Єдиний унікальний номер 211/7334/25
Номер провадження 1-кп/211/1734/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

за головуванням судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4

ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6

ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000053 від 28 січня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених у ч.2 ст.310, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого у ч.3 ст.307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та продовження запобіжного заходу обвинуваченої ОСОБА_6 домашнього арешту, з огляду на те, що метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші кримінальні правопорушення. Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на цей час не зменшилися, є дійсними та триваючими, що виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про зменьшення розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію захисника.

Захисник ОСОБА_4 не заперечував проти продовження строку домашнього арешту ОСОБА_6 , підтримав клопотання захисника ОСОБА_5 про зменьшення застави.

Обвинувачена ОСОБА_6 підтримала позицію свого захисника.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд висновує таке.

Вирішуючи питання про доцільність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 з огляду на положеня зазначені у ст.ст. 177, 331 КПК України, суд бере до уваги ті обставини, що він обвинувачується у незаконному збуті особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено та у незаконному зберіганні наркотичних засобів без мети збуту у великих розмірах, що відповідає правовій кваліфікації зазначеної у ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України.

Згідно зі ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення є одними з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні тяжкого злочину за ч.3 ст.307 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, суд вважає реальним ризик, передбачений у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризик переховування від суду, оскільки наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними, як менш небезпечними, ніж покарання та процедура його відбування.

Також суд погоджується із існуванням ризиків, передбаченими у п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України та тим, що обвинувачений ОСОБА_7 може вплинути на свідків, які ще не допитані судом, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинуваченому інкримінується декілька епізодів злочинної діяльності.

Отже, ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Крім того, суд звертає увагу на особу обвинуваченого, який офіційно не працює, постійних доходів не має, суспільно-корисною діяльністю не займається, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, стійкі соціальні зв`язки відсутні, його вік та стан здоров`я, відсутність інформації, яка б свідчила, що стан здоров`я обвинуваченого не дозволяє його перебування в установі виконання покарань.

Суд вважає, що у ОСОБА_7 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків.

З огляду на викладене, суд висновує , що клопотання прокурора підлягає задоволенню, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - продовженню на термін 60 (шістдесят) днів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним/обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, тому суд вважає, що, з метою надання права на альтернативний вид запобіжного заходу, з огляду на обставини кримінального правопорушення та клопотання прокурора обвинуваченому необхідно визначити заставу, розмір якої, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, має бути визначений від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд, важає, що треба задовольнити клопотання захисника ОСОБА_5 про зменьшення розміру застави, з посиланням на таке.

Що стосується розміру застави, то прокурором не доведено виключність випадку, що не надає права зменьшити розмір застави до 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої щодо особи у вчиненні особливо тяжкого злочину - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Раніше ОСОБА_7 було визначена застава у розмірі 242 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення, зазначені у ч.3 ст.183 КПК України, те, вважаю за необхідне зменьшити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбаченого цим Кодексом, у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454200 гривень.

На переконання судді саме такий розмір застави здатен забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч.4 ст. 202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Щодо продовження строку домашнього арешту обвинуваченої ОСОБА_6 , суд зазначає таке.

Домашній арешт, відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Під час дослідження клопотання встановлено, що на підставі ухвали 10 червня 2025 року застосовано запобіжний захід у виді на домашній арешт в нічний час доби, з покладенням на підозрювану обов`язків в строк до 15 липня 2025 року включно.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування будь-якого запобіжного заходу і відповідно продовження строку його дії, є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами зазначеними у ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Як встановлено з клопотання в межах цього кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Виходячи з наданих матеріалів клопотання, суд висновує про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення обвунуваченою кримінального правопорушення, передбаченого у ч. 3 ст. 307 КК України за викладених у клопотанні обставин.

Ризики вчинення обвинуваченою дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвунтвачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона схільна і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

У клопотанні зазначається про продовження існування щодо ОСОБА_6 ризиків: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

ОСОБА_6 підозрюється у кримінальному правопорушенні, зокрема передбаченому ч. 3 ст. 307 КК України, у разі визнання винуватою у вчиненні якого, їй може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна. Тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Вказана обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченої переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, оскільки тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Наведені вище обставини є передумовами та можливістю для втечі обвинуваченої з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду.

Співставлення можливих негативних для обвинуваченої наслідків переховування у невизначеному майбутньому із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за тяжкий корупційний злочин у найближчій перспективі робить цей ризик актуальним.

Разом з тим, суд з огляду на наявність в ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків за місцем її постійного проживання в Україні, а також її належну процесуальну поведінку протягом всього часу дії запобіжного заходу, висновує , що рівень інтенсивності вказаного ризику є незначним.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід звернути увагу на передбачені у ст. ст. 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вказані обставини формують у суду переконання щодо продовження існування вказаного ризику, який водночас також не має високого ступеня інтенсивності з огляду на відсутність відомостей про спроби підозрюваної особисто чи через третіх осіб будь-яким чином впливати на свідків.

У зв`язку з вищевикладеним, суд висновує , що на даному етапі досудового розслідування продовжують існувати ризики перешкоджання кримінальному провадженню, передбаченні у статті 177 КПК України, а саме - ризик переховування обвинуваченої від органів досудового розслідування та суду, а також ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, отже, продовження дії застосованого до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту та покладених на неї обов`язків є об`єктивно необхідним з метою забезпечення дієвості відповідного кримінального провадження та запобігання реалізації вказаних ризиків.

При вирішенні питання про продовження строку дії застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених у ст. 178 КПК України, а саме,

-вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення кримінального правопорушення;

-пред`явлення ОСОБА_6 підозри у вчиненні тяжкого злочину, у разі визнання винуватою у вчиненні якого, їй може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна;

-майновий стан;

-міцність соціальних зв`язків підозрюваної;

-обвинувачена раніше не судима, відомостей про застосування до неї раніше запобіжних заходів та про наявність повідомлення їй про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення слідчому судді не надано.

Зважаючи на продовження існування вказаних ризиків, обставини імовірно вчинених злочинів, особисті дані підозрюваної, суд вважає, що належна поведінка останньої може бути забезпечена лише подальшим застосуванням запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби та продовженням дії покладених на підозрювану обов`язків.

Суд вважає, що застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи особистої поруки для запобігання вказаним ризикам буде недостатнім, оскільки виконання покладених на обвинувачену обов`язків буде залежати виключно від волі самої ОСОБА_6 та їх порушення не матиме для неї очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків.

Суд вважає, що застосований до обвунуваченої запобіжний захід не є занадто обтяжливим для неї, а продовження дії покладених обов`язків зможе запобігти реалізації існуючим ризикам кримінального провадження.

Зокрема, суд, вважає, що встановлений та доведений ризик переховування та імовірної втечі можливо нівелювати шляхом продовження дії обов`язку отримання підозрюваною дозволу слідчого, прокурора чи суду у разі виникнення в неї необхідності здійснення виїзду за межі визначеної цією ухвалою території, повідомляти уповноважених осіб про зміну свого місця проживання та здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон.

Також, беручи до уваги доведеність існування ризику впливу на свідків та інших обвинувачених, суд вважає, що обов`язок утримуватися від спілкування з ними унеможливить втілення такого ризику.

Вказані обов`язки не є такими, що надмірно або негативно впливають на життєвий уклад обвинуваченої. Продовжуючи строк дії саме таких обов`язків суд я також виходить із того, що таке продовження має найменший вплив на реалізацію прав і свобод людини, пов`язане із здійсненням досудового розслідування особливо тяжких злочинів, а отже, таке втручання є розумним і співмірним з цілями цього кримінального провадження.

Отже, суд висновує про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу та задоволення клопотання прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 202, 314, 315, 331, 336, 369, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

задовольнити клопотання захисника ОСОБА_5 про зменьшення розміру застави.

Клопотання прокурора відділу Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)» до 09 жовтня 2025 включно.

Визначити розмір застави 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн., які обвинувачений або заставодавець мають право внести у будь-який момент, що є підставою для звільнення підозрюваного з-під варти, і останній вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_7 , відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки, а саме,

- прибувати до слідчого, прокурора, суду із встановленою періодичністю або за викликом у зв`язку з реалізацією завдань кримінального провадження;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або роботи;

- обмежитись у спілкуванні із свідками у цьому крмінальному проваджені, в тому числі з оперативним покупцем ОСОБА_9 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що у разі невиконання вищезазначених обов`язків він не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, суду без поважних причин, застава буде звернена в дохід держави.

Строк дії обов`язків визначити в межах строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто до 09 жовтня 2025 року, з моменту звільнення особи під заставу.

Клопотання прокурора відділу управління нагляду Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_6 до 09 жовтня 2025 року включно, із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період доби з 20.00 год. до 06.00 години наступної доби.

Продовжити ОСОБА_6 дію раніше покладених обов`язків, передбачених у ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме,

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися з місця мешкання без дозволу слідчого, прокурора, суду ;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали до 09.10.2025 включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити начальникові ДУ «Криворізької установа виконання покарань №1».

Оголосити перерву у судовому засіданні до 23 вересня 2025 року до 11:00 год.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 11 серпня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1