Справа № 346/1612/25
Провадження № 1-кп/346/535/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого - судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання: ОСОБА_2 , за участю прокурора: ОСОБА_3 , захисник: ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні зали судових засідань суду обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000192, в якому ОСОБА_5 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Корнич Коломийського району Івано-Франківської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 Кримінального кодексу України,

сторонами та іншими учасниками кримінального провадження №0000192 є: з боку обвинувачення - прокурор: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , з боку захисту обвинувачений: ОСОБА_5 , потерпіла: ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :

Прокурор подав до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Тож суд вирішував це питання на підставі клопотання сторони обвинувачення.

Позиція сторони обвинувачення.

Зібрані докази, підтверджують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого статтею 126-1 КК України, оскільки в межах кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, та ЗУ «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно умисно, систематично вчиняв психологічне насильство по відношенню до свої матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою він спільно проживає, що призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршенні якості її життя. Зокрема, постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2024 року, за розглядом адміністративного протоколу, що складений 02.07.2024 року серії ВАД № 207249 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП за фактом вчинення психологічного насильства відносно своєї матері ОСОБА_7 та його було піддано адміністративному стягненню. Крім того постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2025 року, за розглядом адміністративного протоколу, що складений 27.12.2024 року серії ВАД № 252631 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУаАП за фактом вчинення психологічного насильства відносно своєї матері ОСОБА_7 та його було піддано адміністративному стягненню.

Однак ОСОБА_5 на шлях виправлення та перевиховування не став та вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин: 13 березня 2025 року близько 10 години перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає разом із потерпілою ОСОБА_7 , на побутовому грунті розпочав з останньою словесний конфлікт, переслідуючи при цьому прямий умисел на заподіяння їй психологічного насильства, що проявилось у словесних образах нецензурними словами, які принижують честь і гідність потерпілої, залякуванні, чим вчинив систематичне психологічне насильство над потерпілою, що призвело до психологічних страждань і погіршення якості життя, емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, що завдало шкоди психічному здоров`ю потерпілої. Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої та погіршення якості життя потерпілої особи, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. І йому вже вручено підозру.

Отже, наявними є ризики того, що: обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу (оскільки йому відоме її місце проживання); може вчинити нове кримінальне правопорушення (оскільки неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно своєї матері).

Тому тільки тримання обвинуваченого під вартою може убезпечити від настання вказаних ризиків. І вказані обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти настанню зазначеним ризикам.

Позиція сторони захисту.

Захисник ОСОБА_4 заперечував щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказував, що застосування цілодобового домашнього арешту цілком можливе для припинення ризиків про які вказував прокурор. ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину визнав вказував, що може відповідати на питання. Зазначав, що він не правильно зробив, його матір проживає сама і він мусить бути коло неї, а також його матір сама не хоче щоб він кудись йшов від неї.

Оцінка суду щодо можливості обмеження свободи обвинуваченого.

Суд одразу відзначає, що при розгляді клопотання сторони обвинувачення щодо застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, суд здійснює контроль за дотриманням права будь-якої людини на свободу пересування.

Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом (частина 2 статті 29 Конституції України).

Отже, право людини на свободу пересування не є абсолютним і може бути обмеженим, але тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Також суд враховує, що за положеннями частини 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: b) законний арешт для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт, здійснений з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

При цьому суд враховує і практику застосування цієї норми права Європейським судом з прав людини, зокрема висновок цього суду з рішення у справі «Ассанідзе проти Грузії» (Assanidze v. Georgia), заява № 71503/01, п. 171, ECHR 2004-II) за яким Суд повторив, що слово «законний» і словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом» у пункті 1 статті 5 Конвенції за своєю суттю відсилають до національного законодавства та встановлюють зобов`язання забезпечувати дотримання його матеріально-правових і процесуальних норм.

Тому суд застосовує положення КПК України, напряму.

Отже, положення частини 1 статті 131 КПК України передбачають, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. І відповідно до частини 1 статті 176 КПК України, запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Проте суд відзначає, що за положеннями частини 1 статті 177 КПК України метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як запобіжного заходу, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам (на які вказував прокурор): обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу та обвинувачений може вчинити нове кримінальне правопорушення;

І в силу положень частини 1 та 3 статті 184 КПК України, саме прокурор повинен довести і наявність обґрунтованої підозри, і наявність зазначених ризиків.

З огляду на зміст обвинувального акту, вбачається, що ОСОБА_5 в порушення вимог ст.28 Конституції України, та ЗУ «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно умисно, систематично вчиняв психологічне насильство по відношенню до свої матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою він спільно проживає, що призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршенні якості її життя. Зокрема, постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2024 року, за розглядом адміністративного протоколу, що складений 02.07.2024 року серії ВАД № 207249 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП за фактом вчинення психологічного насильства відносно своєї матері ОСОБА_7 та його було піддано адміністративному стягненню. Крім того постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2025 року, за розглядом адміністративного протоколу, що складений 27.12.2024 року серії ВАД № 252631 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУаАП за фактом вчинення психологічного насильства відносно своєї матері ОСОБА_7 та його було піддано адміністративному стягненню.

І на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_5 на шлях виправлення та перевиховування не став та вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин: 13 березня 2025 року близько 10 години перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає разом із потерпілою ОСОБА_7 , на побутовому грунті розпочав з останньою словесний конфлікт, переслідуючи при цьому прямий умисел на заподіяння їй психологічного насильства, що проявилось у словесних образах нецензурними словами, які принижують честь і гідність потерпілої, залякуванні, чим вчинив систематичне психологічне насильство над потерпілою, що призвело до психологічних страждань і погіршення якості життя, емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, що завдало шкоди психічному здоров`ю потерпілої(а.с. 2-5).

Суд також відзначає, що за положеннями статті 126-1 КК України, домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи є окремим і самостійним складом злочину.

Як наслідок, суд вважає, що прокурор довів наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого саме статтею 126-1 КК України. Однак це не означає, що суд згоден із тим, що прокурор довів вину ОСОБА_5 у вчиненні ним вказаного злочину. Разом з цим суд погоджується і з ризиками про які зазначив прокурор, оскільки обвинувачений дійсно був раніше притягнутий неодноразово до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, разом з цим йому дійсно відомо місце проживання потерпілої, оскільки вони з нею проживають за однією адресою, однак в різних будинках. Але обвинуваченому знову оголосили підозру у вчиненні іншого злочину щодо цієї ж потерпілої.

Отже суд погоджується із тим, що прокурор довів наявність ризиків передбачених 177 КПК України, обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України.

Проте суд враховує, що за положеннями частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі якщо прокурор доведе, що жоден більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При цьому на виконання частини 1 статті 178 КПК України суд також враховує, що: докази про вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого статтею 126-1 КК України є вагомими; йому загрожує покарання у виді позбавлення волі до 2 років; підозрюваному 44 повних років; не одружений, на утримані нікого немає; освіта повна середня; згідно ст.89 КК України раніше не судимий.

Пунктом 3 ч.2 ст.183 КПК України передбачено, що до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особі повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Тож враховуючи викладене, надані прокурором докази у їх сукупності, а також доведені прокурором ризики і особу обвинуваченого, суд вважає, що прокурор не довів, що жоден більш м`який запобіжний захід, ніж тримання підозрюваного під вартою, не можуть запобігти доведеним ним ризикам, зокрема домашній цілодобовий арешт.

Суд ще раз підкреслює, що він згоден із доведеними прокурором ризиками, але відзначає, що запобігти їх настанню може і цілодобовий домашній арешт.

Хоча суд згоден із тим, що доведеним прокурором ризикам не зможуть запобігти особисте зобов`язання (стаття 179 КПК України), особиста порука (стаття 180 КПК України) чи застава (стаття 182 КПК України), з огляду на суть цих запобіжних заходів та суть ризиків, які довів прокурор.

А от цілодобовий домашній арешт, на переконання суду зможе запобігти цим ризикам. Оскільки за положеннями частини 1 та частини 2 статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або в певний період доби. А запобігти настанню доведеним прокурором ризикам може тільки цілодобовий арешт, а не нічний. Бо у випадку останнього, обвинуваченому взагалі ніщо не буде заважати у денний час доби вплинути на потерпілу чи знову вчинити домашнє насильство.

Суд зазначає, що захисником ОСОБА_5 було надано фотографії з місця його проживання, з яких вбачається, що за адресою проживання ОСОБА_5 наявні 3 будинки в одному з яких проживає його матір, яка являється потерпілою у даній справі, а в іншому може жити ОСОБА_5 . Суд погоджується з аргументами захисника, про те, що ОСОБА_5 може відбувати запобіжних захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за адресою АДРЕСА_1 , оскільки у вказаному будинку ніхто не проживає, що унеможливить контакт ОСОБА_5 з його матір`ю.

Отже, клопотання прокурора у частині застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволенню не підлягає. Але до обвинуваченого слід застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на два місяці.

Оцінка суду щодо обов`язків обвинуваченого.

За положеннями частини 5 статті 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя застосовує відповідний запобіжний захід та зобов`язує підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, передбачених частиною 5 цієї статті, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Тож зважаючи на те, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що існують два ризики; але суд застосував більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, зокрема цілодобовий домашній арешт строком на 2 місяці, на обвинуваченого слід покласти такі обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого чи прокурора та/або Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області;

- заборонити ОСОБА_5 перебувати в приміщенні будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням випадків, необхідних для збереження життя і здоров`я ОСОБА_7 , а також надання їй їжі;

- утриматись від спілкування будь-якої форми із потерпілою ОСОБА_7 , за виключенням випадків, необхідних для збереження її життя і здоров`я, а також надання їй їжі;

- заборонити ОСОБА_5 наближатись до ОСОБА_7 , на відстань від неї, ближче ніж на 2 метри.

Отже, керуючись статтями 2,7-29, 30-33, 36, 37, 42, 45-47, 55-57, 73, 75-83, 84-117, 131-132, 133-146, 176-206, 276-279, 291-293, 314-372, 376, 392-395 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 - задовольнити частково.

У задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу, в частині застосування до ОСОБА_5 тримання під вартою - відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 інший запобіжний захід: домашній арешт, за адресою розташування його житла: АДРЕСА_1 , який полягає у забороні залишати це житло цілодобово протягом всіх днів строку дії цієї ухвали, а саме: з 20 червня 2025 року по 18 серпня 2025 року, окрім випадків необхідності явки ОСОБА_5 до слідчого чи прокурора та/або Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області та/або ІНФОРМАЦІЯ_3 (за викликом чи повісткоюу межах часу необхідного для знаходження у місці виклику та часу на дорогу до місця виклику і назад), а також придбання продуктів харчування у с.Корнич Коломийського району Івано-Франківської області не більше двох разів на тиждень (вівторок і п`ятниця, з 10 години до 12 години).

Зобов`язати ОСОБА_5 невідкладно прибути до 21 години 20 червня 2025 року у житло домашнього арешту.

Покласти на ОСОБА_5 , на строк з 20 червня 2025 року по 18 серпня 2025 року, такі обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого чи прокурора та/або Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області;

- заборонити ОСОБА_5 перебувати в приміщенні будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням випадків, необхідних для збереження життя і здоров`я ОСОБА_7 , а також надання їй їжі;

- утриматись від спілкування будь-якої форми із потерпілою ОСОБА_7 , за виключенням випадків, необхідних для збереження її життя і здоров`я, а також надання їй їжі;

- заборонити ОСОБА_5 наближатись до ОСОБА_7 , на відстань від неї, ближче ніж на 2 метри.

Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Копію цієї ухвали направити до Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області для контролю за поведінкою ОСОБА_5 .

Повний текст ухвали оголошено 25 червня 2025 року о 17 годині 05 хвилин.

Головуючий суддя : ОСОБА_1