Справа № 183/5815/25
№ 1-кс/183/1116/25

У Х В А Л А
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новомосковська Дніпропетровської області, громадянин України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -
ОСОБА_5 підозрюється у тому, що 11 червня 2025 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 знаходився на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , разом із військовослужбовцем ОСОБА_8 , де відмічали день народження знайомого військовослужбовця ОСОБА_9 . У ході розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 раптово виник словесних конфлікт з приводу проходження військової служби, в ході якого у ОСОБА_5 виник прямий умисел, направлений на спричинення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.
Реалізуючи вказаний умисел, 11 червня 2025 року, приблизно о 21 годині 05 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись на території бази відпочинку «Самарський плес» за адресою: АДРЕСА_2 , маючи при собі ніж, наблизився до ОСОБА_8 та, діючи умисно, розуміючи та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, завдав йому 1 удар ножем у ділянку лівої половини грудної клітини, після чого втік з місця події.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівої половини грудної клітини, проникаючу в черевну порожнину з пошкодженням селезінки, селезінкової вени, внутрішньо-черевної кровотечі, геморагічного шоку.
Таким чином, органами досудового розслідування, ОСОБА_5 підозрюється тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження.
Враховуючи особу підозрюваного, слідчий вважає наявними ризики, визначені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Про наявність ризику передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на думку слідчого та прокурора свідчить те, що ОСОБА_5 на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає лише позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Будучи раніше судимим, ОСОБА_5 розуміє, що у разі визнання його судом винним у вчиненні вказаного злочину його буде засуджено судом до позбавлення волі, тому існує ризик переховування останнього від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від покарання. Про існування вказаного ризику також свідчить відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, утриманців, офіційного місця роботи.
Наявність ризику передбаченого у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий обґрунтовує тим, що підозрюваний ОСОБА_5 мешкає в сусідньому місті від потерпілого ОСОБА_8 , який на даний час знаходиться на стаціонарному лікуванні в лікарні м. Самар, Дніпропетровської області в тяжкому стані, а тому підозрюваний з метою уникнення покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, матиме реальну можливість впливати на потерпілого, зокрема, шляхом погроз та насильства, з метою змусити його змінити свої показання, враховуючи насильницький характер інкримінованого злочину.
Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчим обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Разом з тим, ОСОБА_5 на даний час знову підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя особи. Вказані обставини свідчать про існування ризику вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень у разі перебування його на волі.
З урахуванням наявності вказаних ризиків, слідчий наполягає на тому, що забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання вказаним ризикам можливо лише із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть достатньою мірою обмежити свободу його пересування.
Прокурор клопотання слідчого підтримав, просив його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними у ньому. Прокурор вважає, що сукупність усіх обставин, перелічених у клопотанні, не дають підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Захисник та підозрюваний в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання.
Захисник в судовому засіданні не заперечував проти доведеності прокурором обґрунтованої підозри, однак вважає, що на стадії досудового розслідування може змінитися кваліфікація дій ОСОБА_5 , з огляду на його позицію та послідовність подій, які передували нанесенню тілесних ушкоджень. Крім того, захисник звернув увагу на докази у виді показань свідків, на яких ґрунтується пред`явлена підозра, а саме, згідно довідки лікарні поранення отримане потерпілим у ліву половину грудної клітини, а свідки доводять наявність поранення у праву половину грудної клітини. Захисник вважає не доведеними ризики, визначені прокурором у клопотанні, звернув увагу, що його підзахисний має стійкі соціальні зв`язки, проживаючи разом з батьком, який потребує стороннього догляду, та сестрами, працює таксистом, не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду, тому вважав за можливе застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Підозрюваний підтримав позицію свого захисника.
Вислухавши позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали, подані до клопотання, дослідивши надані докази, слідча суддя приходить до наступного висновку.
Підставою для внесення відомостей до ЄРДР став рапорт оперативного чергового про те, що на службу 102 надійшло повідомлення чергового лікаря приймального відділення ЦРЛ про доставку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з проникаючим колото-різаним пораненням черевної порожнини.
12 червня 2025 року о 13 годині 30 хвилини ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
12 червня 2025 року підозрюваним отримано письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам визначеним положенням цієї статті.
Статтею 178 КПК України визначено обов`язок суду, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінити в сукупності всі обставини вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та особу підозрюваного.
Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, що попередньо кваліфіковане органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 121 КК України, що підтверджується протоколом огляду місця події від 12.06.2025, медичною довідкою №9068 щодо виявлених тілесних ушкодженнь, спричинених ОСОБА_8 , показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інших.
При розгляді доказів, наданих слідчим в підтвердження клопотання, слідча суддя, на підставі ст. 178 КПК України, вважає зазначені вище докази вагомими та обґрунтованими, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином.
У відповідності до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фокс, Камбел і Харлі проти Сполученого Королівства», вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Тому слідчий суддя вважає, що існують всі підстави вважати підозру обґрунтованою.
Стосовно ризиків, визначених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідча суддя погоджується з позицією слідчого, підтриманою прокурором, щодо імовірності їх виникнення, з огляду на особу ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання, у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення понесення покарання.
Наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, суду не доведена.
Сторона обвинувачення може ініціювати застосування запобіжного заходу лише у зв`язку з необхідністю запобігання спробам особи, які мають виявлятися в реальних діях, а не через їх уявну можливість вчинення чи у припущеннях таких дій у майбутньому. Якщо дослівно тлумачити термін «запобігання спробам», то за змістом воно є тотожним поняттю «припинення розпочатої дії». Умовно його можна вважати співмірним з категорією «замах», що застосовується у визначенні стадій вчинення злочину, та вважається вчиненням особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на настання наслідків, у цьому випадку визначених у ч. 1 ст. 177 КПК.
Зазначена у клопотанні прокурора спроба підозрюваного незаконно впливати на потерпілого, зокрема шляхом погроз та насильстьва, у цьому ж кримінальному провадженні має бути підтверджена належними доказами, у тому числі показами самого потерпілого, які доводять незаконний вплив особи, що здійснюється безпосередньо або через довірених осіб.
З огляду не особу підозрюваного, який не дивлячись на те, що має постійне місце проживання, та має погашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, вчинив тажке кримінальне правопорушення проти житт , а тому враховуючи відсутність беззаперечних соціальних зв`язків, слідча суддя вбачає наявність ризику, визначеного п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.
При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає необхідним застосувати підозрюваному найбільш тяжкий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім в даній конкретній ситуації.
Аналізуючи викладене, слідча суддя приходить до переконання про обґрунтованість заявленого клопотання слідчим та необхідність його задоволення.
Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 182, 194, 371, 372, 376 КПК України, слідча суддя,-
п о с т а н о в и л а:
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 серпня 2025 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідча суддя ОСОБА_1