"10" вересня 2025 р. Справа № 363/2634/25
УХВАЛА

Іменем України

10 вересня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у м. Вишгороді кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000602 від 13.05.2025 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України,-

УСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

10.09.2025 року прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просив продовжити обвинуваченій строк дії, обраного раніше запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. При цьому прокурор зазначав на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та вважав, що обраний обвинуваченій раніше запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, з відповідними обов`язками здатен, на його думку, забезпечити виконання обвинуваченою, покладених на неї обов`язків та унеможливить реалізацію зазначених ризиків.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник з клопотанням прокурора не погодилися, зазначаючи про те, що прокурором не доведено ані наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 114-2 КК України, ані наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на який вказував прокурор та, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним прокурором у клопотанні, а відтак просили суд відмовити прокурору в задоволенні зазначеного клопотання.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.03.2025 року до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонено залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, за винятком необхідності залишити це житло у разі оголошення повітряної тривоги та надання невідкладної медичної допомоги, до 21.05.2025 року включно; крім того, покладені обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Крім того, ухвалами суду від 19.05.2025 року, від 09.07.2025 року, від 28.07.2025 року за клопотанням прокурора, продовжено обвинуваченій строк дії, обраного раніше їй запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, строком на два місяці, тобто по 27.09.2025 року включно, заборонивши ОСОБА_4 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., за винятком необхідності залишити житло у разі оголошення повітряної тривоги та надання невідкладної медичної допомоги. Також на обвинувачену покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Стаття 331 КПК України вказує на те, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. В ирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. ст. 131, 176 вказаного Кодексу - запобіжні заходи, в тому числі і домашній арешт, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Стаття 181 КПК України зазначає, що домашній арешт полягає у забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Статтею 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання, продовження строку дії запобіжного заходу повинен врахувати всі обставини, які можуть вплинути на вид обраного запобіжного заходу.

Із зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, що застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях їх застосування, якими є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які ст. 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності як обґрунтованої підозри, так і вищенаведених ризиків.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За правовими позиціями ЕСПЛ ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого, тобто ризиком, у контексті кримінального провадження, є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню, судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд вважає, що на момент розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченій строку дії, обраного раніше запобіжного заходу існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. На підтвердження зазначеного ризику свідчить вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні у вчиненні якого вона обвинувачується; вік та стан її здоров`я; репутація та майновий стан, те, що ОСОБА_4 офіційно не працює, зареєстрована та фактично мешкає за різними адресами, раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, наявності міцних соціальних зв`язків обвинуваченої в місці її постійного проживання, у тому числі наявність в неї родини й утриманців, суду не підтверджено.

Як вбачається, ОСОБА_4 перебуває в статусі обвинуваченої і, щодо висунутого їй обвинувачення здійснюється судовий розгляд, а тому з метою забезпечення судового розгляду, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора.

Не погоджується суд і з доводами захисника обвинуваченої про те, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки вказане питання підлягає перевірці під час судового розгляду, який триває на час звернення до суду з цими клопотаннями. Суд на даному етапі не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що на момент вирішення клопотання прокурора встановлено наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений ст. 177 ч. 1 п. 1 КПК України та доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту.

Таким чином, заслухавши думку прокурора про необхідність продовження обвинуваченій строку дії, обраного раніше запобіжного заходу, позицію самої обвинуваченої та її захисника, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування, зміни запобіжного заходу, оскільки не зник ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та встановлений ще під час досудового розслідування слідчим суддею, під час обрання запобіжного заходу, а відтак суд вважає доцільним задовольнити клопотання прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-316, 369 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 строк дії, обраного раніше запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, строком на два місяці, тобто по 09.11.2025 року включно, заборонивши ОСОБА_4 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., за винятком необхідності залишити житло у разі оголошення повітряної тривоги та надання невідкладної медичної допомоги.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

-прибувати за кожною вимогою до суду (в разі неможливості з`явитися через поважні причини, завчасно повідомляти суд про причини неприбуття);

-не відлучатися із населеного пункту, в якому вона фактично проживає, в саме м. Київ, без дозволу суду;

-повідомляти прокурора, суд про зміну місця проживання, роботи;

Термін дії покладених на обвинувачену обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, визначити по 09.11.2025 року включно.

Ухвала про продовження строку тримання обвинуваченої під домашнім арештом підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченої, на якого покласти контроль за поведінкою обвинуваченої під час дії відносно неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Роз`яснити обвинуваченій, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло обвинуваченої, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

На дану ухвалу в частині продовження строку домашнього арешту у п`ятиденний строк може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду.

Головуюча суддя ОСОБА_1