Справа№ 693/1407/24
Провадження № 1-кп/693/92/25
У Х В А Л А

іменем України

02.09.2025р. м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Жашків кримінальне провадження № 0000276 від 12 липня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Конельські Хутори Жашківського району Черкаської області, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

кримінальне провадження №0000276 від 12 липня 2024 року стосовно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України,

сторони та учасники провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

законний представник - ОСОБА_5 ,

адвокат - ОСОБА_6 ,

УСТАНОВИВ:

Воєнний стан введено Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX, Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX, Указом від 5 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2024 року № 3564-IX, та Указом від 6 травня 2024 року № 271/2024, затвердженим Законом України від 8 травня 2024 року № 3684-IX).

ОСОБА_3 , в період дії воєнного стану, 05 липня 2024 року, близько 16 год. 00 хв., рухаючись на велосипеді по вул. Базарній, с. Соколівка Уманського району Черкаської області неподалік від місцевого ринку, на проїжджій частині дороги знайшов мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 9C 3/64GB, чорного кольору. В подальшому, від`їхавши на незначну відстань, ОСОБА_3 маючи можливість встановлення (ідентифікації) законного власника майна, з корисливих мотивів, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою таємного викрадення чужого майна та використання його в особистих цілях, діставши із зазначеного телефону сім-картку та USB-флеш-накопимчувач, викинув їх у чагарники, а мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 9C 3/64GB, чорного кольору залишив собі, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 3419 гривень 14 копійок.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_3 , в період дії воєнного стану, повторно, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном 06 липня 2024 року о 14 годині 09 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , увімкнувши мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 9C 3/64GB, чорного кольору, шляхом підбору цифр здійснив вхід до застосунку АТ «Райффайзен Банк», клієнтом якого являється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з розрахунковим рахунком НОМЕР_1 , з корисливих мотивів, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою таємного викрадення чужого майна та використання його в особистих цілях, здійснив переказ грошових коштів з вищезазначеного банківського рахунку в сумі 5030 гривень 00 копійок на банківську картку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № НОМЕР_2 , яка оформлена на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , але яка перебувала у користуванні ОСОБА_3 близько 6 місяців. Після цього ОСОБА_3 здійснив переказ коштів у сумі 5000 гривень з банківської картки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № НОМЕР_2 на картку № НОМЕР_3 цього ж банку, яка оформлена на ім`я ОСОБА_3 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 5030 гривень 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану.

Також, неповнолітній ОСОБА_3 , маючи на меті обернення на свою користь чужих грошових коштів, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, 06.07.2024 о 14 годині 09 хвилин перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , увімкнувши мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 9C 3/64GB, чорного кольору, який належить ОСОБА_7 , шляхом підбору цифр, самочинно, без дозволу потерпілого, незаконно втрутився в мобільний застосунок АТ «Райффайзен Банк», здійснивши вхід до електронного кабінету користувача ОСОБА_7 , який приєднаний до банківського рахунку НОМЕР_1 , перейшов до розділу «Переказ на картку» та здійснив переказ грошових коштів в сумі 5030 гривень 00 копійок з вищевказаного банківського рахунку на банківську картку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № НОМЕР_2 , яка оформлена на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , але яка перебувала у користуванні ОСОБА_3 близько 6 місяців, після чого здійснив переказ грошових коштів у сумі 5000,00 гривень з банківської картки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № НОМЕР_2 на картку № НОМЕР_3 цього ж банку, яка оформлена на ім`я ОСОБА_3 , тим самим вчинив несанкціоноване втручання в роботу електронних комунікаційних мереж.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України несанкціоноване втручання в роботу електронних комунікаційних мереж.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося шістнадцять років.

За вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, кримінальній відповідальності підлягають особи, які досягли 16-річного віку.

Статтею 498 КПК України встановлено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

За приписами ч. 2 ст. 500 КПК України судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Таким чином, за результатами розгляду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000276 від 12.07.2024р. стосовно неповнолітнього ОСОБА_3 за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, виноситься ухвала, а в іншій частині вирок.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру та зазначив, що ОСОБА_3 є неповнолітнім, вчинив суспільно-небезпечне діяння не досягши віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, у вчиненому щиро розкаявся.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні суспільно-небезпечного діяння визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, суду пояснив, що він їхав на пляж, який розташований у с. Соколівка Уманського району Черкаської області. Коли повертався назад побачив телефон, із якого витягнув флешку та сім карту та викинув їх. У подальшому побачив, що у застосунку АТ «Райффайзен Банк», який розташований у телефоні наявні кошти та перекинув кошти другу, а потім і собі. Карта друга Школенка перебувала у ОСОБА_3 і він нею користувався.

Захисник неповнолітнього ОСОБА_6 просив задовольнити клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру.

У судовому засіданні законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 не заперечувала проти задоволення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 499 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 КК України, до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують:

- у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 97 КК України;

- до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2 ст. 97 КК України);

- при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1 ст. 105 КК України.

Відповідно до інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1134/0/4-13 від 18.07.2013 "Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх", суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу XI КК України.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Оцінивши зібрані по кримінальному провадженню докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, доведена в повному обсязі.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_3 свою винуватість визнав та щиро розкаявся у вчиненому, до кримінальної та адміністративної відповідальності раніше не притягувався, навчається, за місцем навчання та проживання характеризується добре.

ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння у віці 15 років. Згідно ст. 22 КК України він не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, отже він підпадає під критерії, зазначені в статті 97 КК України.

При призначенні примусових заходів виховного характеру, суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу неповнолітнього, характеристики неповнолітнього, умови життя, виховання і поведінку, його ставлення до вчиненого, час, який пройшов з часу вчинення неповнолітнім суспільно-небезпечного діяння.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність, суд вбачає щире каяття та вчинення суспільно-небезпечного діяння неповнолітнім у віці 15 років.

Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру.

Цивільний позов по справі не заявлено.

У кримінальному провадженні процесуальні витрати відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 22, 97, 105 КК України, ст. ст. 318, 322, 342-376, 498-501 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0000276 від 12.07.2024 року відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Конельські Хутори Жашківського району Черкаської області, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, який зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, - задовольнити.

Застосувати примусові заходи виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Конельські Хутори Жашківського району Черкаської області, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків строком на 1 рік.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Жашківський районний суд Черкаської області протягом семи днів з моменту проголошення ухвали

Головуючий суддя: ОСОБА_1