ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 11-сс/818/1195/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: обрання запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме підозрюваного та його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що від захисника надійшла заява про розгляд справи без нього, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи більше не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Салтівського районного суду м.Харкова від 05 09 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою клопотання слідчого, погоджене прокурором, задоволено та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» з моменту затримання, а саме з 09:06 04.09.2025, у межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали встановлено до 22.10.2025.

Зобов`язано орган досудового розслідування негайно повідомити про тримання підозрюваного під вартою його близьких родичів, членів сім`ї або інших осіб за вибором підозрюваного у порядку, передбаченому ст.ст. 111, 112 КПК України.

Вимоги апеляційних скарг, з узагальненими доводами осіб, які їх подали.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, яка містить прохання: скасувати ухвалу Салтівського районного суду м.Харкова від 05 09 2025 року та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі, передбаченому п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду обставин справи, не вмотивував своє рішення, жодний ризик, передбачений ст.177 КПК України, прокурором не доведений.

Крім того, на думку апелянта, посилаючись на норми чинного законодавства вказує, що такий запобіжний захід як тримання під вартою без визначення застави є винятковим заходом, підозрюваний ОСОБА_6 одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимий, має постійне місце мешкання, гарну репутацію та позитивно характеризується за місцем роботи, таким чином жодні із ризиків, передбачені ст.177 КПК України, відсутні та стороною обвинувачення не доведені.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судове засідання апеляційного суду прокурор, підозрюваний та його захисник з`явилися. Про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Від прокурора ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 надійшли заяви, в яких просять провести розгляд справи без їх участі.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.405, ч.2 ст.422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора, підозрюваного та захисника, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та від яких надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи сторони захисту, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області знаходиться кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР № 0001108 від 23.10.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28 ст. 114-1, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період після повномасштабного воєнного вторгнення в Україну з боку держави-агресора, яке розпочалось 24.02.2022, став на шлях протиправної діяльності та вчинив злочин проти основ національної безпеки України, пов`язаний з перешкоджанням законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» (далі КП «КВПВ») належить до об`єктів критичної інфраструктури, оскільки здійснює діяльність у сфері поводження з побутовими відходами, що є складовою сектору житлово-комунального господарства згідно із законодавством України (відповідно до Закону України «Про критичну інфраструктуру» №1882-IX від 16.11.2021; постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 №1109 «Про затвердження критеріїв віднесення об`єктів до критичної інфраструктури», постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 №563 «Про затвердження Порядку віднесення об`єктів до критичної інфраструктури» та інше), оскільки здійснює діяльність у сфері вивезення твердих побутових відходів, обґрунтовано віднесене до об`єктів критичної інфраструктури та має право на бронювання окремих працівників, необхідних для забезпечення безперервної роботи підприємства.

При цьому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в Україні, будучи достовірно обізнаним про особливий правовий режим воєнного стану, який введено в Україні з 24.02.2022 у зв`язку зі збройною агресією рф, та настанням з моменту оголошення рішення про мобілізацію особливого періоду, який передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», який триває і до тепершніього часу, вчинив злочинні дії за таких обставин.

Так, встановлено, що не пізніше жовтня 2024 року, більш точну дату та час досудовим слідством на теперішній час не встановлено, у громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуваючи на території м. Харкова, більш точне місце на даний час не встановлено, займаючи посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» (наказ №50/1-K/TP від 25.02.2025) виник кримінальний протиправний умисел, направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, а саме районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки м. Харкова, Харківської області та інших регіонів України, пов`язаної з уникненням від мобілізації осіб чоловічої статі призовного віку.

Так, ОСОБА_6 у невставновлений досудовим розслідуванная час, але не пізніше 23.10.2024 року стало відомо, що за сприяння ОСОБА_9 який займає посаду заступника директора з експлуатації КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» (з 02.05.2022 згідно наказу № 69/СП) був працевлаштований громадянин України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаду вантажника (з 23.10.2024 згідно наказу № 449/1-К/ТР), однак останній фактично трудові обов?язки виконувати не буде, оскільки сам факт перебування у трудових відносинах вказаної особи з КП «КВПВ» є передумовою для його подальшого бронювання.

При цьому, ОСОБА_6 , усвідомлював, що КП «КВПВ» належить до об`єктів критичної інфраструктури, оскільки здійснює діяльність у сфері поводження з побутовими відходами, що є складовою сектору житлово-комунального господарства згідно із законодавством України, а невиконання підприємством функцій створює реальні загрози життю і здоров`ю населення, довкіллю та стабільності функціонування міста Харкова, особливо в умовах воєнного стану.

Разом з цим, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що вказані протиправні дії фактично є перешкоджанням законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.10.2024, перебуваючи на території м. Харкова, прийняв від ОСОБА_9 пропозицію сприяти в реалізації вищевказаного злочинного плану, кінцевою метою якого є бронювання протягом тривалого часу зацікавлених осіб внаслідок їх фіктивно працевлаштування.

В подальшому, ОСОБА_6 , діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_9 , забезпечив створення умов, за яких ОСОБА_10 офіційно обліковувався як працівник КП «КВПВ», не з`являючись на роботу та фактично не виконуючи свої посадові обов`язки, шляхом формального включення його до робочого процесу під час розстановки працівників та направлення на виконання робіт, при цьому фактичне виконання обов`язків ОСОБА_6 покладав на інших працівників комунального підприємства.

Після чого, ОСОБА_6 діючи умисно на виконання спільного злочинного умислу, з відома ОСОБА_9 протягом тривалого часу забезпечував підготовку кадрових документів щодо нібито належного виконання трудових обов`язків ОСОБА_10 , що відповідало їх спільному з ОСОБА_9 злочинному умислу.

В подальшому, у ході реалізації спільного злочинного умислу ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , ОСОБА_10 будучи фіктивно працевлаштованим на КП «КВПВ» був заброньований КП «КВПВ» до 19.02.2026, у зв?язку з чим останньому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації і переведено у ТЦК та СП на спеціальний облік.

В результаті вищезазначених протиправних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_6 військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 23.10.2024 року по теперішній час у зв`язку з фіктивним працевлаштуванням на КП та безпідставним бронюванням в ТЦК та СП уникає заходів, спрямованих на примусовий призов громадян України до лав ЗСУ, що призводить до перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період та як наслідок ухиленню від виконання конституційного обов`язку захищати Вітчизну, її незалежність та територіальну цілісність, а також зменшенню мобілізаційного ресурсу країни в період дії правового режиму воєнного стану.

В подальшому, ОСОБА_6 у невставновлений досудовим розслідуванная час, але не пізніше 11.06.2025 стало відомо, що за сприяння ОСОБА_9 був працевлаштований ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на посаду вантажника (з 11.06.2025 згідно наказу № 195/1-К/ТР), однак останній фактично трудові обов`язки виконувати не буде, оскільки сам факт перебування у трудових відносинах вказаної особи з КП «КВПВ» є передумовою для його подальшого бронювання.

В подальшому, ОСОБА_6 , діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_9 , забезпечив створення умов, за яких ОСОБА_11 офіційно обліковувався як працівник КП «КВПВ», не з`являючись на роботу та фактично не виконуючи свої посадові обов`язки, шляхом формального включення його до робочого процесу під час розстановки працівників та направлення на виконання робіт, при цьому фактичне виконання обов`язків ОСОБА_6 покладав на інших працівників комунального підприємства.

Після чого, ОСОБА_6 діючи умисно на виконання спільного злочинного умислу, з відома ОСОБА_9 протягом тривалого часу забезпечував підготовку кадрових документів щодо нібито належного виконання трудових обов`язків ОСОБА_11 , що відповідало їх спільному з ОСОБА_9 злочинному умислу.

В подальшому, у ході реалізації спільного злочинного умислу ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , ОСОБА_11 будучи фіктивно працевлаштованим на КП «КВПВ» був заброньований КП «КВПВ» до 19.02.2026, у зв?язку з чим останньому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації і переведено у ТЦК та СП на спеціальний облік.

В результаті вищезазначених протиправних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_6 військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період часу з 11.06.2025 по теперішній час у зв?язку з фіктивним працевлаштуванням на КП та безпідставним бронюванням в ТЦК та СП уникає заходів, спрямованих на примусовий призов громадян України до лав ЗСУ, що призводить до перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період та як наслідок ухиленню від виконання конституційного обов`язку захищати Вітчизну, її незалежність та територіальну цілісність, а також зменшенню мобілізаційного ресурсу країни в період дії правового режиму воєнного стану.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, вчинене у співучасті, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

04.09.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

04.09.2025 ОСОБА_6 затриманий слідчим УСБУ в Харківській області в порядку ст. 615 КПК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор та слідчий підтримали клопотання та просили його задовольнити з підстав, у ньому наведених. Слідчий звернув увагу, підозрюваний обіймав посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення, підозрюваному відомий список фіктивно працевлаштованих працівників комунального підприємства, список заброньованих працівників, що свідчить про реальність заявлених стороною обвинувачення ризиків, і зокрема в контексті можливого впливу на свідків.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання по причині необґрунтованості заявлених стороною обвинувачення ризиків.

На думку слідчого судді, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 114-1 КК України; існування ризиків, визначених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України доведені стороною обвинувачення.

Крім того, слідчий суддя врахував наявність ризиків, передбачених п.1, п.3,п.4, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 тяжкого кримінального правопорушення; покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, вважав, що застосування стосовно більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим п.1, п.3, п.4, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому застосовує до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками слідчого судді, зокрема щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та існування ризиків передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказані ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Щодо ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що, виходячи з відомостей щодо особи підозрюваного ОСОБА_6 та суті інкримінованого правопорушення, підозрюється у вчиненні особливо злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ст. 114-1, ч.5 ст.27, ч.1 ст.114-1, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України, які є тяжкими злочинами та вчинені проти основ національної безпеки, не виключена можливість переховування останнього від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Крім того, беручи до уваги той факт, що на даний час не всі межі державного кордону України знаходяться під контролем її влади, ОСОБА_6 матиме можливість незаконно перетнути державний кордон України, переслідуючи все ту ж мету уникнення кримінальної відповідальності.

Додатково, суд апеляційної інстанції погоджується із думкою слідчого судді щодо можливості усвідомлення тяжкості та невідворотності покарання за вчинення тяжкого злочину ОСОБА_6 , у разі доведення його винуватості, останній може залишити та змінити своє місце проживання, а також може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності шляхом переховування від правоохоронних органів та суду.

Щодо ризиків, передбачених п.3 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів звертає увагу, що свідки по даному кримінальному провадженню ще не допитані, та вважає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а ОСОБА_6 має реальну можливість впливати на вказаних осіб у даному кримінальному провадженні, в тому числі на тих, яким відомо про вчинення кримінального правопорушення, не можна виключати можливість такого впливу підозрюваного на останніх з метою зміни їх свідчень на свою користь.

Щодо ризиків, передбачених п.4 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді, а саме факт того, що ОСОБА_6 може не з`являтися до органу досудового розслідування, прокурора, суду, тим самим умисно затягувати строки досудового розслідування, усвідомлюючи тяжкість покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Разом з цим колегія суддів погоджується з існуванням ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки, враховуючи те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого проти основ національної безпеки України, не виключена можливість того, що останній може вчинити інші тотожні кримінальні правопорушення із корисливих мотивів, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, можливість вчинення інших кримінальних правопорушень в особливий період, що свідчить про особливий цинізм його вчинення та реальну можливість продовження підозрюваним своєї злочинної діяльності та вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, слідчим суддею вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, але, враховуючи вищевикладене, було зроблено вмотивований висновок про те, що обґрунтованість підозри у вчиненні злочинів на даному етапі розслідування не дозволяє застосувати до підозрюваного інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою. Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

У зв`язку з викладеним застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із заставою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризику, передбаченому п.5 ч.1 ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого та особи, яка його вчинила, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Доводи, на які посилається в апеляційних скаргах сторона захисту стосовно недоведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого, спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення слідчим суддею обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

Доводи захисника щодо необхідності врахування позитивної характеристики особи підозрюваного суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими. Як убачається з матеріалів провадження, наявність позитивних відомостей про особу ОСОБА_6 (постійне місце проживання, сімейні зв`язки, відсутність судимостей, позитивні відгуки з місця роботи) не стала стримуючим фактором та не запобігла вчиненню інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Таким чином, суд дійшов висновку, що наведені захистом обставини не мають вирішального значення для обрання або зміни запобіжного заходу, оскільки вони не нівелюють існуючих ризиків та не забезпечують гарантій належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які, на думку захисника підозрюваного є підставами для скасування ухвали суду, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки слідчого судді щодо необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без застави щодо ОСОБА_6 .

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання стосовно без застави ОСОБА_6 , та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданих апеляційних скарг.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, слідчий суддя постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави щодо підозрюваного ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її зміни чи скасування на цьому етапі досудового розслідування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Салтівського районного суду м.Харкова від 05.09.2025 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 22.10.2025 року включно, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4