УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року

м. Київ

справа № 756/5850/23

провадження № 51-1793 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року щодо останнього,

установив:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що відповідно до ст. 89 КК України, не має судимості,

визнано винним та призначено покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років, а також за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - у виді позбавлення волі на строк 5 років і 2 місяці.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 2 місяці.

Також цим вироком задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди та, стягнуто з засудженого, на користь потерпілого 22 000 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року, за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , вирок залишено без змін.

Відповідно до змісту оскаржених судових рішень і встановлених на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції обставин, ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він:

- 28 лютого 2023 року о 19:19, знаходячись у м. Києві, вул. Героїв полку «Азов», 9, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, таємно викрав з вантажівки марки MAN два акумулятори марки «Banner 12V 225 AR 1150A» загальною вартістю 22 000 грн, завдавши майнової шкоди потерпілому ОСОБА_6 та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд;

- 02 березня 2023 року о 17:45, знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, 17, діючи повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрав з вантажівки марки Renault Magnum 460 два акумулятори марки «LPM-MG 12V-190Ah»,загальною вартістю 25 000 грн, завдавши майнової шкоди потерпілому ОСОБА_7 та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд;

- 09 березня 2023 року о 19:00, знаходячись на вул. Полярній, 20-Д, діючи повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрав з вантажівки марки «IVECO», що належить ТОВ «ЕПІЦЕНТР-К», два акумулятори марки «Iveco Eurocargo 12 V 143Ah800A», загальною вартістю 24 971 грн, завдавши майнової шкоди потерпілому в особі ТОВ «ЕПІЦЕНТР-К» та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд;

- Цього ж дня, о 19:55, на тому ж місці, з іншої вантажівки марки «КАМАЗ-65117-62», також власності ТОВ «ЕПІЦЕНТР-К», діючи повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрав два акумулятори марки «A-mega Ultra», загальною вартістю 15 055 грн, завдавши майнової шкоди потерпілому в особі ТОВ «ЕПІЦЕНТР-К» та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд;

- 16 березня 2023 року о 18:45, знаходячись на вул. Полярній, 11, діючи повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрав з вантажівки марки DAF, яка належить фірми ТОВ «Вікторія Транс Сервіс» два акумулятори марки «Bosh», загальною вартістю 19 129 грн, завдавши майнової шкоди потерпілому в особі ТОВ «Вікторія Транс Сервіс» та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд;

- Того ж дня о 18:30, знаходячись на вул. Полярній, 6-А, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, повторно вчинив замах на таємне викрадення майна з вантажівки марки «ДАФ», який належить потерпілому ОСОБА_8 , два акумулятори марки «Meisterteile 225 Ah» загальною вартістю 16 000 грн, однак злочин не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, а через втручання потерпілого, та з місця вчинення злочину зник.

Вказані дії засудженого суд кваліфікував за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану та за ч. 3 ст. 15 -ч. 4 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на суворість призначеного покарання та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок в частині - шляхом зменшення розміру покарання за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років і застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що в суді першої інстанції він просив визнати обставини, що пом`якшують покарання, а саме - вчинення засудженим кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, зокрема наявність на утриманні малолітнього сина та скрутне матеріальне становище. У зв`язку з цим він порушував питання про призначення мінімального покарання, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років та застосування ст. 75 КК України проте, суд призначив покарання, яке, на його думку, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, з чим апеляційний суд необґрунтовано погодився.

Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржувані судові рішення, колегія суддів Касаційного кримінального суду не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження, з наведених у ній мотивів, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень за які останнього засуджено, а також правову кваліфікацію його діянь за ч. 4 ст. 185 і ч. 3 ст. 15 -ч. 4 ст. 185 КК України КК України у касаційній скарзі не оспорюється.

Посилаючись на незаконність оскаржуваних судових рішень, захисник не погоджується із розміром призначеного засудженому ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі та не застосуванням судами ст. 75 КК України.

Доводи захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, а також незастосування судом першої інстанції положень ст. ст. 75 КК України, які, на його думку, можуть бути застосовані, колегія суддів Касаційного кримінального суду вважає безпідставними.

Загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, передбачають, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене, зокрема, за сукупністю кримінальних правопорушень згідно зі ст. 70 цього Кодексу.

Якщо суд, за винятком випадків, передбачених у ч. 1 ст. 75. КК України, при призначенні покарання у виді, зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається із змісту оскаржуваного вироку, під час призначення засудженому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним діянь за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, яке класифікується як тяжкий злочин. Також суд врахував особу винного, те, що він, відповідно до ст. 89 КК України, не має судимості, посередньо характеризується, офіційно не працевлаштований, на спеціальних обліках не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, зокрема не встановив обставин, що обтяжують покарання, та визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття. У результаті призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі, розмір, якого наближений до мінімального, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 та ч. 3 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України, за кожне кримінальне правопорушення окремо. Остаточне покарання визначив за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання біль суворим.

Визначивши розмір остаточного покарання, суд не мав законних підстав для застосування ст. 75 КК України.

Вказаний вирок був переглянутий в апеляційному порядку за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який оскаржував судове рішення з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність внаслідок незастосування ст. 75 КК України. На думку захисника, те, що засуджений визнав свою вину, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення кримінальних правопорушень, має на утриманні малолітню дитину, вчинив злочин унаслідок скрутного матеріального становища, працевлаштований та не має негативних характеристик і обставин, що обтяжують покарання, могли у сукупності бути підставами для призначення покарання, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років і звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

Київський апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги захисника, які є аналогічними доводам касаційної скарги, та не знайшов підстав для їх задоволення. Відхиляючи зазначені доводи, суд у своїй ухвалі навів мотиви, з яких апеляційну скаргу визнав необґрунтованою.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.

Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд зазначив, що всі наведені захисником обставини були враховані судом першої інстанції під час призначення покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо. Покарання визначено в мінімальному та наближеному до мінімального розміру, передбаченому санкцією відповідної частини статті, за якою його засуджено, що відповідає вимогам ст. 65 КК України. Остаточне покарання визначено з дотриманням правил, передбачених ст. 70 КК України. Наявність у засудженого на утриманні малолітньої дитини, з урахуванням обставин даного кримінального провадження, не може слугувати підставою для призначення менш суворого покарання, ніж те, що вже було призначене.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду погоджується із висновками наведеними, в ухвалі апеляційного суду та вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції засудженому ОСОБА_5 , є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, яке відповідає вимогам Закону. Застосування ст. 75 КК України за таких обставинах є неможливим. У зв`язку з цим підстав для задоволення касаційної скарги захисника не вбачається.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року щодо останнього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3