ЄУН справи: 336/2208/25
Номер провадження: 1-кп/336/980/2025
В И Р О К

Іменем України

29 травня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

06 січня 2025 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно справним автомобілем «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по вул. Магістральній зі сторони автодороги «Харків-Сімферополь» в напрямку вул. Виробнича у м. Запоріжжя.

В цей час, в районі будинку № 84/Б,проїзну частину вул. Магістральної в м. Запоріжжя по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в однаковому темпі кроку перетинали два пішохода: попереду рухалась ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позаду неї рухалась ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Продовжуючи рух та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, водій ОСОБА_6 , діючи зі злочинною недбалістю, маючи об`єктивну можливість виявити пішоходів, які перетинали проїзну частину вул. Магістральної в м. Запоріжжі по пішохідному переходу, також маючи технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_8 , шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування і зупинкою транспортного засобу, не надав дорогу, в результаті чого скоїв наїзд на останню.

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

-п. 18.1 «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

В результаті наїзду пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови, тулуба, правої нижньої кінцівки, яка супроводжувалась крововиливами під м`які оболонки головного мозку, ушкодженням легенів, переломами кісток тазу, правої гомілки. Травми ускладнилися у своєму перебігу набряком головного мозку, жировою емболією легенів середнього ступеня, порушенням діяльності нервової, дихальної, серцевої, серцево-судинної системи, розвитком полі-органічної недостатності, які в сукупності перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, від яких ІНФОРМАЦІЯ_4 о 16.50 годині потерпіла померла в приміщенні КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР під наглядом лікарів.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав повністю, розкаявся, попросив пробачення в потерпілого. Уточнений позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати визнав повністю.

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_5 підтримав заявлений ним позов та заяву про стягнення витрат по справі і просив задовольнити. Крім того, зазначив, що сторона потерпілого не наполягає на суворому покаранні обвинуваченого.

Допитаний в судовому засідання обвинувачений ОСОБА_6 показав, що 06 січня 2025 року ввечері приблизно о 17 годині на автомобілі «Chevrolet Aveo» повертався додому, рухався по вул. Магістральній в бік вул. Виробничої. При цьому перебував у тверезому стані і почувався добре. Однак освітлення вулиці не працювало і він не побачив пішоходів, які переходили проїзну частину по пішохідному переходу. Вже безпосередньо перед пішохідним переходом побачив двох пішоходів, перший з яких встиг пройти, а на другого він вчинив наїзд. Одразу зупинився і викликав швидку медичну допомогу, залишався на місці, допомагав погрузити потерпілу у швидку. У вчиненому щиро розкаявся.

Суд зазначає, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, щодо арешту майна, речових доказів та витрат на проведення судових експертиз.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю доведена під час судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст. ст. 65 67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, при визначенні покарання ОСОБА_6 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як неумисний тяжкий злочин, обставини вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, попросив вибачення в потерпілого і визнав позов повністю; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має зареєстроване та постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

При цьому, згідно з вимогами ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Враховуючи сукупність наведених обставин справи, та дотримуючись принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі на строк у межах санкції ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України без реального відбування покарання, але в умовах застосування вимог ст. 75 КК України, шляхом звільнення його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, тобто з іспитовим строком, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначене судом покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

На досудовому розслідуванні до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці. В подальшому запобіжний захід обвинуваченому не продовжувався. В зв`язку з призначенням обвинуваченому покарання з випробуванням, суд не вбачає необхідності в обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Судом встановлено, що потерпілим ОСОБА_9 заявлено позов до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 250 тисяч гривень.

В ході судового розгляду представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 подав уточнену позовну заяву, в якій зменшив позовні вимоги до 200 тисяч гривень, а також просив стягнути з обвинуваченого судові витрати, понесені потерпілим на правничу допомогу в сумі 20 тисяч 500 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_6 уточнений позов визнав повністю, а також визнав вимоги по відшкодуванню витрат потерпілого на правничу допомогу.

В частині щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентоване ст. 129 КПК України.

Таким чином, враховуючи визнання позову обвинуваченим суд приходить до висновку, що позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, в сумі 200 тисяч гривень та понесених судових витрат на правничу допомогу в сумі 20500 гривень, підлягає задоволенню.

Витрати на проведення судових експертиз, в порядку ст. 124 КПК України, необхідно стягнути з обвинуваченого.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 10.01.2025 на автомобіль «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,підлягає скасуванню.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст.349, ст. ст. 368 371, 373, 374, 395, ч. 15 ст. 615 КПК України,

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням терміном на три роки.

Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 протягом строку випробування обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також судових витрат на правничу допомогу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок відшкодування судових витрат на правничу допомогу 20500 (двадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати на проведення судових експертиз, а саме: за висновком експерта СЕ-19/108-25/745-ІТ від 14.01.2025 в сумі 4775,40 грн.; за висновком експерта СЕ-19/108-25/2040-ІТ від 31.01.2025 в сумі 3979,50 грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 10.01.2025 на автомобіль «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 скасувати.

Речові докази: автомобіль «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути власнику; куртку синтетичну болотно-зеленого кольору, кофту жіночу світлого кольору зі слідами РБК, кофту жіночу синього кольору, брюки жіночі чорного кольору, туфлі жіночі чорного кольору, шкарпетки сірого кольору, бюстгалтер чорного кольору повернути потерпілому.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1