провадження № 1-кп/294/22/25
справа № 294/1956/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м Чуднів

Чуднівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

представника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000222 від 03.08.2024 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Бердичів Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, працюючого фізичною особою - підприємцем, одруженого, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

02.08.2024 близько 19 години 00 хвилин ОСОБА_4 , будучи обізнаним про дію воєнного стану в Україні, перебуваючи в 31 виділі 109 кварталу Пилипівського лісництва філії «Коростенське лісомисливське господарство» ДП «Ліси України» поблизу с. Кихті Житомирського району Житомирської області, де проводиться суцільна рубка, виявив п`ять колод дерев породи «Сосна».

В цей день, час, місці та за вищевказаних обставин, достовірно знаючи, що в державі введено воєнний стан, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, ОСОБА_4 , діючи без розриву в часі, переконавшись у відсутності власника майна та інших сторонніх осіб, які могли завадити вчиненню злочину, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, умисно, таємно викрав із 31 виділу 109 кварталу Пилипівського лісництва філії «Коростенське лісомисливське госпродарство» ДП «Ліси України» (на даний час - Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Столичний лісовий офіс») п`ять колод дерев породи «Сосна» загальним об`ємом 2,001 м.куб. вартістю 4 859, 17 грн, які належать філії «Коростенське лісомисливське господарство» ДП «Ліси України».

З викраденим майном ОСОБА_4 залишив місце вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши філії «Коростенське лісомисливське господарство» ДП «Ліси України» матеріального збитку на суму 4 859, 17 гривень.

ІІ. Позиція учасників судового провадження

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений та затверджений 21.10.2024.

З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї винуватості, прокурор в судовому засіданні просить суд здійснювати розгляд кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням характеризуючих даних обвинуваченого та інших матеріалів, які стосуються судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

В судових дебатах прокурор просив суд призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України. В частині вирішення питання речових доказів прокурор просив суд застосувати до арештованого майна у виді автомобіля марки «ЗІЛ 131» спеціальну конфіскацію в дохід держави, а деревину породи «сосна» повернути потерпілому.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав у повному обсязі, фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а також правову кваліфікацію не оспорював.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав показання, що в серпні 2024 року проїжджав своїм автомобілем марки «ЗІЛ-131» біля Коростенського лісомисливського лісництва та побачив, що понад дорогою лежать колоди дерев пороти «сосна», оскільки поблизу велась рубка. Вирішив взяти їх для перекриття даху свого будинку. Під час перевезення деревини його зупинила поліція. Про вчинене жалкує, такого вчиняти більше не буде.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що оскільки обвинувачений ОСОБА_4 раніше взагалі ні до якого виду юридичної відповідальності не притягувався, характеризується виключно з позитивної сторони, є працюючим батьком трьох неповнолітніх дітей, має міцні соціальні зв`язки, зважаючи на наявність кількох пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 необхідно призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Також просив суд не застосовувати спеціальну конфіскацію майна, а саме автомобіля обвинуваченого марки «ЗІЛ 131», оскільки зазначений транспортний засіб приносить основний дохід в сім`ю.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, в матеріалах судової справи наявна заява представника потерпілого про розгляд справи без його участі, претензій до обвинуваченого не має.

ІІІ. Межі судового розгляду кримінального провадження

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорював фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника які надали згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні,а також допитом обвинуваченого ОСОБА_4 .

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІV. Висновки суду

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 своїми умисними та протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна.

V. Мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він має середню спеціальну освіту, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, одружений, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, працює фізичною особою - підприємцем, має постійне місце проживання, за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони, раніше не судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до вимог, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також добровільне відшкодування шкоди (платіжна інструкція 0.0..1 від 03.10.2024).

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог статтей 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також таке, яке за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, його суспільно небезпечні наслідки у вигляді завданої матеріальної шкоди, однак яка була добровільно відшкодована обвинуваченим у повному обсязі, наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих обставин, дані про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, працює, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України на мінімальний строк зі звільненням його від відбування цього покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

Таке покарання, на думку суду, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості чи недостатнім для досягнення мети покарання. Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

VI. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта під час здійснення досудового розслідування становлять 3 786 грн 40 коп. та на підставі положень ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання про долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити наступним чином.

Згідно зі ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з досліджених під час судового розгляду матеріалів кримінального провадження, ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі №274/7233/24 накладено арешт, окрім іншого, на автомобіль марки «ЗІЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 12.11.2008 належить обвинуваченому ОСОБА_4 .

При застосуванні спеціальної конфіскації у кожному конкретному випадку суд має не лише формально посилатись на наявність для цього підстав, але й для вирішення питання про обґрунтованість та необхідність втручання держави в право особи на мирне володіння майном, встановити, зокрема, чи відповідало таке втручання загальному суспільному інтересу, та чи забезпечено необхідний справедливий баланс між захистом права власності та вимогами загального інтересу з огляду на свободу розсуду, якою наділена держава у цій сфері.

Необхідний баланс не буде досягнуто, якщо на відповідного власника майна буде покладено «індивідуальний та надмірний тягар» (рішення ЄСПЛ у справі «Садоха проти України» від 11 липня 2019 року).

Судом приймається до уваги виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якої ФОП ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа підприємець, основним видом діяльності якого є: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); 52.24 Транспортне оброблення вантажів; 02.40 Надання допоміжних послуг у лісовому господарстві.

Таким чином, арештований автомобіль марки «ЗІЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаний спеціальним пристроєм для навантаження вантажів (зі слів обвинуваченого) використовувався обвинуваченим ОСОБА_4 для зайняття підприємницькою діяльністю, що приносило у його сім`ю, в якій наявні троє неповнолітніх дітей, основний дохід.

Зважаючи на викладене, на думку суду, застосування спеціальної конфіскації транспортного засобу у даному конкретному випадку становитиме надмірний тягар та є непропорційним втручанням у право обвинуваченого на мирне володіння майном, що гарантоване ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки саме такий транспортний засіб є необхідним для забезпечення життєво важливих потреб обвинуваченого, який використовується ОСОБА_4 для отримання заробітку.

Що стосується деревини породи «сосна», на яку накладено арешт ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі №274/7233/24, суд приймає до уваги той факт, що обвинувачений відшкодував потерпілому в особі Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Столичний лісовий офіс» шкоду в сумі 4 859, 17 грн, що підтверджується платіжною інструкцією 0.0..1 від 03.10.2024, і саме ця сума складає вартість арештованої деревини.

У зв`язку із цим, суд вважає за доцільне конфіскувати деревину породи «сосна» у власність держави.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався і підстав для його обрання не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 65-67, 70,75, 76, 368-371, 373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк у вигляді 1 (одного) року, та поклавши на нього наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 3 786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) грн 40 коп.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази, після набрання вироком законної сили:

- автомобіль марки «ЗІЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває на зберіганні на території ВП №2 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області - повернути власнику ОСОБА_4 , скасувавши арешт, накладений ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.09.2024;

- деревину породи «сосна» (5 колод довжиною понад 4 м) загальним об`ємом 2,17 м3 конфіскувати в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Чуднівський районний суд Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_6