОБА_5 , який зараховано до списків особового складу військової частини на всі види

забезпечення та призначено на посаду стрільця-зенітника 1 зенітного ракетного

взводу зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2024 № 57 солдат ОСОБА_5 призначений стрільцем-зенітником зенітного ракетного взводу 3 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

У відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний

стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її

місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній

незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання

відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим

адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для

відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки,

усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній

цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і

свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із

зазначенням строку дії цих обмежень.

Пропозиції щодо введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях на

розгляд Президентові України подає Рада національної безпеки і оборони України.

У разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в

окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в

Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України

щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її

місцевостях, затверджений Верховною Радою України, підлягає негайному

оголошенню через засоби масової інформації або оприлюдненню в інший спосіб.

У разі оголошення Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні

або в окремих її місцевостях Верховна Рада України збирається на засідання у

дводенний строк без скликання та розглядає питання щодо затвердження указу

Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її

місцевостях у порядку, встановленому Конституцією України та Регламентом

Верховної Ради України.

В разі оголошення Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні

або в окремих її місцевостях керівники органів державної влади та органів місцевого

самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності зобов`язані

сприяти негайному прибуттю народних депутатів України на засідання Верховної

Ради України та здійсненню їхніх повноважень.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її

місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється

разом із законом щодо затвердження такого указу Президента України та набирає

чинності одночасно з набранням чинності таким законом.

Воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється

після закінчення строку, на який його було введено.

До закінчення строку, на який було введено воєнний стан, та за умови усунення

загрози нападу чи небезпеки державній незалежності України, її територіальній

цілісності Президент України може прийняти указ про скасування воєнного стану на

всій території України або в окремих її місцевостях, про що має бути негайно

оголошено через засоби масової інформації.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація

- комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної

економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів

місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в

умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань,

Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного

часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи

приховано.

Особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил

України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого

конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної

цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та

закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс

заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України

на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»

рішення про демобілізацію приймає Президент України.

Тобто, воєнний стан в Україні введено із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року

строком на 30 діб Указом Президента України №64/2022, який затверджено Законом

України від 24.02.2022 року №2102-ІХ 24.02.2022 та станом на 11.09.2022 припинений

або скасований не був.

Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини

НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби

Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції

України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському

народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати

рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність,

знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил

України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань,

доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності і

витримки, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання

завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності

України, у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини

(підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти

йому про прибуття, розподіляти час у військовій частині протягом доби і протягом

тижня згідно з розпорядком дня, встановленого командиром (начальником).

Відповідно до вимог ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України,

військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного

військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків,

вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно

виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Однак, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією,

перебуваючи на посаді стрільця-зенітника зенітного ракетного взводу 3

аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 11,

16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4

Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу

відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного

стану, 27.02.2024 близько 20 год. 00 хв. самовільно залишив район відновлення

боєздатності військової частини НОМЕР_1 в

АДРЕСА_2 та обов`язки військової служби не виконує, перебуваючи поза

межами військової частини, проводив час на власний розсуд до 09 год. 00 хв.

05.08.2025 коли прибув до ВП №1 Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській

області, чим закінчив вчинення злочину.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у самовільному залишенні місця

служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного

стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407

КК України.

В ході досудового розслідування 09.08.2025 ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального

правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Вина ОСОБА_5 обґрунтовано підтверджується зібраними у кримінальному

провадженні доказами, а саме:

-актом службового розслідування від 22.03.2024 та долученими до нього

матеріалами;

-рапортом за фактом самовільного залишення військової частини;

-рапортом оперуповноваженого щодо допиту свідка ОСОБА_6 ;

-рапортом оперуповноваженого щодо допиту свідка ОСОБА_7 ;

-поясненням ОСОБА_5 , який свою вину визнав та повідомив, що не бажає

продовжувати службу в лавах ЗСУ.

Підставою застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, та ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема:

- ОСОБА_5 у разі необрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення

від кримінальної відповідальності, оскільки вчинений ним злочин, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжкого злочину, за який передбачено

покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років та підозрюваний

усвідомлює міру покарання, яка йому загрожує, має слабкі соціальні зв`язки. Крім

того, підозрюваний після самовільного залишення військової частини вже почав

переховуватись від правоохоронних органів;

- ОСОБА_5 може вчинити нове кримінальне правопорушення або продовжити

вчиняти кримінальне правопорушення, оскільки раніше неодноразово притягався до

адміністративної відповідальності;

Звертаючись з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під

вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 на підставі зібраних матеріалів

кримінального провадження враховано вагомість наявних доказів про вчинення

підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.

407 КК України, репутацію підозрюваного, а також тяжкість покарання, що йому

загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального

правопорушення.

Враховуючи вищевикладені обставини, можливо зробити висновок, що менш суворі

запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення

ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та виконання покладених

на підозрюваного обов`язків, тому слідчий звертається до суду з клопотанням про

обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

підозрюваного ОСОБА_5 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, оскільки

саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених

вищевказаних ризиків та забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_5

покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи вищевикладені обставини, старший слідчий СВ просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Андрушки, Попільнянського району, Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Слідчий суддя, заслухавши в судовому засіданні підозрюваного, який щодо задоволення клопотання заперечував, просив застосувати домашній арешт, доводи прокурора та слідчого СВ, які підтримали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті ( ч. 2 ст. 177 КК України).

За положеннями статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

За правилами ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

За змістом пункту четвертого частини четвертої статті 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частиною першою статті 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, суд враховує вимоги статті 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що, за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

При перевірці обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства», «Мюррей проти Об`єднаного Королівства», згідно з якими вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Так, підставами взяття під варту виступають, спочатку докази, що викривають особу у вчиненні злочину, достатні для пред`явлення звинувачення, а у виняткових випадках запобіжний захід може бути застосований при недостатності доказів для пред`явлення звинувачення, але за умови даних, які вказують на причетність особи до вчиненого злочину.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками та конкретними обставинами справи, на думку суду, виключає можливість обрання відносно підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.

Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Таким чином, враховуючи що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки вчинений ним злочин за ч. 5 ст. 407 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років та підозрюваний усвідомлює міру покарання, яка йому загрожує, а також має слабкі соціальні зв`язки. Крім того, підозрюваний після самовільного залишення військової частини вже почав переховуватись від правоохоронних органів, змінюючи місця проживання. ОСОБА_5 може вчинити нове кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, оскільки раніше неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Суд приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та вбачає підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Висновок слідчого про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах провадження, а дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 і сама підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим СВ ризики, які виправдовують тримання під вартою підозрюваноно.

Слідчий суддя також враховує положення ч.8 ст.176 КПК України, відповідно до якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті тобто тримання під вартою.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109- 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437- 442 Кримінального кодексу України.

Слідчий суддя не визначає розмір застави з огляду на приписи ч. 4 ст. 183 КПК та ч. 8 ст. 176 КПК України.

Керуючись статтями 132, 176, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції № 1 Житомирського РУП № 2 ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Андрушки, Попільнянського району, Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою - до 13 жовтня 2025 року включно.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її оголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Слідчий суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_1