Справа № 756/4268/23
Номер провадження № 1-кп/756/557/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

судді ОСОБА_1

за участі:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) у залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 29.10.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000919, за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку Азербайджанської Республіки, громадянина Азербайджанської Республіки, який зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. У період часу з 28.11.2013 до 29.11.2013 в місті Вільнюс, Литовська Республіка, відбувся Саміт Східного партнерства де тодішній Президент України янукович в. ф. відмовився підписувати Угоду про асоціацію між Україною та ЄС, унаслідок чого у місті Києві та інших містах України розпочались акції протесту громадян, які набули особливо масового характеру, та яким у подальшому надано статус Революції Гідності.

У цей момент, у невстановленої судом групи осіб, виник умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, з метою перешкоджання проведенню мирних походів і демонстрацій, з застосуванням фізичного насильства, із завчасно заготовленими предметами для нанесення тілесних ушкоджень протестувальникам.

Реалізуючи вказаний умисел, наведені особи, починаючи з 27 листопада 2013 року розпочали організовувати заходи, що мали форму насильницьких дій, спрямованих на протидію акціям протесту, зокрема і в місті Києві.

Для проведення таких дій, невстановлені особи залучили невстановлених під час досудового розслідування осіб, які є громадянами України так і громадянами інших держав. Зокрема 20.01.2014, близько о 23:50 год., невстановленою особою організовано поїздку групи осіб загальною чисельністю до 100 чоловік з міста Харкова до міста Києва. Указані особи виїхали трьома транспортними засобами - автобусами марки «SCANIA», моделі «K113», реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки «Volkswagen», моделі «LT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та марки «VOLVO», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Серед цих осіб були і громадяни республіки Азербайджан ОСОБА_11 , а також ОСОБА_12 та ОСОБА_13

21.01.2014, близько о 09:25 год., наведена група осіб прибула з міста Харкова до міста Києва, де протягом дня переміщувалась вказаними автобусами територією міста Києва.

О 21:00 год. ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , спільно з іншими не встановленими особами, прибули о 21:00 год. на транспортному засобі - автобусі марки «Volkswagen», моделі «LT», реєстраційний номер НОМЕР_4 , у район станції метро «Петрівка», що розташована у м. Київ та неподалік будинку № 17 по вул. Вербової у м. Києві. Також у це місце приїхав не пізніше 21 год. 28 хв., автобус марки «VOLVO», реєстраційний номер НОМЕР_5 , в якому знаходились інші невстановлені особи, якими керував ОСОБА_14

21.01.2014, близько о 22:00 год., у районі станції метро «Петрівка» та будинку АДРЕСА_2 між зазначеними особами та невстановленими громадянами України, які приймали участь в акціях протесту щодо непідписання тодішнім президентом України януковичем в. ф. Угоди про асоціацію між Україною та ЄС, які незадовго до цього прибули до станції метро «Петрівка» на власних автомобілях, виник конфлікт на ґрунті блокування останніми виїзду автобусів зі станції метро «Петрівка».

У цей час, невстановлена органом досудового розслідування особа з числа тих, що приїхали автобусом марки «SCANIA», моделі «K113», реєстраційний номер НОМЕР_6 , і якими у керував ОСОБА_15 , попередньо одягнувши на обличчя білу балаклаву для унеможливлення ідентифікації, дала команду здійснити напад на громадян України, які приймали участь в акціях протесту щодо непідписання тодішнім президентом України януковичем в. ф. Угоди про асоціацію між Україною та ЄС, які перебували у районі станції метро «Петрівка».

На виконання цієї команди з вказаного автобусу вибігла очолювана ОСОБА_15 група осіб у білих балаклавах, що мали при собі предмети, заздалегідь заготовленні для нанесення тілесних ушкоджень, а саме дерев`яні палиці та інші невстановлені предмети і, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, використовуючи зазначенні предмети для нанесення тілесних ушкоджень, розпочали наносити тілесні ушкодження невстановленим громадянам України, які приймали участь в акціях протесту щодо непідписання тодішнім президентом України януковичем в. ф. Угоди про асоціацію між Україною та ЄС.

Одночасно з цим, ОСОБА_11 який діяв спільно з невстанолвеними особами, а також з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , перебуваючи біля транспортного засобу, автобусу марки «Volkswagen», моделі «LT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , побачив біля станції метро «Петрівка» ОСОБА_10 , якого сприйняв за учасника протестних акцій.

Після чого ОСОБА_11 , реалізуючі свій умисел почав наносити ОСОБА_10 удари руками, ногами та завчасно заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень вказаними предметами, у різні частини тулуба та голови, унаслідок чого ОСОБА_10 впав на землю.

У подальшому, ОСОБА_10 вдалось сховатись під автобусом, однак незважаючи на це ОСОБА_11 діючи у складі наведеної групи осіб, продовжував наносити ОСОБА_10 удари по ногах.

Унаслідок вказаних дій, ОСОБА_11 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а саме закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана голови, садна м`яких тканин голови, забій м`яких тканин обличчя.

1.2. Отже, ОСОБА_11 учинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, учинено групою осіб.

1.3 21.01.2014, у невстановлений судом час, ОСОБА_11 , який перебував в районі станції метро «Петрівка» та будинку АДРЕСА_2 та спільно з невстановленою собою, а також ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , після заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , побачив в останнього мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone 4», який ОСОБА_10 мав при собі. У цей момент, у ОСОБА_11 виник умисел на відкрите викрадення вказаного майна.

Реалізуючи наведений умисел, ОСОБА_11 , у цей день, час та місці викрутив ОСОБА_10 руки та відібрав мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone 4», IMEI НОМЕР_7 , який ОСОБА_10 тримав в правій руці. Крім того, у подальшому інша невстановлена судом особа, витягнула з внутрішньої кишені куртки, в яку на той момент був одягнений ОСОБА_10 , грошові кошти в розмірі 1 500,00 грн.

Під час досудового розслідування встановлено, що вартість мобільного телефону марки «Apple», моделі «iPhone 4», IMEI НОМЕР_7 , становить 2124,25 грн, а отже ОСОБА_11 спричинив майнову шкоду ОСОБА_10 на загальну суму 3624,25 грн.

1.4. Отже, ОСОБА_11 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

1.5. За наведених у пункті 1.1. рішення обставин, 21.01.2014, близько о 22:00 год., очолювана ОСОБА_15 група осіб, одягнені в білі балаклави, маючи при собі предмети, заздалегідь заготовленні для нанесення тілесних ушкоджень, а саме дерев`яні палиці та інші невстановлені предмети, у складі яких були ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , перебуваючи у районі станції метро «Петрівка» та будинку АДРЕСА_2 , побачили в районі вестибюлю станції метро «Петрівка» ОСОБА_9 .

Сприймаючи ОСОБА_9 помилково як учасника протестних акцій, маючи спільний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі та викрадення людей, що супроводжувалось заподіянням потерпілим фізичних страждань, здійснили напад на останнього, застосував фізичну силу у виді нанесення ударів в різні частини тіла, у тому числі предметами, заздалегідь заготовленими для нанесення тілесних ушкоджень. Унаслідок чого ОСОБА_9 було завдано фізичних страждань.

У подальшому, ОСОБА_9 було силоміць поміщено в середину салону транспортного засоба - автобуса марки «Scania», моделі «K113», реєстраційний номер НОМЕР_8 , та без згоди останнього переміщено в інше місце.

Зокрема, після поміщення ОСОБА_9 в автобус, продовжуючи виконувати спільний умисел, спрямований на позбавлення волі осіб, що приймали участь в акціях протесту, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та інші невстановлені особи, виконуючи заздалегідь отримані та узгоджені вказівки за телефоном від невстановленої особи, залишились разом з ОСОБА_9 в автобусі марки «Scania», моделі «K113», де утримували останнього на задніх сидіннях.

При цьому, у цей день, у період часу між 22:00 год. та 23:50 год., ОСОБА_11 разом з вказаними особами, в процесі протиправного утримання ОСОБА_9 періодично наносив останньому удари руками в різні частини тіла, намагаючись отримати інформацію щодо участі ОСОБА_9 в Революції Гідності.

У подальшому, в цей день близько о 23:50 год., група осіб, яка складається з ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та інших невстановлених осіб, які в свою чергу є причетними до викрадення ОСОБА_9 , об`єднані спільним умислом, погоджуючи свої дії з ОСОБА_14 , який в свою чергу виконував вказівки невстановленої особи, прибули на автобусі разом з потерпілим ОСОБА_9 в наметовий табір, який був розташований в лісосмузі неподалік від станції метро «Бориспільська», що біля будинку АДРЕСА_3 .

У наведеному місці, ОСОБА_9 проти його волі було передано групі осіб, серед яких був ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , а також інші невстановлені особи. При цьому, вказані особи між собою постійно погоджували та координували свої дії з ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , як і іншими невстановленими особами, та які були об`єднані спільним умислом, спрямованим на протидію мирним акціям протесту - Революції Гідності, що мали місце 22.01.2014, та які в період часу, близько з 23:15 год. до 01:11 год. продовжували протиправно утримувати ОСОБА_9 і заподіювати останньому фізичних страждань шляхом мучення, а саме викручували руки, стискали геніталії, не допускали вільного переміщення ОСОБА_9 задля попередження його втечі, чим завдали ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у виді синця на повіках лівого ока, садна обличчя, контузію і ступеню лівого ока, що були спричинені тупим предметом (предметами).

1.6. Отже, ОСОБА_11 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 146 КК України, а саме незаконне позбавлення волі та викрадення людини, учинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиції сторін захисту та обвинувачення.

2.1.1. Прокурор у судовому засіданні вважала, що під час судового провадження було доведено винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4, ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України. А отже, прокурор просила суд визнати ОСОБА_11 винуватим за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання у порядку, визначеному статтею 70 КК України - у виді позбавлення волі строком на 7 років.

2.1.2. Судовий розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), а отже останній показань суду не надав. При цьому заяви чи клопотання на адресу суду від обвинуваченого також не надходили.

Між тим, кримінальне провадження здійснювалось за участі захисника, участь якого була забезпечена державою. Крім того, суд здійснював контроль за нележним виконанням захисником, який є адвокатом, своїх професійних обов`язків, здійснюючи у такій спосіб всі можливі дії з тим, аби наданий державою захист не був формальним.

Крім того, судом було забезпечено учать перекладача, який здійснював переклад процесуальних рішень, що сприяло обвинуваченому мати можливість ознайомитись з пред`явленим обвинуваченням та надати заяви, клопотання або заперечення на рідній мові.

Слід також зауважити, що аналіз наявних в судовому провадженні матеріалів свідчить про належний спосіб повідомлення ОСОБА_11 про здійснення щодо нього кримінального провадження, як на стадії досудового розслідування так і судового провадження. Зокрема, під час досудового розслідування слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва ухвалою від 23.02.2023 (справа № 757/6375/23-к) надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування, визначеного Главою 24-1 КПК України через повідомлення про підозру за ч. 2 ст. 146 КК України. Про дату, час та місце проведення судового засідання обвинувачений повідомлявся шляхом здійснення публікацій про виклик на офіційному веб-сайті суду, офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а також шляхом надсилання повісток за останнім відомим місцем проживання та території України.

Більше того, до правоохоронних органів Республіки Азербайджан слідчим направлено окремі процесуальні документи, зокрема повідомлення про підозру, постанову про оголошення в розшук, ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23.02.2023 про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування.

Указане свідчить, що обвинувачений мав підстави усвідомлювати, що щодо нього розпочато кримінальне провадження, та мав можливість отримати та дізнатися про оголошену підозру, як і про відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, а отже мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, у тому числі, на захист та доступ до правосуддя.

Відтак, на думку суду, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення, мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, самостійно обрати захисника, захищати себе особисто або за посередництвом обраного захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безплатно.

Такі дії суду узгоджуються із зобов`язаннями, які узяті Україною із тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Натомість ОСОБА_11 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останньої.

Суд уважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_11 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території України, які мали місце під час масових акцій протесту та пов`язані із вступом України до Європейського Союзу, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від правосуддя, яке здійснюється Україною.

Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.

Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

2.1.3. Захисник у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_11 невинуватим, оскільки суду стороною обвинувачення не було надано достатніх доказів саме умисних дії обвинуваченого. Бо, достеменно не було встановлено, що саме обвинуваченим вчинялись дії, наведені в обвинувальному акті. Більше того, не було доведено що ОСОБА_11 знав осіб, які ніби організували заходи протидії мирним акціям протестам, або, що такі особи щонайменше контактували з обвинуваченим та керували його діями.

2.1.4. Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 просили визнати ОСОБА_11 винуватим в учиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України, оскільки інкриміновані дії наведені в обвинувальному акті в повній мірі доведені органом досудового розслідування, а докази надані стороною обвинувачення повністю узгоджуються між собою. При призначення покарання покладалися на розсуд суду.

2.2. Надані стороною обвинувачення докази на підтвердження висунутого обвинувачення.

2.2.1. Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні надав показання, що приблизно 21 січня 2014 року, коли відбувались події на Майдані під час Революції Гідності, близько о 22:00 год він рухався до батьків і робив пересадку в районі станції метро Петрівка (зараз Почайна) на маршрутному таксі № 421. Біля входу в метро побачив два великих автобуси білого кольору де було багато народу. Думав, що це люди, які приїхали на ринок і вони стояли спиною до потерпілого. Коли він до них наблизився, то почув, що із цього натовпу хтось вигукнув: - «Тікати!», і в цей момент із першого автобусу вибігло 15-20 осіб у білих балаклавах, які в руках тримали щось подібне до палок. Ці особи почали всіх бити, все дуже швидко відбувалося. Він вирішив не тікати, через те, що він нічого не скоїв та не знав обставин події, але дані особи підбігли до нього та почали його бити. В подальшому, потерпілий впав на землю та намагався заховатися під легковий автомобіль, але вони ці особи витягли з-під машини, продовжуючи при цьому бити. Після цього, двоє із них заломили потерпілому руки назад і обличчям униз повели його до першого автобусу, що стояв біля входу в метро. Пам`ятає, як його обличчя піднімали і пару раз нанесли ногою удари в голову. Чув, як ці особи сперечалися між собою, що далі із ним робити, після чого завели його до автобусу. У цей момент бачив тільки ноги, оскільки його вели головою вниз, поклали на сидіння обличчям до низу, потерпілий деякий час був у такому положенні.

Через деякий час почув у автобусі перекличку та побачив, що автобус почав рухатися у напрямку станції метро «Оболонь» у м. Києві та періодично зупиняючись по дорозі. В автобусі йому дозволили сісти, до нього підійшла особа, що представилась старшим, назвала ОСОБА_21 злочинцем і вимагала від нього зізнання у протиправних діях щодо держави. Бачив, що в автобусі стояли люди в спортивному одязі, які знімали ці події на телефон. Після того, як потерпілий відмовився зізнаватися в тому, що він з «Автомайдану», почалися погрози і побиття. У нього розпитували хто головний, звідки у них кошти та скільки їх, де знаходяться. Він все заперечував, говорив, що нічого про «Автомайдан» не знає та з ними ніколи не пересікався. В автобусі ці особи почали знімати балаклави, тоді потерпілий побачив, що один із них має зовнішність схожу на кавказьку національність.

Так, один з них взяв предмет, що схожий на шило та почав водити ним дуже близько по шиї, очей та серця, давив в тіло. Потерпілий відчував ніби зараз він проткне йому шкіру цим шилом. Інший чоловік через деякий час погрожував ножем. Ці особи були кавказької національності, їх дії, що супроводжувалися побиттям та демонстрацією зброї, потерпілий у той момент і при таких обставинах сприймав як реальну загрозу життю. В подальшому в нього забрали паспорт та телефон, а через деякий час прийшли і сказали набрати дружину. Після того як підняли, почали обшукувати його та оглядали телефон, запитували про останні виклики, дивилися фото та відео, що містилися на телефоні, шукаючи докази того, чи викрадений має відношення до Майдану. Під час обшуку дістали з кишені потерпілого копійки, серед яких був чорний жетон на проїзд київським фунікулером. І коли хтось із цих осіб почав сміятися що це, потерпілий зрозумів, що вони не місцеві і в Києві ніколи не були, оскільки кожен киянин чи гість міста знав, як виглядає жетон фунікулера.

Повідомив, що в автобусі серед осіб кавказької національності були люди старшого віку, а також жінки, які не мали відношення до цих дій. Казали, що його везуть у Харків, і по дорозі за автобусом вели переслідування автомобіля «Автомайдану», а тому водію автобуса був наданий наказ скинути ці автомобілі в кювет. Були телефонні дзвінки та розмови, в яких ці особи отримували вказівку куди рухатись далі, крім того, потерпілому давали слухавку і він спілкувався так званим «старшим». Під час руху потерпілий помітив, що автобус, в якому перебував в той момент, спочатку рухався у напрямку Київського водосховища, а потім поїхав по Набережному шосе, саме в цей момент ОСОБА_21 і помітив Пішохідний міст.

Під час руху в автобусі особи кавказької зовнішності погрожували, що запишуть на камеру те, як вони його катуватимуть та вбиватимуть, це відео попаде у соціальну мережу, його вони також відправлять рідним. При цьому, повідомили, що лише вони можуть його помилувати, бо у потерпілого є двоє малолітніх дітей, але ті люди, кому передадуть потерпілого, його ж і вб`ють.

Через певний час автобус зупинився. Він почув, що відбуваються якісь заворушення. Хтось зайшов у автобус, пройшов салоном і запитав «Де він?». У цей момент потерпілий помітив, що особи, які весь час під час руху автобусу його били та йому погрожували, боялися цієї групи осіб, що прийшли за ним.

Коли потерпілого виводили через передні двері автобуса він помітив, що поряд із автобусом вже стояла група людей з ножами в руках, обличчя яких він не бачив, бо його вели обличчям до низу. У цей момент він розумів, що тут його вб`ють, і ніхто його не знайде. Потерпілий чув, що ці дві групи людей між собою дуже сперечалися, були розборки. Його повели вздовж автобусу і він бачив звичайних людей, навіть підлітків. Коли його вели дорогою він побачив зупинку, за нею його завели у палатку. Через деякий час з`явився «старший», мав міцну тілобудову. Саме він і почав допитувати його щодо подій на «Петрівці», зокрема про те, як саме потерпілий там опинився, чи причетний він до «Автомайдану».

Коли потерпілий відмовив - «старший» наказав іншим особам тримати потерпілого за руки та ноги та викручувати їх у різні сторони. У рот потерпілому засунули рукавицю чи шкарпетку, зняли штани та одночасно почали стискати геніталії. Після того, як витягли кляп з рота потерпілий сказав: - «Ви все рівно мене вб`єте, то вбивайте, я ні в чому не буду зізнаватися!». Повідомив, що ці події були зафіксовані на фотокамеру, бо бачив це «краєм» ока коли його заводили до палатки.

Крім нього до цієї палатки заводили ще декількох осіб, яких також допитували та відпускали. Після цього, до палатки зайшов ще один «старший», який питав у нього про «Автомайдан», дружину та дітей. Цей чоловік взяв у когось телефон, набрав дружині ОСОБА_9 , говорив із нею, задавав йому питання і знову телефонував дружині, щоб звірити їх відповіді, а потім дав телефон потерпілому і сказав заспокоїти дружину, що він скоро буде вдома.

Через деякий час його вивели і він зорієнтувався де він знаходиться, зокрема в районі Бориспільського шосе та станції метро «Бориспіль». У момент, коли він вийшов із палатки, автобусів уже не було. Бачив, що група осіб вишикувалась і говорили про те, що їм необхідні палки. «Старший» завів потерпілого за палатку, показав в якому напрямку рухатися, наказав взяти таксі, вибачився за події, що відбуваються в державі, порекомендував звернутися до поліції та попередив більше не попадатися цим особам, бо ті після цього вб`ють їх обох.

Також підтвердив, що під час здійснення досудового розслідування із ним проводилися певні слідчі дії. Так, за наданими фотографіями впізнавав багатьох осіб, показання, надані під час слідчого експерименту були добровільними. Щодо телефонних номерів потерпілий підтвердив, що номер дружини, яким вона користувалась у січні 2014 року, є в матеріалах провадження, а він номер телефону з того часу не змінював.

Коли надали фотографії на впізнання, то особу, яка приймала участь у його побитті в автобусі, а коли його заводили зі станції метро «Петрівка», саме ця особа тримала у руці ніж. Підтвердив, що в той час, коли надавались йому фото, цих осіб впізнавав, бо з цих подій пройшло близько тижня, саме тому на той момент він впізнавав усіх осіб на фото.

2.2.2. Потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні надав показання, що взимку, в січні 2014 року, у пізній час доби, на своєму автомобілі він зі своїм другом ОСОБА_22 був у районі метро «Петрівка» у Києві. Потерпілий возив ОСОБА_23 по справах, бо останній є журналістом, а саме фотограф. Оскільки він проживав на «Оболоні» тому ОСОБА_23 попросив по дорозі підвезти його автомобілем до станції метро «Петрівка». Прощаючись вони вирішили випити кави, саме тому потерпілий припаркував свій транспортний засіб біля входу в метро. У ближньому до них ларьку вони взяли каву і стали пити біля транспортного засобу, розмовляли про якісь свої справи. У цей момент побачили, що перед автомобілем стояв великий автобус із харківськими номерами, за яким стояв ще один великий автобус і мікроавтобус. Через це, їм обом стало цікаво, бо знали про те, які події відбувалися на Майдані, а саме те, що привозять людей на «Антимайдан» з Харкова, Донецька та Сум. Через декілька хвилин під`їхало два чи три автомобіля які були розфарбовані та мали ленточки та які стали в другому ряду біля цих автобусів. З машин повибігали люди і почали щось до водія гупати, почалася словесна перепалка, розмови на підвищених тонах. Це були машини «Автомайдану». Спочатку він із другом стояли у стороні, а коли ОСОБА_24 , як журналісту стало цікаво, вони разом перейшли через дорогу, стали на заокругленні, і ОСОБА_24 почав дуже швидко робити фотографії цих людей та автобусів.

Через декілька хвилин із автобусу вийшов кремезний чоловік у білій шапці, провів рукою вниз і вигукнув: - «Давай вперед!». Після чого, з цих автобусів, як мухи, посипались люди з палками та бітами в руках, на голові мали білі балаклави, почали бити машини та самих «автомайданівців». Розділившись, підбігали і били інших людей, в тому числі які заходили та виходили з станції метро. Ці ж особи побігли у їх бік. ОСОБА_24 , побачивши все це, побіг у сторону входу в метро, а потерпілий побіг до власного автомобіля, бо хотів сісти у нього і поїхати, оскільки зрозумів, що відбувається нехороше. Однак, по дорозі свого слідування натрапив на групу людей із зовнішністю кавказькою національністю, які почали його зупиняти, наносити удари та кричати: - «Стій!». Ці особи збили його з ніг, внаслідок чого потерпілий впав і чув, як хтось вигукнув: «Тягніть його в автобус!». Ці особи намагалися затягнути його в автобус, але в них це не виходило, бо вони були худорлявої статури.

Потерпілий заліз під автобус та схопився руками за низ автобуса, тому нападникам не вдалося його витягнути. Вони наносили йому удари по ногам і тулубу, а через деякий час, скориставшись моментом, коли став їм нецікавий, частина з них побігла. Потерплий виліз з під автобуса і знову намагався доповзти до свого автомобіля. Однак, група людей, що лишилася, продовжили наносити йому удари і завдали удар якимось твердим предметом по голові. Це він зрозумів, бо відчув розсічення і те, що потекла кров.

Скориставшись цим, нападники схопили його ззаду, заломили йому руки. Побачивши, що в одній руці потерпілий тримав телефон, один з них вирвав з рук цей телефон, а інші особи у цей момент з карману забрали грошові кошти, після чого кинули його на землю.

В подальшому, скористався моментом потерпілий побіг у сторону охоронця, який у подальшому відігнав осіб, що намагались його наздогнати, викликав швидку та поліцію. По приїзду, його забрала швидка.

При цьому, потерпілий підтвердив, що ударів руками та ногами було багато, група осіб кавказької національності налічувала близько 5-7 осіб. Під час слідчих дій він упізнав на фотознімках особу (обвинуваченого ОСОБА_11 ), яка ривком відібрала у нього мобільний телефон марки «Apple». Потерпілий упізнав його по червоній куртці, в яку останній був одягнений у той момент. Серед групи нападників, потерпілий також упізнав осіб, які під час досудового розслідування були ідентифіковані, як ОСОБА_25 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . При цьому, цих осіб потерпілий впізнає, бо бачив їх як під час досудового розслідування так і в суді, коли їх судили. Потерпілий сказав, що був одночасний допит з ОСОБА_25 , під час якого останній підтвердив слова потерпілого, зокрема, що саме ОСОБА_11 вирвав у нього мобільний телефон, який ОСОБА_25 бачив у ОСОБА_11 в середині автобусу. Потерпілий повідомив, що ОСОБА_25 був головним цієї групи, бо керував їх діями.

Після того, як його забрала швидка допомога, до лікарні приїхали його друзі у великій кількості, щоб отримати від нього інформацію та самотужки відшукати ці автобуси. Також, у лікарню приїхав і його друг ОСОБА_23 , який привіз йому зроблені ним фотографії. Потерпілий, маючи велику кількість підписників у соціальній мережі, закинув ці фотографії у Інтернет. І вже через півгодини після цього йому поступила велика кількість інформації. Зокрема, він знав імена та прізвища нападників, що вони навчаються у Харківській юридичній академії, а також де та у якому гуртожитку вони проживають. Саме таким чином, більшість цих осіб була встановлена потерпілим. На наступний день, наведену інформацію потерпілий передав слідчому ОСОБА_26 до Оболонського управління, який затягував розслідування цієї справи майже рік.

Як під час слідчих дій та і в судовому засіданні потерпілий пояснив, що особа, яку було ідентифіковано як ОСОБА_11 діяв спільно у групі з наведеними особами. Зокрема, ОСОБА_11 спричиняв потерпілому тілесні ушкодження, а коли його тримали і завели руки за спину побачив особу, яку на той час впізнав як ОСОБА_11 , який в свою чергу і виривав у нього мобільний телефон. ОСОБА_11 був одягнений у джинси та червону куртку.

Після того, як потерпілий ввімкнув режим пропажі, мобільний телефон було повернуто. А саме, за декілька днів, йому подзвонила особа з Харкова, яка і запропонувала йому викупити у нього свій мобільний телефон, хоча б за 300 грн. З цією інформацією він ходив до слідчого і потім на новій пошті забрав свій мобільний телефон. Працівники нової пошти викликали поліцію. Під час досудового розслідування мобільний телефон було повернуто, а в процесі слідчих дій він і його друг ОСОБА_23 також долучав фотографії на яких впізнавав обвинуваченого ОСОБА_11 і групу осіб кавказької національності, що стояли біля автобуса.

2.2.3. Свідок ОСОБА_27 у судовому засіданні надав показання про те, що під час протестних акій, які мали місце на початку 2014 року йому надійшла інформація щодо автобусів з так званими тітушками, які захопили декілька осіб і перебували в районі станції метро «Петрівка» у м. Києві. Крім того, у мобільному додатку « Зело » повідомляли про те, що автобуси курсують містом, вихоплюють поодиноких учасників Майдану та «Автомайдану». При цьому, він не був активним учасником «Автомайдану», але допомагав їм, вивозив поранених.

Одного дня, на початку 2014 року, на декількох легкових автомобілях разом з іншими учасниками «Автомайдану» - ОСОБА_29 і ОСОБА_30 (на автомобілі, марки «SsangYong»), він на своєму автомобілі, марки «Suzuki», моделі «Swift» реєстраційний номер НОМЕР_9 прибув у район станції метро «Петрівка», при цьому, його автомобіль особливо не вирізнявся на фоні інших автомобілів, а мав лише український прапорець на задньому вікні.

Прибувши до станції метро «Петрівка», свідок своїм автомобілем став попереду автобуса, підійшов до водія (на той момент було проблемно проїхати містом на автобусі), запитав, що вони очікують, отримав відповідь, що очікують супроводу, можливо працівників ДАІ , не пам`ятає точно, що саме. Тоді він попросив подивитися автобус і в цей час із автобусу почали вибігати люди, за своєю зовнішністю схожа на осіб кавказької національності. У деяких із них були битки та палки, він почав бігти у бік торгівельних точок, бо до цього він вже знав про летальні випадки після подібних сутичок. Ця група осіб потрощили автомобілі, у тому числі і його автомобіль, марки «Suzuki», моделі «Swift», який був застрахований у Каско. Після цих подій він їздив на пошкодженому авто. Під час досудового розслідування йому показували фотографії, декількох осіб він впізнавав, імен та прізвищ зараз не пригадає, пройшло багато років. По елементах одягу - деякі з них одягали шапки та балаклави, пам`ятає одну особу, яка була одягнена в червону куртку та яка тримала в руках щось подібне на ніж. Оскільки саме він біг у бік свідка, тому він його більш точно бачив. Особа в червоній куртці була із числа тих осіб, що вибігли з автобусу. Він діяв у групі з іншими людьми, які за своєю зовнішністю візуально схожі на осіб кавказької національності, оскільки мали типові риси обличчя.

Самих подій щодо побиття він не бачив, чув, що була сутичка, чув звуки швидких та поліції. Коли вони тільки приїхали до станції метро «Петрівка», люди ходили поодинці, а натовпу ще не було. Однак в один момент, люди вибігли з автобуса та трощили все, що бачили, били, кого бачили, були налаштовані агресивно.

Свідок додатково уточнив, що автобуси були на харківських номерах, він візуально бачив два автобуси, зокрема біля його автомобіля стояв автобус, марки «Scania». Чув у той вечір у рацію, що в районі станції метро «Петрівка» є учасники організації « Оплот », але візуально ознак приналежності цієї групи до вказаної організації не бачив. На продемонстрованих у додатку до протоколу допиту ОСОБА_10 від 21.02.2014 фотокартках, що долучені стороною обвинувачення до матеріалів судового провадження, свідок на фото під номером 7 упізнав свій автомобіль марки «Suzuki», моделі «Swift» реєстраційний номер НОМЕР_9 . На фото під номером 17 вказав на групу осіб, яка здійснювала напад, зокрема впізнав серед нападників - ОСОБА_13 (за жовтим кольором куртки) та обвинуваченого ОСОБА_11 (за червоним кольором куртки).

2.2.4. Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні надав показання про те, що у січні 2014 року він працював неофіційно на охоронну фірму під назвою - « ІНФОРМАЦІЯ_33 », власником якої була ОСОБА_31 , а обов?язки директора виконував її чоловік ОСОБА_32 .

За кілька днів до подій, які мали місце у січні 2014 року, ОСОБА_33 із родиною поїхав відпочивати за кордон, залишивши свого друга ОСОБА_34 , що був його заступником, вести справи фірми ОСОБА_35 , і його - свідка. На той час, вона отримували від ОСОБА_35 неофіційно щомісячно грошові кошти у сумі 500 доларів, як заробітну плату.

21.01.2014 до нього зателефонував ОСОБА_36 і повідомив, що потрібні люди для виконання певних масових заходів, і про те, щоб вони збиралися вечері на Подільському районі біля Контрактової площі у м. Києві. ОСОБА_36 сказав, що вони будуть працювати на ОСОБА_37 , від ОСОБА_37 у свідка був куратор по імені ОСОБА_38 . Завдання ставилося людям, яких по кількості було в середньому близько 300 осіб. Зокрема, необхідно було поділитися на групи по 100 осіб і направитися на такі напрямки - виїзди з міста Києва: у бік Житомирської траси, Одеської траси, Чернігівської траси та Бориспільської. Мета - не допускати в`їзд у місто Київ автобусів із майданівцями, тобто людей, які їдуть на Майдан у знак протесту відстоювати інтереси Революції гідності. Всі ці події мали місце 21 - 22 січня 2014 року.

Кураторів у нього було двоє. Такі ж завдання йому ставив і ОСОБА_39 . На запитання яким чином вони мали зупиняти автобуси, ОСОБА_40 повідомив, що поставив свідка старшим, щоб він контролював цих людей, а для цього він мав заїхати до нього на офіс, де йому будуть видані держаки від лопат та газові балончики. Транспорту у свідка не було, а тому він звернувся та залучив до виконання ОСОБА_41 . Він дав йому вказівку звернутися до ОСОБА_42 , щоб той пояснив, куди ОСОБА_43 мав приїхати, щоб отримати необхідні речі.

Із Подільського району свідок викликав таксі і поїхав у напрямку Житомирської траси, щоб переконатися чи приїхали туди люди. По дорозі до нього зателефонував ОСОБА_44 та запитав де він знаходиться і перенаправив його маршрут у напрямку виїзду до міста Вишгорода. Пояснив, що зараз туди приїдуть люди, їхні представники, які будуть їм групою підтримки та одночасно групою швидкого реагування. Так, приїхавши на місце він подзвонив ОСОБА_45 і відзвітував, що чекає. Через кілька хвилин приїхали два великі автобуси близько на 70 місць, із першого автобуса вийшло троє осіб: двоє кавказької зовнішності і один слов`янської, із якими він познайомився та сказав від кого він і з ким співпрацює, яке їх завдання. Ці особи взяли у свідка його контактний номер і поїхали у напрямку м. Вишгорода. Після цього, свідок зателефонував ОСОБА_45 та повідомив, що дав особам, що прибули, свій номер телефону, але від них контакту не отримав, на що останній відповів, що всі дії цих осіб свідок має корегувати виключно через нього. На ОСОБА_46 трасу він більше не їхав, бо йому зателефонували і повідомили, що там, і на Чернігівській трасі люди вже були на місцях. Він вирішив поїхати на ОСОБА_47 трасу, де по приїзду на місце не виявив жодних осіб, бачив лише намет, біля якого мали бути люди. У той час, від офісу ОСОБА_37 їх дії перевіряла та контролювала група з двох осіб та які пересувались легковому автомобілі, марки «Skoda», моделі «Octavia» темного кольору, до завдань яких входило рахування людей та контролювання - хто чим займається. Саме тому, свідок набрав ОСОБА_48 і повідомив, щоб той терміново знайшов хоча б 10-15 чоловік, які б перекрили цей напрямок, тому що приїдуть люди ОСОБА_37 і будуть рахувати, хоча б буде видимість того, що є люди на місці.

Після цього свідок поїхав на ОСОБА_49 , подзвонив ОСОБА_50 і доповів про всю ситуацію. Близько о 23:00 год., коли він був вже на Подолі, йому подзвонив ОСОБА_51 , та повідомив, що на ОСОБА_52 трасі вже є люди, все нормально і вони з ним домовились про зустріч біля універмагу «Україна», де ОСОБА_51 і підібрав свідка. Там вони розміняли долари і поїхали на Бориспільську трасу.

Проїжджаючи Південний міст вже після опівночі, у цей час ОСОБА_53 зателефонував хтось із його людей, що були на Бориспільській трасі який повідомив, що до намету приїхали якісь люди зі зброєю, погрожують їм і намагаються встановити хто вони і яке мають відношення до того місця розташування. Коли вони з ОСОБА_54 приїхали, то побачили біля намету велику кількість людей, подалі від них стояли два автобуси, ці люди були в білих шапках-балаклавах, у когось обличчя було розгорнуте, а у деяких закрите. Всього було більше 100 осіб і не виключає, що стояли ті самі два автобуси, які він бачив на виїзді у наслідку Вишгороду. Побачивши це, він запитав: - «Що сталося?». ОСОБА_55 пояснили ситуацію і те, що люди, які приїхали, взяли одного з їхніх хлопців, погрожували йому зброєю і намагалися вияснити чи вони майданіці чи не майданівці, побили його, але відпустили. На вулиці ці люди поводилися досить агресивно, влаштовували показові бійки, хтось крутив зброєю в руках. Коли вони зайшли в намет, в наметі стояла піч, що опалювалася, від неї було освітлення. Через хвилину до палатки зайшло три особи, один з них був дорослий, старшого віку, за зовнішністю слов`янин. Справа від нього був хлопець кавказької зовнішності, високий із нагрудною сумкою (спортивною чи тактичною), зліва ще хтось стояв невідомий, вже точно не пам`ятає як виглядав. Той чоловік, що стояв посередині, запитав у нього: - «Хто ви? Від кого ви?», на що він відповів: - «від влади». Особа знову запитала: - «Від якої влади?», на що він не зрозуміло запитав: - «У якому сенсі?». У цей момент кавказець дістав пістолет, направив на них і сказав: - «Відповідайте!». Свідок знову повідомив: - «МИ від ДІЮЧОЇ влади», сказав на кого він працює, хто його куратор і з ким він співпрацює у цей вечір. Тоді ця особа представився ОСОБА_56 і запитав у нього про пароль, і те хто він є. В свою чергу, він представився ОСОБА_57 старшим на даній ділянці, розповів про те з ким працює, яка у нього зараз кількість людей, які ставилися задачі. ОСОБА_58 вийшов на вулицю і свідок чув, як той комусь телефонував і дублював їх розмову. Коли ОСОБА_58 повернувся до палатки вони продовжили розмову відносно людей, напрямків доріг і поки вони спілкувалися позаду них до намету зайшло три чоловіка. Посередині відучого були зв`язані руки, вони пройшли у дальній куток намету і ОСОБА_58 покликав свідка на вулицю. Коли він разом з ОСОБА_56 виходив із намету, то попросив ОСОБА_48 , щоб той усіх своїх людей завів у намет. ОСОБА_58 каже йому: - «Ми привезли терпілу треба, щоб ти подивився чи він має якесь відношення до Майдану чи ні». Коли свідок зайшов у середину, то побачив, що на колінах стоїть хлопець, а перед ним стоїть чоловік і позаду теж, який тримав ліхтарик ввімкнений. Він запитав хто він, хлопець підняв голову і його вдарили по спині. сказали опустити голову і говорити у такому положенні. ОСОБА_59 пояснив, що повертався додому з роботи, однак його викрали на перехресті, сказав де і попросив зателефонувати до його дружини, так як вона підтвердить його слова. Після чого, свідок вийшов із намету до ОСОБА_60 і пояснив тому, що на його думку хлопець до Майдану не має жодного відношення і попросив ОСОБА_48 , щоб той взяв номер дружини цього хлопця. ОСОБА_58 про цю розмов у телефонному режимі повідомив іншій особі. В подальшому, свідку подзвонив ОСОБА_44 , який повідомив йому про знайомство з ОСОБА_56 , ситуацію з оплотівцями і про затриманого і він дав йому контакт особи на ім`я ОСОБА_61 , який мав перевірити цю інформацію. Свідок взяв у ОСОБА_48 телефон і з нього набрав дружину цього хлопця, потім він дізнався, що його прізвище ОСОБА_21 . Під час розмови із дружиною ОСОБА_21 вона сказала йому, що чоловік дві години тому пропав, і він запевнив, що ОСОБА_21 скоро буде вдома і він їй ще зателефонує. Про розмову з дружиною він розповів ОСОБА_62 і той сказав чекати подальших інструкцій.

У цей момент до нього підійшов ОСОБА_58 і повідомив ОСОБА_63 чув як до того він розмовляв по радіостанції з кимось, що з Борисполя виїхало два автобуси і його люди їдуть їх перехоплювати. Поки вони розмовляли приїхав їх третій автобус із хлопцями в білих шапках, ОСОБА_58 сказав їм грузитися в автобуси і їхати на перехоплення. Свідку ОСОБА_58 сказав: - « ОСОБА_65 залишається під твою особисту відповідальність! Якщо з ним щось станеться ти будеш відповідати!». І в цей момент ОСОБА_57 хтось зателефонував, і він сказав свідку, що по «терпілі» все вирішили, він ніякого відношення до Майдану не має і зараз його відпустять. Надав наказ відпустити ОСОБА_21 , а сам дав вказівку своїм хлопцям із намету збиратися, сідати в автобус та виїжджати.

Він попросив ОСОБА_48 розв`язати ОСОБА_21 руки та вивести його з намету. ОСОБА_21 вийшов і він запропонував йому гроші готівкою та викликати таксі. ОСОБА_51 супроводжував ОСОБА_21 до дороги і коли той перейшов через дорогу ОСОБА_51 повернувся. Після цього йому зателефонував ОСОБА_33 , він розповів йому про всю ситуацію, про ОСОБА_21 , оплотівців і ОСОБА_60 . ОСОБА_33 сказав, що улагодить цю ситуацію фінансово, зараз дав вказівки залишити когось старшим та йти відпочивати, а зранку об 11:00 год. з ОСОБА_66 зустріти його в аеропорту. ОСОБА_51 залишився старшим у наметі до ранку, а сам він поїхав додому на таксі.

На уточнюючі питання свідок повідомив, що ОСОБА_58 сказав, що вони з Харкова, з « ОСОБА_67 », вій є його директором. Серед його людей більше половини з тих, кого бачив свідок, були кавказької національності, саме вони привели ОСОБА_21 , перебували в наметі, у тому числі і не виключено і сам обвинувачений. Намет був на Бориспільській трасі поряд зі станцією метро «Бориспільска». Потерпілого відпускав він, спілкувався з його дружиною мінімум два рази. Окрім ОСОБА_48 з його людей біля намету були ОСОБА_68 та ОСОБА_69 інших він не знає. До того моменту поки він не сказав ОСОБА_57 , що працює на офіс ОСОБА_37 , його люди погрожували йому зброєю. При цьому повідомив, що за цими подіями його було визнано винним та засуджено Дарницьким районним судом м. Києва .

2.2.5. Свідок ОСОБА_70 у судовому засіданні надав показання про те, що він є приватним підприємцем, отримав замовлення від представника фірми « Оплот » ОСОБА_71 , яка була основним замовником, та ОСОБА_72 , теж представника « Оплоту », із яким був укладений договір на перевезення пасажирів із м. Харкова до м. Києва на участь у мирній акції. Списки пасажирів вони не заповнювали, лише було укладання договору на перевезення, бо головна умова була без договору не їхати. Всього їхали три автобуси, водіями яких були - Тріфанов, номерний знак НОМЕР_10 , ОСОБА_73 , точно не пам`ятає номеру автобуса, і ОСОБА_74 , номер автобусу 0520. На момент посадки пасажирів у м. Харкові в автобусах нічого забороненого не було ні біт, ні палок. Пасажири були дорослого віку, також були і жінки. Крім того, серед пасажирів були особи іншої національності. З ОСОБА_75 працювали не вперше, були і інші замовлення. Це замовлення полягало у доставці людей на Майдан у м. Києві, до того теж були поїздки на Майдан. Коли приїхали, водії повідомили, що щось пішло не так, оскільки мирна акція переросла у бійку, почалися гонки по Києву, когось забрали в автобус і його висадили за межами Києва. Коли автобуси були за містом ОСОБА_76 була там, бо він дзвонив водієві та той давав їй слухавку, оскільки на його дзвінки вона не відповідала. Автобуси їздили містом, спочатку в центрі, потім були на виїзді з міста, потім трапилася якась пригода десь на станції метро і за автобусами хтось ганявся. ОСОБА_74 повідомляв, що когось із людей забрали в автобус і його висадили на виїзді з Києва, живого, з ним все було гаразд. Після цього з ОСОБА_77 та ОСОБА_78 він не спілкувався, на телефонні дзвінки вони не відповідали, не розрахувалися за поїздку, лише смс повідомленнями переписувалися.

2.2.6. Свідок ОСОБА_79 у судовому засіданні надав показання про те, що в січні 2014 року, він, ОСОБА_74 та ОСОБА_73 , працювали водіями у ОСОБА_80 . Було замовлення відвезти людей з Харкова до Києва. При цьому він перебував за кермом автобуса, марки «Volkswagen», моделі «LT» з номерним знаком НОМЕР_11 , ОСОБА_74 - за кермом автобуса, марки «Scania», а Єна їхав на автобусі, марки «Volvo». У вечірній час, вони трьома автобусами прибули на площу Свободи у м. Харкові, де здійснили посадку і повезли пасажирів до Києва. Люди розмістились по автобусах і вони поїхали. По дорозі до Києва пасажири вели себе нормально, адекватно, культурно, будь яких підозр у нього не викликали. Деякий час їздили Києвом, у місті він не орієнтується, однак маршрут встановлений під час досудового розслідування (Одеська траса - центр Києва- Петрівка - Бориспільська траса) відповідає дійсності.

Він їздив за одним із автобусів, а саме за автобусом марки «Scania», за кермом якого був ОСОБА_74 , бо Києва не знав. Рано вранці, по приїзду до Києва намагався поспати в автобусі. Коли рухався Києвом одного разу втратив маршрут, однак знав, що їхати треба в район станції метро «Петрівка». За допомогою вказівників добрався до Петровки. На ОСОБА_23 в автобусі також спав, проте через певний час прокинувся від стуку в двері та побачив масовану бійку. Відкрив двері автобуса «Volkswagen» і в нього забігли люди в балаклавах, бачив людей із палками, бітами це все було для нього несподіваним. У цей момент, він зателефонував ОСОБА_81 і той повідомив повертатися на Харків. Перед виїздом із міста автобуси блукали. Стали за ОСОБА_82 , стояли там хвилин 15-20, його автобус поїхав першим.

На уточнюючі питання пояснив, що в його автобусі були пасажири із зовнішністю кавказької національності, їх точної кількості він не вказав, мета їх поїздки до м. Києва його не цікавила. В районі метро вони вийшли без нічого. Коли була бійка, то вже бачив біти, палки і балаклави, вони вже в такому вигляді заходили в автобус. Причину зупинки на Бориспільскій трасі йому не озвучували, пасажири вийшли, деякий час стояли, курили, розмовляли по телефону. У цей час ОСОБА_83 сидів у автобусі, тим же складом майже 18-20 осіб пасажири його автобуса поїхали до м. Харкова. Із розмови з ОСОБА_84 йому стало відомо, що в його автобусі був якийсь пасажир, стороння особа, але він не звертав на це увагу, бо була велика кількість осіб, усі рослі та спортивні.

2.2.7. Свідок ОСОБА_85 у судовому засіданні надав показання про те, що він разом з іншими водіями ОСОБА_84 та ОСОБА_86 , трьома автобусами виконували замовлення, яке полягало у перевезенні людей з площі Свободи що у м. Харкові, до Києва, та в подальшому повернутися з ними до Харкова.

У вечірній час доби, точної дати, місяця та року вже не пам`ятає, близько о 19:00-19:30 год. приїхали на площу Свободи, взяли групу людей та поїхали в Київ до Батьківщини-матері. Він їхав за кермом автобуса, марки «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_12 , Книщенко - на автобусі, марки «Scania», реєстраційний номер НОМЕР_13 , а Тріфанов - на автобусі, марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_10 . У Києві цих людей вони висадили близько о 08:00 год., а потім він разом з пасажирами переїхав на пост ГАЇ в районі Житомирської траси, де простояв приблизно до 17:00 год. Три автобуси роз`їхались по місту у різні місця, однак в подальшому мали зібратися в районі станції метро «Петрівка» і потім разом їхати до Харкова. До вечора в районі метро «Петрівка» вони чекали, щоб усі зібрались. У цей момент до станції метро «Петрівка» приїхали хлопці на машинах, почали задавати водіям питання хто вони, що тут роблять, почали проганяти їх. Між їхніми хлопцями та цими особами відбулася бійка, після якої всі хлопці пригнули до автобусів і вони поїхали. Після цього, домовились зустрітися за Києвом, на Бориспільському шосе, де по приїзду стояли там близько години, телефонували своєму керівнику.

На уточнюючі питання свідок пояснив, що серед пасажирів автобусів були як жінки так і чоловіки, із зовнішністю слов`янської та кавказької національності. Коли пасажири сідали до автобусів у м. Харкові, то біт і заборонених речей він у них не бачив, у багажнику таких речей не було, інакше їх ніхто б нікуди не повіз. Ці речі у пасажирів він побачив у районі станції метро «Петрівка».

2.2.8. Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.02.2014 з якого вбачається, що ОСОБА_9 звернувся до Оболонського РУ ГУМВС України із заявою про те, що 22.01.2014 біля станції метро «Петрівка» перебували невідомі особи в масках (т. 2, а.с. 100-101).

2.2.9. Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.01.2014 з якого вбачається, що ОСОБА_9 звернувся до Оболонського РУ ГУМВС України із заявою про те, що 21.01.2014 біля станції метро «Петрівка» невідомі особи в масках затягли заявника в автобус після чого повезли в невідомому напрямку та нанесли тілесні ушкодження (т. 2, а.с. 102-103).

2.2.10. Письмова заява ОСОБА_9 від 22.01.2014 написана до Оболонського РУ ГУМВС України в якій вказані обставини подій, які мали місце 21.01.2014 о 22:00 год. біля станції метро «Петрівка» у місті Києва та стосуються нападу та викрадення ОСОБА_9 невідомим особами спортивної статури на обличчя яких були одягнуті білі маски (т. 2, а.с. 104-106).

2.2.11. Висновок експерта № 481 від 06.03.2014 наданий Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи згідно з яким здійснено судово-медичну експертизу щодо тяжкості та характеру тілесних ушкоджень завданих ОСОБА_9 21.01.2014. Проведеним дослідження встановлено, що на момент звернення за медичною допомогою (22.01.2014 о 22:30 год.) ОСОБА_9 завдані легкі тілесні ушкодження, а саме - синець на повіках лівого ока, садна обличчя, контузія 1 ступеня лівого ока. Указані ушкодження спричинені тупим предметом (предметами) (т. 2, а.с. 113-115).

2.2.12. Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.01.2014 з якого вбачається, що ОСОБА_10 звернувся до Оболонського РУ ГУМВС України із заявою про те, що 21.01.2014 у районі будинку АДРЕСА_2 невідомі особи в масках здійснили напад, унаслідок чого заволоділи особистим майном заявника - мобільним телефоном та грошовими коштами (т. 2, а.с. 119-120).

2.2.13. Протокол огляду місця події від 14.03.2014 згідно з яким, слідчим здійснено огляд приміщення поштового відділення фірми « Нова пошта », за адресою м. Київ, вул. М. Малиновського, буд. 25 під час якого виявлено ОСОБА_10 та коробку, в середині якої знаходився мобільним телефон, належний ОСОБА_10 (т. 2, а.с. 127-129).

2.2.14. Товарно-транспортна накладна за № 3481 від 13.03.2014 з якої убачається, що мобільний телефон був відправлений з відділення « Нова пошта » № 29 , за адресою АДРЕСА_5 (т. 2, а.с. 132).

2.2.15. Висновок експерта № 58 від 15.03.2015 наданий Комунальним закладом « Обласне бюро судово-медичної експертизи » згідно з яким здійснено судово-медичну експертизу щодо тяжкості та характеру тілесних ушкоджень завданих ОСОБА_10 21.01.2014. Проведеним дослідження встановлено, що ОСОБА_10 завдані легкі тілесні ушкодження.

При госпіталізації ОСОБА_10 в нейрохірургічне відділення № 1 Київської міської клінічної лікарні швидкої допомоги , лікарями діагностовано та клінічно підтверджено «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій голови, садна м`яких тканин голови», також лікарями описано забій м`яких тканин обличчя. Вказаний симптомокомплекс ушкоджень у ОСОБА_87 виник не менше як від чотирьох травматичних дій (ударів) тупих предметів з достатньою силою нанесення (спричинення) характерною для даних ушкоджень. Ураховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , виникнення цих ушкодження маловірогідне при самостійному падінні з подальшим ударом об сторонні предмети або від власноручного спричинення (т. 2, а.с. 134-137).

2.2.16. Висновок експерта № 19/15-39 від 05.06.2015 наданий Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром згідно з яким, здійснено судово-товарознавчу експертизу у кримінальному провадженні № 0000614 вартості мобільного телефону марки «Apple», моделі «iPhone 4» Black, 4 GB станом на 21.01.2014, що належить ОСОБА_10 . Зокрема, проведеним дослідженням встановлено, що станом на 21.01.2014 вартість вказаного мобільного телефону становить 2124 грн 25 коп. (т. 2, а.с. 140-149).

2.2.17. Протокол огляду від 02.03.2015 згідно з яким, оперуповноваженим Управління боротьби з кіберзлочинністю ГУ МВС України в Київській області в рамках кримінального провадження № 000228 здійснено огляд сторінки в соціальній мережі «Вконтакте», за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_13 де опублікована інформація особи на ім`я ОСОБА_11 та наявні відповідні графічні зображення особи чоловічої статі (т. 2, а.с. 198-210).

2.2.18. Висновок експерта № 5223/15-35 від 19.06.2015 наданий Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз , згідно з яким здійснено портретну експертизу у кримінальному провадженні № 000228. На вирішення питань експертам надані цифрові носії інформації для лазерних систем зчитування у кількості 4 шт., зокрема диск на якому містяться зображення із фотознімками ОСОБА_11 . Проведеним дослідженням встановлені та співставленні ідентифікаційні ознаки ОСОБА_11 за фотопортретами завдяки чому визначено, що на фотознімках з диску CD-R № 3097 53 МА 141216 в групі осіб, що стоять поряд з передньою лівою частиною білого мікроавтобусу - зображений ОСОБА_11 (т. 2, а.с. 211-223).

2.2.19. Протокол пред`явлення особи для впізнання від 17.02.2015 за участі потерпілого ОСОБА_9 та двох понятих, здійсненого в рамках кримінального провадження № 000228 згідно з яким, потерпілий будучи попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України впізнав осіб зображених на фотознімках № 4, 6, 15 та 16 та які в ніч з 21.01.2014 на 22.01.2014 є причетними до здійсненого нападу. Згідно з довідкою, долученою до протоколу пред`явлення для впізнання, особи, зображені на фотознімку № 4 є ОСОБА_88 , № 6 - ОСОБА_11 , № 9 - ОСОБА_25 , № 16 - ОСОБА_68 , № 17 - ОСОБА_89 (т. 2, а.с. 224-231).

2.2.20. Протокол проведення слідчого експерименту від 02.03.2015 здійсненого у кримінальному провадженні № 000228 за участю потерпілого ОСОБА_9 та двох понятих під час якого було здійснено відтворення обставин подій, які мали місце 21.01.2014 близько о 22:00 год. неподалік станції метро «Петрівка» у м. Києві. При цьому потерпілий ОСОБА_9 під час слідчого експерименту показав, місце, час, спосіб, кількість осіб які здійснили напад та подальше викрадення із відтворенням імовірного маршруту переміщення. У цілому, слідчий експеримент містить аналогічні за змістом відомості, що повідомлені ОСОБА_9 (п. 2.2.1) під час його допиту в суді (т. 2, а.с. 232-249, т. 3, а.с. 3-22).

2.2.21. Протокол огляду від 02.03.2015 здійсненого у кримінальному провадженні № 000228 під час якого оперуповноваженим Управління боротьби з кіберзлочинністю ГУ МВС України в Київській області з метою встановлення обставин акцій протесту, які мали місце 21.01.2014 здійснив огляду відео файлу, який перебуває у вільному доступі в мережі Інтернет, на платформі « YouTube » за адресою ІНФОРМАЦІЯ_15 який є у вільному доступі.

Зокрема, з відеозапису вбачається, що 21.01.2014, о 23:20 год., біля станції метро «Петрівка», що в Оболонському районі міста Києва, здійснює рух транспортний засіб, а саме автобус білого кольору, на якому зображений напис «Knauf» та номер 2603. У подальшому, неподалік від входу до станції метро, знаходиться група осіб у невстановленої судом кількості та які були одягнені в білі балаклави при цьому (однак не всі), деякі з них здійснювали побиття невстановленої особи. (т. 3, а.с. 48-55);

2.2.22. Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.03.2015 за участі потерпілого ОСОБА_10 та двох понятих, здійсненого в рамках кримінального провадження № 000228 згідно з яким, потерпілий будучи попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України впізнав осіб зображених на фотознімках № 2, 8, 10, 13 за зовнішніми рисами обличчя, одягу, віку, статі та інших ідентифікаційний ознак та які в ніч з 21.01.2014 на 22.01.2014 здійснили напад. Згідно довідки, долученої до протоколу пред`явлення для впізнання особи зображені на фотознімку № 2 є ОСОБА_11 , № 8 - ОСОБА_88 , № 13 - ОСОБА_25 , № 20 - ОСОБА_68 , № 21 - ОСОБА_90 , № 10 - ОСОБА_13 (т. 3, а.с. 62-70).

2.2.23. Протокол проведення слідчого експерименту від 06.03.2015 здійсненого у кримінальному провадженні № 000228 за участю потерпілого ОСОБА_10 та двох понятих під час якого було здійснено відтворення обставин подій, які мали місце 21.01.2014 близько о 22:00 год. неподалік станції метро «Петрівка» у м. Києві. При цьому потерпілий під час слідчого експерименту показав, місце, час, спосіб, кількість осіб які прибули на автобусах та здійснили щодо нього напад. У цілому, слідчий експеримент містить аналогічні за змістом відомості, що повідомлені ОСОБА_10 (п. 2.2.2.) під час його допиту в суді (т. 3, а.с. 71-84).

2.2.24. Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.03.2015 за участі свідка ОСОБА_91 та двох понятих, здійсненого в рамках кримінального провадження № 000228 згідно з яким, свідок будучи попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України впізнав осіб зображених на фотознімках № 4, 6, 9, 14 за зовнішніми рисами обличчя, одягу, віку, статі та інших ідентифікаційний ознак та які в ніч з 21.01.2014 на 22.01.2014 здійснили напад. Згідно з довідкою, долученою до протоколу пред`явлення для впізнання особи зображені на фотознімку № 6 є ОСОБА_11 , № 4 - ОСОБА_88 , № 9 - ОСОБА_25 , № 20 - ОСОБА_68 , № 21 - ОСОБА_90 , № 14 - ОСОБА_13 (т. 3, а.с. 85-93).

2.2.25. Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.02.2021 за участі свідка ОСОБА_92 та двох понятих, здійсненого в рамках кримінального провадження № 0000089 згідно з яким, свідок будучи попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України впізнав осіб зображених на фотознімках № 11, 13, 19, 25, 30, 47, 55, 58 за зовнішніми рисами обличчя, одягу, віку, статі та інших ідентифікаційний ознак та які в ніч з 21.01.2014 на 22.01.2014 здійснили на нього напад. Згідно з довідкою, долученою до протоколу пред`явлення для впізнання, особи, зображені на фотознімках № 3 - ОСОБА_17 , № 8 - ОСОБА_93 , № 11 - ОСОБА_94 , № 13 - ОСОБА_14 , № 19 - ОСОБА_95 , № 21 - ОСОБА_96 , № 25 - ОСОБА_97 , № 30 - ОСОБА_18 , № 33 - ОСОБА_98 , № 40 - ОСОБА_99 , № 42 - ОСОБА_100 , № 47 - ОСОБА_20 , № 52 - ОСОБА_101 , № 55 - ОСОБА_19 , № 58 - ОСОБА_68 (т. 3, а.с. 94-112).

2.2.26. Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.02.2021 за участі свідка ОСОБА_102 , здійсненого в рамках кримінального провадження № 0000089, згідно з яким, свідок будучи попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України впізнав особу зображену на фотознімку № 55 за зовнішніми рисами обличчя, одягу, віку, статі та інших ідентифікаційний ознак, інших осіб впізнає невпевнено. Особа на фотознімку № 55 21.01.2014 контактувала зі свідком щодо збору в палатковому таборі, розташованому в лісопосадці неподалік станції метро «Бориспільська» у м. Києві, однак повідомити за яких обставин його бачив точно не може. Згідно з довідкою, долученою до протоколу пред`явлення для впізнання особи зображені на фотознімках № 3 - ОСОБА_17 , № 8 - ОСОБА_93 , № 11 - ОСОБА_94 , № 13 - ОСОБА_14 , № 19 - ОСОБА_95 , № 21 - ОСОБА_96 , № 25 - ОСОБА_97 , № 30 - ОСОБА_18 , № 33 - ОСОБА_98 , № 40 - ОСОБА_99 , № 42 - ОСОБА_100 , № 47 - ОСОБА_20 , № 52 - ОСОБА_101 , № 55 - ОСОБА_19 , № 58 - ОСОБА_68 (т. 3, а.с. 124-141).

2.2.27. Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.02.2021 за участі свідка ОСОБА_103 , здійсненого в рамках кримінального провадження № 0000089, згідно з яким, свідок будучи попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України впізнав особу зображену на фотознімку № 55 за зовнішніми рисами обличчя, одягу, віку, статі та інших ідентифікаційний ознак, інших осіб впізнає невпевнено. Особа на фотознімку № 55 21.01.2014 контактувала зі свідком щодо збору в палатковому таборі, розташованому в лісопосадці неподалік станції метро «Бориспільська» у м. Києві. Згідно довідки, долученої до протоколу пред`явлення для впізнання особи зображені на фотознімках № 3 - ОСОБА_17 , № 8 - ОСОБА_93 , № 11 - ОСОБА_94 , № 13 - ОСОБА_14 , № 19 - ОСОБА_95 , № 21 - ОСОБА_96 , № 25 - ОСОБА_97 , № 30 - ОСОБА_18 , № 33 - ОСОБА_98 , № 40 - ОСОБА_99 , № 42 - ОСОБА_100 , № 47 - ОСОБА_20 , № 52 - ОСОБА_101 , № 55 - ОСОБА_19 , № 58 - ОСОБА_68 (т. 3, а.с. 142-159).

2.2.28. Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.02.2021 за участі свідка ОСОБА_104 , здійсненого в рамках кримінального провадження № 0000089, згідно з яким, свідок будучи попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України впізнав особу зображену на фотознімку № 17 та 55 за зовнішніми рисами обличчя, одягу, віку, статі та інших ідентифікаційний ознак, інших осіб впізнає невпевнено. Особу на фотознімку № 17 пам`ятає, однак не може назвати за яких обставин знайомий, особу на фотознімку № 55 пам`ятає, бо навчався разом з ним в університеті та зустрічався з цією особою в одному спортзалі. Згідно довідки, долученої до протоколу пред`явлення для впізнання особи зображені на фотознімках № 3 - ОСОБА_17 , № 8 - ОСОБА_93 , № 11 - ОСОБА_94 , № 13 - ОСОБА_14 , № 19 - ОСОБА_95 , № 21 - ОСОБА_96 , № 25 - ОСОБА_97 , № 30 - ОСОБА_18 , № 33 - ОСОБА_98 , № 40 - ОСОБА_99 , № 42 - ОСОБА_100 , № 47 - ОСОБА_20 , № 52 - ОСОБА_101 , № 55 - ОСОБА_19 , № 58 - ОСОБА_68 (т. 3, а.с. 160-178).

2.2.29. Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.02.2021 за участі свідка ОСОБА_105 , здійсненого в рамках кримінального провадження № 0000089, згідно з яким, свідок будучи попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України впізнав осіб зображених у фото таблиці № 1 впізнає особу на фотознімку № 3, якою є Ігнат. У фото таблиці № 3 на фотознімку № 1 впізнає особу на прізвище ОСОБА_58 та який є власником клубу « Оплот ». Згідно довідки, долученої до протоколу пред`явлення для впізнання особи зображені на фотознімка фото таблиці № 1, фото № 3 - ОСОБА_94 , фото таблиця № 2, фото № 1 - ОСОБА_14 , фото таблиця № 3, фото № 1 - ОСОБА_97 , фото таблиця № 4, фото № 2 - ОСОБА_106 , фото таблиця № 5, фото № 3 - ОСОБА_107 , фото таблиця № 6, фото № 4 - ОСОБА_108 , фото таблиця № 7, фото № 2 - ОСОБА_109 (т. 3, а.с. 179-189).

2.2.30. Протокол огляду від 02.03.2015, згідно з яким, оперуповноваженим Управління боротьби з кіберзлочинністю ГУ МВС України в Київській області в рамках кримінального провадження № 000228 здійснено огляд сторінки в соціальній мережі «Вконтакте», за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_13 де опублікована інформація особи на ім`я ОСОБА_11 та наявні відповідні графічні зображення особи чоловічої статі (т. 3, а.с. 210-223).

2.2.31. Протокол огляду від 05.03.2023 згідно з яким у кримінальному провадженні № 0000919 здійснено огляд матеріалів кримінального провадження № 0000089 з метою встановлення додаткової інформації, що стосується учинення ОСОБА_11 кримінальних правопорушень пов`язаних з викраденням і катуванням протестувальників, а також в учиненні іншого ряду насильницьких дій під час проведень акцій протесту останніми, що мали місце у період часу з грудня 2013 року до лютого 2014 року. Виготовлені копії документів, долучені до матеріалів кримінального провадження № 0000919 (т. 4, а.с. 87-89).

2.2.32. Протокол проведення слідчого експерименту від 14.06.2017 разом з диском для лазерних систем зчитування, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_17 у присутності двох понятих відтворив обставини подій, які мали місце у період часу з 21.01.2014 до 22.01.2014, а також 18.02.2014 до 19.02.2014 та стосуються у тому числі і щодо викрадення ОСОБА_9 . У цілому, слідчий експеримент містить аналогічні за змістом відомості, що повідомлені свідком ОСОБА_17 (п. 2.2.4) під час його допиту в суді (т. 4, а.с. 210-229).

2.2.33. Висновок спеціаліста від 23.11.2020 разом з диском для лазерних систем зчитування DVD-R, щодо результатів аналізу отриманої інформації у кримінальному провадженні № 0000089 від 22.01.2014. Зокрема, здійснено аналіз інформації, отриманої в порядку тимчасового доступу до речей і документів, та стосується фактів використання відповідних мобільних телефонів одними й тими ж самими особами, зокрема ОСОБА_18 , ОСОБА_110 , ОСОБА_17 , а також взаємозв`язок між ними у період часу з 20.01.2014 до 23.01.2014 (т. 5, а.с. 3-56);

2.2.34. Документи, вилучені під час тимчасового доступу до речей і документів разом з диском для лазерних систем зчитування (т. 5, а.с. 72-73);

2.2.35. Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 19.02.2015 разом з диском для лазерних систем зчитування, згідно з яким, слідчим від ТОВ « Астеліт » отримано тимчасовий доступ до інформації відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.02.2015 (т. 5, а.с. 101-104).

2.2.36. Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 24.06.2015 згідно з яким, слідчим від ТОВ « Астеліт » отримано тимчасовий доступ до інформації відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.06.2015 (т. 5, а.с. 120-121).

2.2.37. Документи, вилучені під час тимчасового доступу до речей і документів разом з диском для лазерних систем зчитування (т. 5, а.с. 122-123).

2.2.38. Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 24.06.2015 згідно з яким, слідчим від ПрАТ « МТС Україна » отримано тимчасовий доступ до інформації відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.06.2015 (т. 5, а.с. 129-130).

2.2.39. Документи, вилучені під час тимчасового доступу до речей і документів разом з диском для лазерних систем зчитування (т. 5, а.с. 131-132).

2.2.40. Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 04.03.2015 згідно з яким, слідчим від ТОВ « Астеліт » отримано тимчасовий доступ до інформації відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва (т. 5, а.с. 140).

2.2.41. Документи, вилучені під час тимчасового доступу до речей і документів разом з диском для лазерних систем зчитування (т. 5, а.с. 141-142).

2.2.42. Документи, вилучені під час тимчасового доступу до речей і документів разом з диском для лазерних систем зчитування (т. 5, а.с. 149-150).

2.2.43. Лист Харківського національного економічного університету ім. Семена Кузнеця від 29.01.2015 № 84-46-10 з якого вбачається, що ОСОБА_12 та ОСОБА_11 були студентами вищого навчального закладу. Зокрема, ОСОБА_11 був студентом 2-го курсу, напрям підготовки «Облік і аудит», форма навчання заочна (т. 5, а.с. 151).

2.2.44. Характеристика надана Харківським національним економічним університетом ім. Семена Кузнеця на ім`я ОСОБА_11 (т. 5, а.с. 152).

2.2.45. Документи, вилучені під час тимчасового доступу до речей і документів разом з диском для лазерних систем зчитування, який є додатком до протоколу проведення тимчасового доступу до речей і документів згідно ухвал слідчий суддів, у судовому провадженні № 757/5753/15-к, № 757/5733/15-к (т. 5, а.с. 157-158).

2.2.46. Документи, вилучені під час тимчасового доступу до речей і документів разом з диском для лазерних систем зчитування, який є додатком до протоколу проведення тимчасового доступу до речей і документів згідно ухвал слідчий суддів, у судовому провадженні № 757/5755/15-к, № 757/5751/15-к, № 757/5734/15-к (т. 5, а.с. 165-166).

2.2.47. Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 28.05.2015 згідно з яким, слідчим від ОСОБА_111 отримано тимчасовий доступ до інформації відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва (т. 5, а.с. 173).

2.2.48. Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 20.01.2015, згідно з яким, слідчим від ТОВ « Астеліт » отримано тимчасовий доступ до інформації відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва (т. 5, а.с. 187-188).

2.2.49. Копія паспорту типу «PP», № НОМЕР_29 виданого на ім`я ОСОБА_112 громадянина Азербайджанської Республіки (т. 5, а.с. 202).

2.2.50. Документи, вилучені від ТОВ « Астеліт » під час тимчасового доступу до речей і документів разом з диском для лазерних систем зчитування, який є додатком до протоколу проведення тимчасового доступу до речей і документів (т. 5, а.с. 189-190).

2.2.51. Посвідка на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_15 видана на ім`я ОСОБА_11 (т. 5, а.с. 203).

2.2.52. Протокол проведення слідчого експерименту від 08.12.2016, здійсненого у кримінальному провадженні № 0000614 за участю підозрюваного ОСОБА_18 та двох понятих під час якого було здійснено відтворення обставин подій, які мали місце в ніч з 21.01.2014 до 22.01.2014 біля палаткового табору, розташованому в лісопосадці неподалік станції метро «Бориспільська» у м. Києві.

2.2.53. Цифровий носій інформації, а саме диск для лазерних систем зчитування на якому міститься відеозапис проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_18 та який в свою чергу є додатком до протоколу проведення слідчого експерименту від 08.12.2016.

Зокрема, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_18 , в ніч з 21.01.2014 до 22.01.2014, знаходився біля сатнції метро «Бориспільська», в районі зупинки транспорту, де розташовувались дві палатки. У цьому місці він спостерігав за в?їздом автобусів у м. Київ. Пояснив, що в указане місце приїхав за дорученням ОСОБА_113 , на місцевості ОСОБА_18 продемонстрував, де вони поставили машину і як пройшли до палатки, та де саме вона стояла. Повідомив, що їм із ОСОБА_114 подзвонив ОСОБА_115 і сказав, що приїхали якісь люди і вимагають пароль і старшого. Коли ОСОБА_18 приїхав, то побачив автобуси, багато людей у масках. У той момент, з палатки вийшов «здоровий» чоловік, який був у масці та одягнений в спортивну куртку. Останній почав спілкуватись із ОСОБА_116 . Одночасно з цим, ОСОБА_117 , що був на місці до їх приїзду, повідомив ОСОБА_118 та ОСОБА_53 про те, що їх хлопця взяли в полон, і він зараз у палатці, проте їх туди не впускали.

ОСОБА_119 з «великим» чоловіком знаходились в районі палатки, декілька разів безперешкодно заходили і виходили. Вони розібрались у тому, що люди з « Оплоту » - свої. Він чув, що це був « ОСОБА_120 », але хто вони такі він не знав. У палатку ОСОБА_119 заходив сам, що він там робив ОСОБА_18 не знає. Хачатрян повідомив ОСОБА_53 , що у нього забрали телефон.

ОСОБА_18 пояснив, що люди, які прибули автобусами, перебували біля палатки близько години, після чого з криками близько о першій годині ночі поїхали на автобусах. Коли група осіб від?їхала на автобусах, ОСОБА_121 вийшов із палатки і за ним вийшов побитий якийсь невідомий чоловік. ОСОБА_119 викликав таксі і сказав, що цю людинку треба відправити додому. Раніше цього чоловіка ОСОБА_18 не бачив. ОСОБА_119 із кількома хлопцями та цим побитим чоловіком пішли в район зупинки транспорту в напрямку м. Київ. У подальшому вони залишили побитого чоловіка, так як він їм не був потрібен. При цьому, ОСОБА_18 на цьому місці перебував близько до четвертій години ранку, на місці всі обговорювали події, що тут відбувались, розумів, що ця людина (побитий чоловік) не по своїй волі сюди приїхала, він не знає, що з ним робили, можливо там руки поламали чи пальці.

За участь у цих подіях із ОСОБА_18 розраховувався ОСОБА_32 , який особисто давав йому гроші. Попередньо залучав його прибути сюди той же ОСОБА_122 , однак через ОСОБА_123 , який на нього працював. На запитання скільки було автобусів повідомив, що чітко пам?ятає два. Група осіб розташовувалась повсюди в районі палатки, при цьому особи були в масках, з палками, бітами, поводили себе агресивно;

2.2.54. Цифровий носій інформації, а саме диск для лазерних систем зчитування на якому міститься проведення допиту свідка ОСОБА_17 та який в свою чергу є додатком до протоколу допиту свідка від 27.05.2022. З дослідженого запису вбачається, що він містить аналогічні за змістом відомості, що повідомлені ОСОБА_17 (п. 2.2.4) під час його допиту в суді;

2.3.55. Аналітична довідка від 13.01.202 разом з диском для лазерних систем зчитування DVD-R, за результатами проведення аналізу отриманої інформації щодо фактів використання відповідних мобільних телефонів одними й тими ж самими особами та взаємозв`язок між ними у період часу з 20.01.2014 до 23.01.2014 (т. 5, а.с. 60-67);

2.3.56. Документи, вилучені у ОСОБА_111 під час тимчасового доступу до речей і документів разом з диском для лазерних систем зчитування, який є додатком до протоколу проведення тимчасового доступу до речей і документів (т. 5, а.с. 174-175).

2.3. Надані матеріали досудового розслідування.

2.3.1. Постанова прокурора про оголошення підозрюваного у міжнародний розшук від 21.12.2022 у кримінальному провадженні № 0000919 згідно з якою, ОСОБА_11 підозрюваного в учиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України оголошено в міжнародний розшук (т. 1, а.с. 117-118).

2.3.2. Постанова Генеральної прокуратури України від 07.04.2015 про виділення з кримінального провадження № 0000228 матеріалів в кримінальні провадження, що стосується епізоду хуліганських дій учинених відносно ОСОБА_9 , яким надані номери - 0000614, 0000615, 0000616, 0614 та які об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0000614 (т. 2, а.с. 4-9).

2.3.3. Постанова Генеральної прокуратури України від 10.07.2015 про виділення з кримінального провадження № 0000614 матеріалів в кримінальні провадження, яким надані номери - 0000482, 0001412, 0001413, 0001415, 0001416, 0001417, 0001419, 0001420, 0001421 та які об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0001412 (т. 2, а.с. 25-34).

2.3.4. Постанова Офісу Генерального прокурора від 06.09.2021 про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень за № 0001412 та 0000089 в одне кримінальне провадження № 0000089 (т. 2, а.с. 35-36).

2.3.5. Постанова Офісу Генерального прокурора від 15.09.2021 про виділення матеріалів досудового розслідування здійсненого у кримінальному провадженні № 0000089 в кримінальне провадження за № 0000764, яке доручено здійснювати слідчим Державного бюро розслідувань (т. 2, а.с. 37-70).

2.3.6. Постанова Офісу Генерального прокурора від 29.10.2021 про виділення матеріалів досудового розслідування здійсненого у кримінальному провадженні № 0000764 в кримінальне провадження за № 0000919, яке доручено здійснювати слідчим Державного бюро розслідувань (т. 2, а.с. 71-99).

2.3.7. Постанова Генеральної прокуратури України вді 03.03.2015 про обєднання матеріалів кримінальне провадження № 0000228 та № 0000482 в одне кримінальне провадження за № 0000228 (т. 2, а.с. 117-118).

2.3.8. Постанова про визнання речовими доказами від 20.03.2014 згідно з якої, мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone 4» IMEI НОМЕР_7 та коробку в кримінальному провадженні № 0000482, які були виявлені та вилучені 19.03.2014 під час проведення огляду місця події (т. 2, а.с. 133).

2.3.9. Рапорт опрацьованої технічної інформації операторів мобільного зв`язку щодо телефонних з`єднань абонентських НОМЕР_16 , НОМЕР_17 та НОМЕР_18 - вхідних та вихідних дзвінків, СМС та ММС (без їх змісту) їх тривалості та кількості за період часу з 01.11.2023 до 17.12.2014 здійсненого у кримінальному провадженні № 0000228 (т. 2, а.с. 150-167).

2.3.10. Довідка від 26.01.2015 згідно з якою прокурором Генеральної прокуратури України про встановлення особи, яка користується номером мобільного телефону НОМЕР_18 (т. 2, а.с. 168).

2.3.11. Лист Департаменту оперативно-технічних заходів МВС України від 30.06.2015 у кримінальному провадженні № 0000164 про спрямування схеми пересування підозрюваного ОСОБА_25 ( НОМЕР_19 ) та водіїв автобусів ОСОБА_124 ( НОМЕР_20 , НОМЕР_21 ), ОСОБА_125 ( НОМЕР_22 , НОМЕР_23 ), ОСОБА_126 ( НОМЕР_24 ) згідно проведеної радіотехнічної розвідки (т. 2, а.с. 187).

2.3.12. Схема маршрутів пересування ОСОБА_25 ( НОМЕР_19 ) та водіїв автобусів ОСОБА_124 ( НОМЕР_20 , ), ОСОБА_125 ( НОМЕР_22 , НОМЕР_23 ), ОСОБА_126 ( НОМЕР_24 ) згідно з проведеною радіотехнічної розвідки у м. Києві (т. 2, а.с. 188 - 197);

2.3.13. Супровідний лист Головного управління по боротьбі із організованою злочинністю МВС України від 27.02.2015 № 9/21-2710 про спрямування матеріалів доручення від 20.01.2015 у кримінальному провадженні № 0000228 (т. 3, а.с. 203).

2.3.14. Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 11.10.2017 згідно з яким ОСОБА_20 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 309 КК України. При цьому, як убачається з вказаного вироку судом здійснено дослідження обставин подій, які інкриміновано обвинуваченому ОСОБА_20 , що мали місце 21.01.2014 та стосуються незаконного позбавлення волі ОСОБА_9 , який є потерпілим і в даному кримінальному провадженні (т. 3, а.с. 224-241).

2.3.15. Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 05.05.2016 згідно з яким ОСОБА_127 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 146 КК України. При цьому, як убачається з вказаного вироку судом здійснено дослідження обставин подій, які інкриміновано обвинуваченому ОСОБА_128 , що мали місце 21.01.2014 та стосуються незаконного позбавлення волі ОСОБА_9 , який є потерпілим і в даному кримінальному провадженні (т. 3, а.с. 242-249).

2.3.16. Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 20.02.2017 відповідно до якого ОСОБА_18 визнано винуватим в учиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 146 КК України. При цьому, інкриміноване обвинувачення, визнане судом доведеним стосується обставин подій, які мали місце 20.01.2024 та учинені щодо ОСОБА_9 , який є потерпілим і в даному кримінальному провадженні (т. 4, а.с. 3-11).

2.3.17. Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 03.09.2018 відповідно до якого ОСОБА_17 визнано винуватим в учиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 146, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296, ст. 340 КК України. При цьому, інкриміноване обвинувачення, визнане судом доведеним стосується обставин подій, які мали місце 20.01.2024 та учинені щодо ОСОБА_9 , який є потерпілим і в даному кримінальному провадженні. Так, судом встановлено, що ОСОБА_17 є причетним до здійснення сприяння та усуненні перешкод у незаконному позбавленні волі ОСОБА_9 , його катуванні, порушень громадського порядку, а також в перешкоджанні проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій (т. 4, а.с. 12-28).

2.3.18. Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 09.04.2021 відповідно до якого ОСОБА_19 визнано винуватим в учиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 127 КК України. При цьому, інкриміноване обвинувачення, визнане судом доведеним стосується незаконного позбавлення волі ОСОБА_9 , його катуванні, що мало місце в ніч з 21.01.2014 до 22.01.2024 та здійснене групою осіб. (т. 4, а.с. 29-37).

2.3.19. Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 07.12.2015 згідно з яким, ОСОБА_12 визнано винуватим в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 129 КК України та ОСОБА_13 визнано винуватим в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України. При цьому, винуватість останніх була визнана за обставинами подій, які мали місце у період часу з 21.01.2014 до 21.01.2014, у тому числі і щодо дій, учинених відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (т. 4, а.с. 38-61);

2.3.20. Ухвала Апеляційного суду міста Києва від 30.06.2016 відповідно до якої вирок Оболонського районного суду міста Києва від 07.12.2015 частині обвинувачення ОСОБА_12 залишено без змін (т. 4, а.с. 62-68).

2.3.21. Вирок Дарницького районного суду міста Києва ввід 14.07.2023 згідно з яким, ОСОБА_15 визнано винуватим в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 с. 146, ч. 4 ст. 296, ст. 340 КК України та ОСОБА_14 визнано винуватим в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ст. 340 КК України. При цьому, інкриміновані події стосуються дій, учиненні у відношенні ОСОБА_9 (т. 4, а.с. 69-85).

2.3.22. Супровідний лист Офісу Генерального прокурора від 16.02.2022 № 14/3-13551-22 про спрямування обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000010 від 10.01.2022 сторонам кримінального провадження (т. 4, а.с. 160-163).

2.3.23. Ухвала Київського апеляційного суду від 29.09.2022 відповідно до якого вирок Дарницького районного суду міста Києва від 23.09.2021 ухваленого у відношенні ОСОБА_129 залишено без змін (т. 4, а.с. 165-179).

2.3.24. Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 23.09.2021 згідно з яким, ОСОБА_129 визнано винним в учиненні злочинів, передбачених ч. 4, 5 ст. 27 ч. 2 ст. 127 КК України. При цьому, інкриміноване обвинувачення стосується подій, які були учиненні в відношенні ОСОБА_9 (т. 4, а.с. 180-209).

2.3.25. Супровідний лист Офісу Генерального прокурора від 15.10.2020 № 14/4-3740 про спрямування електронних носіїв з інформацію вилучних в операторів мобільного зв`язку у кримінальному провадженні № 0000089 від 22.01.2014 та постанови від 13.10.2020 про залучення спеціаліста для проведення аналізу отриманої інформації (т. 4, а.с. 235).

2.3.26. Постанова прокурора про залучення спеціаліста для проведення аналізу отриманої інформації від 13.10.2020 у кримінальному провадженні № 0000089 щодо фактів використання відповідних мобільних телефонів одними й тими ж самими особами та взаємозв`язок між ними у період часу з 20.01.2014 до 23.01.2014 (т. 4, а.с. 236-243).

2.3.27. Постанова прокурора від 22.10.2020 про залучення спеціаліста для проведення аналізу отриманої інформації у кримінальному провадженні № 0000089 від 22.01.2014 (т. 5, а.с. 57-59).

2.3.28. Клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів від 23.12.2014 подане до Печерського районного суду міста Києва у кримінальному провадженні № 0000228 від 22.01.2014 (т. 5, а.с. 68-70).

2.3.29. Ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26.12.2014 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів (справа № 757/38660/14-к) (т. 5, а.с. 71).

2.3.30. Доручення Генеральної прокуратури України від 20.01.2015 № 17/1/2-32773-14 у кримінальному провадженні № 0000228 від 22.01.2014 щодо встановленню зв`язків абонентів у місцях вбивств під час акцій протесту, які мали місце 22.01.2014 (т. 5, а.с. 74-75).

2.3.31. Ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.02.2015 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів (справа № 757/2559/15-к) (т. 5, а.с. 98-100).

2.3.32. Клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів від 08.06.2015 подане до Печерського районного суду міста Києва у кримінальному провадженні № 0000614 від 07.04.2015 (т. 5, а.с. 115-118).

2.3.33. Ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.06.2015 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів (справа № 757/19893/15-к) (т. 5, а.с. 119).

2.3.34. Клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів від 08.06.2015 подане до Печерського районного суду міста Києва у кримінальному провадженні № 0000614 від 07.04.2015 (т. 5, а.с. 124-127).

2.3.35. Ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.06.2015 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів (справа № 757/19890/15-к) (т. 5, а.с. 128).

2.3.36. Доручення Генеральної прокуратури України про необхідність отримання тимчасового доступу до речей і документів, на підставі ухвал слідчих суддів у кримінальному провадженні № 0000614 від 07.04.2015 (т. 5, а.с. 133).

2.3.37. Клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів від 19.02.2015 подане до Печерського районного суду міста Києва у кримінальному провадженні № 0000228 від 22.01.2014 (т. 5, а.с. 134-136).

2.3.38. Ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.02.2015 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів (справа № 757/5751/15-к) (т. 5, а.с. 137-138).

2.3.39. Доручення Генеральної прокуратури України про необхідність отримання тимчасового доступу до речей і документів, на підставі ухвал слідчих суддів у кримінальному провадженні № 0000228 від 22.01.2014 до ПрАт « Київстар », ТОВ « Астеліт », ПрАТ « МТС Україна », ТОВ « Тримоб », ПАТ « Укртелеком » (т. 5, а.с. 139);

2.3.40. Ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.03.2015 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів (справа № 757/8987/15-к) (т. 5, а.с. 147-148).

2.3.41. Ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.02.2015 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів (справа № 757/5753/15-к) (т. 5, а.с. 153-154).

2.3.42. Ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.02.2015 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів (справа № 757/5733/15-к) (т. 5, а.с. 155-156).

2.3.43. Ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.02.2015 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів (справа № 757/5755/15-к) (т. 5, а.с. 159-160).

2.3.44. Ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.02.2015 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів (справа № 757/5751/15-к) (т. 5, а.с. 161-162).

2.3.45. Ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.02.2015 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів (справа № 757/5734/15-к) (т. 5, а.с. 163-164).

2.3.46. Клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів від 13.05.2015 подане до Печерського районного суду міста Києва у кримінальному провадженні № 0000614 від 07.04.2015 (т. 5, а.с. 167-170).

2.3.47. Ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.05.2015 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів (справа № 757/16569/15-к) (т. 5, а.с. 171-172).

2.3.48. Лист Департамента карного розшуку МВС України від 07.05.2015 № 7/3967 про виконання доручення Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні за фактом викрадення ОСОБА_9 у м. Києві ОСОБА_25 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 згідно з яким, встановлено анкетні дані осіб, причетних до організації масових заходів та які, є керівниками групи « Оплот » (т. 5, а.с. 178-179).

2.3.49. Клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів від 22.12.2014 подане до Печерського районного суду міста Києва у кримінальному провадженні № 0002561 від 19.03.2014 (т. 5, а.с. 182-184).

2.3.50. Ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.12.2014 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів (справа № 757/38663/14-к) (т. 5, а.с. 185-186).

2.3.51. Лист Державної міграційної служби Департаменту з питань громадянства , паспортизації та реєстрації про надання інформації від 16.04.2020 спрямований до ДБР, щодо отримання належним чином засвідчених копій документів на ім`я ОСОБА_11 (т. 5, а.с. 191-192).

2.3.52. Лист Департаменту карного розшуку Національної поліції України від 10.04.2020 № 14/03/14-2456 з якого вбачається, що ОСОБА_11 03.01.2015 виїхав за межі території України в напрямку Азербайджанської Республіки (т. 5, а.с. 193-194).

2.3.53. Лист ІНФОРМАЦІЯ_32 від 26.03.2020 за № 9061-20 з якого вбачається, що ОСОБА_11 на військовому обліку не перебуває (т. 5, а.с. 195).

2.3.54. Лист від 06.03.2020 за № 670 з якого вбачається, що ОСОБА_11 не проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_25 (т. 5, а.с. 196).

2.3.55. Лист Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України від 19.03.2020 за № 1441/20/4/02-2020 з якого вбачається, що ОСОБА_11 не перебуває на обліку як власник вогнепальної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, газових пістолетів (револьверів) (т. 5, а.с. 197).

2.3.56. Лист Головного сервісного центру МВС від 08.04.2020 за № 7485 згідно з яким, ОСОБА_11 не має на праві власності транспортних засобів (т. 5, а.с. 198).

2.3.57. Лист Харківського міського психоневрологічного диспансеру № 3 від 09.04.2015 згідно з яким, ОСОБА_11 не звертався за медичною допомогою (т. 5, а.с. 199).

2.3.58. Лист КЗОЗ « Обласний наркологічний диспансер » від 09.04.2015 згідно з яким, ОСОБА_11 на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває (т. 5, а.с. 200).

2.3.59. Вимога ДІАЗ МВС України видана на ім`я ОСОБА_11 у кримінальному провадженні № 0000228 щодо надання інформації про судимість, з якої вбачається відсутність будь-яких відомостей про наявності судимості у ОСОБА_11 станом на 12.03.2015 (т. 5, а.с. 201).

2.3.60. Лист з перекладом Бюро перекладів на Олексіївці «Планета» з англійської мови на українську мову іноземного паспорту типу «PP», № НОМЕР_28 виданого на ім`я ОСОБА_130 (т. 5, а.с. 204);

2.4. Докази та матеріали надані стороною захисту.

2.4.1. Стороною захисту докази та матеріали не надавались.

2.5. Оцінка наданих сторонами доказів.

2.5.1. Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а сукупність зібраних доказів, суд оцінює з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

2.5.2. Інші документи (матеріли), які надані стороною обвинувачення (2.3) не є доказами, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали досудового розслідування складаються здебільшого з документів, але не всі вони є доказами. Зокрема, вони складається з процесуальних рішень, які прийняті слідчим та прокурором під час досудового розслідування, супровідних листів тощо. Тому вони є іншими документами, які надають певні статуси чи визначають певні процедури, а також містять відомості щодо особистості певних учасників кримінального провадження. З цих підстав, лише ті документи, які відповідають вимогам статей 84, 99 КПК України можуть бути оцінені судом в порядку, визначеному статтею 94 КПК України, а отже можуть бути визнані недопустимими в порядку статей 86, 87 КПК України, і тому суд їх не оцінював відповідно до положень ст. 94 КПК України.

2.5.3. При цьому, суд урахував, що наведені процесуальні рішення, як і проведення досудового розслідування в цілому здійснювалось в різних кримінальних провадженнях, які між собою були об`єднані, а в певних випадках виділені один з одного (п. 2.3.2. - 2.3.7). Оскільки надані матеріали належать до одних і тих самих подій, які мали місце в кінці 2013 - початку 2014 року і носили масовий характер. При цьому, як убачається з процесуальних рішень (постанов), такі дії були вчинено достеменно невстановленим колом осіб, які були спрямовані на протидію проведенню мирним акціям протесту, через що мало місце порушення норм кримінального Закону та у зв`язку і з чим, проводилось досудове розслідування в межах певного кримінального провадження.

Відповідно до постанов (п. 2.3.2. - 2.3.7) у рамках кримінального провадження № 0000228 розпочато досудове розслідування за фактом організації перевищення державної влади та службових повноважень працівниками правоохоронних органів України, що призвело до масових жертв серед протестуючих, зокрема масових вбивств, замахів на умисні вбивства, а також іншій протиправних дій, що носили масовий характер.

При цьому, у зв`язку з тим, що предметом досудового розслідування є епізоди, які стосуються невизначеного кола осіб, у тому числі стосуються і дій обвинуваченого ОСОБА_11 судом ураховано, що збирання доказів здійснювалось у різних кримінальних проваджень матеріали яких, як було вже наведено, об`єднувались та виділялись один з одного, з метою ефективного досягнення завдань кримінального провадження - 0000614, 0000482, 0001412, 0001413, 0001415, 0001416, 0001417, 0001419, 0001420, 0001421, 0000089, 0000764). Так, під час проведення досудового розслідування прокурором постановою Офісу Генерального прокурора від 29.10.2021 (п.2.3.6) виділено матеріали досудового розслідування здійсненого у кримінальному провадженні № 0000764 в кримінальне провадження за № 0000919, яке в подальшому доручено здійснювати слідчим Державного бюро розслідувань.

2.5.4. А отже, саме за цих підстав, суд уважає докази (п. 2.2.), що надані стороною обвинувачення, є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин які підлягають доказуванню та стосуються одних і тих самих подій у кримінальному провадженні, та які спроможні на їх підставі вирішувати питання щодо обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність та можливість чи неможливість використання інших доказів. Між тим, оцінка наданих доказів щодо їх достовірності, допустимості та достатності буде наведена нижче.

2.5.5. Слід урахувати, що сторона захисту має право подавати скарги на рішення слідчого та прокурора під час судового провадження, яка не мала права оскаржити під час досудового розслідування, а також заперечення на ухвали слідчих суддів. Між тим, процесуальний закон визначив для цього певну стадію кримінального провадження - підготовче судове провадження. Але, як видно з матеріалів судового провадження, під час підготовчого судового провадження питання залучення до матеріалів судового провадження будь-яких скарг та заперечень - судом не вирішувалось, бо такі скарги та заперечення стороною захисту - не подавались.

2.5.6. Ураховуючи те, що розгляд судового провадження здійснюється у спеціальному порядку за відсутності обвинуваченого (in absentia) судом здійснено перевірку на предмет допущення стороною обвинувачення порушень при проведення певних процесуальних дій, з точки зору впливу на порядок збирання доказів та справедливість досудового розслідування в кримінальному провадженні в цілому.

Варто також урахувати, що дійсно, імперативною законодавчою забороною є використання результати процесуальних дій як доказів, коли недотримано процедуру їх проведення, але що безпосередньо призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

У кожному із зазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України. А в разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося. Тобто, оцінюючи докази на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд виходить з обставин конкретної справи і також повинен вмотивувати своє рішення.

Аналогічні висновки зроблені ВП Верховного Суду у постанові від 31.08.2022 у справі № 756/10060/17.

2.5.7. Надаючи оцінку доказам (п. 2.2) відповідно до положень ст. 94 КПК України, слід зауважити, що поняття достовірності КПК України - не містить. Між тим, беручи до уваги сталу судову практику, зокрема Верховного Суду, а також роботи науковців ОСОБА_131 , ОСОБА_132 , ОСОБА_133 , ОСОБА_134 , ОСОБА_135 , ОСОБА_136 , ОСОБА_137 , ОСОБА_138 , ОСОБА_139 , ОСОБА_140 , ОСОБА_141 , ОСОБА_142 , ОСОБА_143 , ОСОБА_144 , під достовірністю слід вважати - процесуальну властивість, яка відображає безсумнівність їх змісту, встановлену суб`єктом доказування в ході здійснення перевірки та оцінки доказів, і придатність на її основі використовуватися для встановлення фактів й обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Отже, іншими словами, щодо конкретних обставин цього провадження, - докази, які створені за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для кримінального провадження.

З аналізу положень ст. 95, 225 КПК України показаннями є відомості які надаються в усній або письмовій формі під час допиту такої особи, та стосуються саме тих фактів, які були сприйняті такою особою особисто. При цьому, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, які надавались слідчому, прокурору під час здійснення досудового розслідування, а лише на тих показаннях, які суд сприймав особисто, під час судового засідання.

При цьому, під час судового розгляду, здійснюючи допит потерпілих та свідків (п. 2.2.1.-2.2.7.) суд не отримав підстав уважати такі показання недостовірними, оскільки, як убачається з матеріалів досудового розслідування та показань наданими останніми під час судового засідання, первинні показання ними надані ще в 2014 та 2015 роках, як і перші відомості щодо осіб та подій, які вони бачили, як і характерні риси обличчя осіб, їх одягу, загальної обстановки, зовнішнього середовища, розташування транспортних засіб, які були відтворені ними в протоколах допиту, слідчого експерименту та впізнання (п. 2.2.19, 2.2.20., 2.2.22., 2.2.23, 2.2.32.)

Наведене дає підстави вважати, що сприймаючи показання осіб (п. 2.2.1. - 2.2.7.) безпосередньо, такі показання не можуть бути підставою для визнання їх недостовірними чи не допустимими, бо свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_70 , ОСОБА_85 , ОСОБА_79 та потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в цілому не плуталися в свої показах, вільно орієнтувалися в поставлених їм питаннях, і надавали мотивовані та детальні відповідні.

Між тим, оскільки такий вид доказів як показання сприймався судом безпосередньо, то протоколи допитів потерпілих та свідків, які надавали показання під час досудового розслідування судом не оцінювались. Однак, надані показання у суді (п. 2.2.1.-2.2.7.) з точки зору достатності, суд перевірить їх в цілому, шляхом співставлення з іншими наданими доказами стороною обвинувачення.

2.5.8. Дослідивши у судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази (2.2.8. - 2.2.18., 2.2.21, 2.2.30., 2.2.31., 2.2.34. - 2.2.51., 2.2.54. - 2.2.56.), суд дійшов висновку про те, що надані докази є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність та можливість використання інших доказів.

Крім того, суд також вважає, що надані державним обвинуваченням докази є допустимими, оскільки зібрані у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, та отримані без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

2.5.9. Між тим, надаючи оцінку наданому доказу, як то висновок спеціаліста від 23.11.2020 (п. 2.2.33) суд уважає за необхідне визнати недопустимим з наступних підстав.

Діючі норми КПК України не містять визначеного поняття висновок спеціаліста, на відміну від висновок експерта, тлумачення якого наведено в ч.1 ст. 101 КПК України. Однак, з аналізу положень ст. 3. 71 КПК України убачається, що спеціаліст є повноцінним учасником кримінального провадження, який наділений відповідними правами та обов`язками.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Тобто обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, можуть бути встановлені на підставі доказів, отриманих з цих джерел, зокрема, висновків експерта. При цьому, висновком експерта слід уважати (ст. 101 КПК України) докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. В той час приписи наведеної статті не стосуються висновку спеціаліста чи письмових консультацій особи, яка володіє спеціальними знаннями.

Однак, чинним КПК України передбачені випадки використання висновку спеціаліста у якості джерела доказів. Так, положеннями ст. 300 КПК України для досудового розслідування кримінальних проступків дозволяється виконувати всі слідчі (розшукові) дії, передбачені цим Кодексом, та негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені частиною другою статті 264 та статтею 268 цього Кодексу, а також відбирати пояснення для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку, проводити медичне освідування, отримувати висновок спеціаліста. Одночасно з цим, висновок спеціаліста має відповідати вимогам висновку експерта (ст. 101, 102 КПК України).

Однак, висновок спеціаліста (п .2.2.33.), ураховуючи положення ст. 101, 102 КПК України, не містить відомостей, що спеціаліст повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, відомостей про методи застосовані під час дослідження, опису результатів та їх експертної оцінки, не містить відомостей щодо наукових, технічних або інших спеціальних знаннях. Окрім цього, висновок спеціаліста не містить ім`я, освіту, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта (спеціаліста), стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада особи, яка проводила дослідження. Слід зауважити, що кінцевою метою попередження спеціаліста про кримінальну відповідальність є наявність внутрішнього ставлення та усвідомлення особою, яка проводить відповідне дослідження, про важливість правдивості та достовірності висновків які в подальшому будуть використані для доведеності або недоведеності винуватості особи в учиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Крім того, із системного аналізу норм статей 84, 298-1, 300 КПК випливає, що висновок спеціаліста у розумінні абзацу 2 частини 1 статті 298-1 КПК не є доказом у кримінальному провадженні щодо злочинів, оскільки може бути джерелом у кримінальних провадження про кримінальні проступки. А відтак, не може підтверджувати чи спростовувати обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачені частиною 1 статті 91 КПК, а ураховуючи те, що ОСОБА_11 відповідно до вимог ст. 12 КК України, інкриміновано учинення злочинів ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України, згаданий висновок не може бути використаний для доведення винуватості останнього. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у Постанові від 07.11.2024 (справа № 334/8350/22).

Саме з таких міркувань суд і дійшов висновку про недопустимість висновку спеціаліста від 23.11.2020 (п. 2.2.33) в цьому провадженні.

2.5.10. Під час судового розгляду стороною обвинувачення було надано в якості доказу диски для систем лазерного зчитування формату DVD-R (п. 2.2.34., 2.2.37., 2.2.39., 2.2.41., 2.2.42., 2.2.45., 2.2.46., 2.2.50., 2.2.53., 2.2.56.), які містять відомості щодо телефонних номерів абонентів стільникового зв`язку ТОВ « Астеліт », ПрАТ « МТС України », ТОВ « Тримоб » та отримані на підставі ухвал слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва в порядку тимчасового доступу. Також, стороною обвинувачення долучено цифровий носій інформації - DVD-R диск (т. 5, а.с. 56), який є додатком до висновку спеціаліста від 23.11.2020 (п. 2.2.33), який також містить відомості щодо телефонних з`єднань номерів, що були отримані від операторів стільникового зв`язку ТОВ « лайфселл », ПрАТ « Київстар », ПрАТ « ВФ України ». При цьому, номери які містять на цифровому носії інформації (т. 5, а.с. 56) належать ОСОБА_9 , ОСОБА_68 , ОСОБА_145 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_146 , ОСОБА_147 , ОСОБА_148 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_149 та іншим невстановленим судом особам, між якими були відповідні з`єднання у період часу з 21.11.2013 до 07.02.2014.

Між тим, досліджуючи відомості на наданих дисках (п. 2.2.33., 2.2.34., 2.2.37., 2.2.39., 2.2.41., 2.2.42., 2.2.45., 2.2.46. , 2.2.50., 2.2.53., 2.2.54., 2.2.56.) судом не встановлено їх належність в доведеності дій ОСОБА_11 у сформульованому обвинуваченні органом досудового розслідування. Оскільки з наданих таблиць формату «Excel», судом не було встановлено кому саме належали отримані телефонні номери, а суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збирання доказів, оскільки має діяти неупереджено та об`єктивно надавати оцінку висунутому обвинуваченню на підставі тих доказів, які надані сторонами кримінального провадження.

Однак, слід погодитися із тим, що на вказаних цифрових носіях інформації містяться відомості, які підтверджують той факт, що зокрема в ніч з 20 до 21 січня 2014 року були певні вхідні та вихідні дзвінки, СМС повідомлення, які здійсненні за відповідною адресою, а кінцеве обладнання має відповідний номер IMEI, та імовірно такі з`єднання мали місце між організаторами масових заходів, а також їх кураторами, які і залучали певну кількість осіб для перешкоджанню проведенню мирних зборів. Проте оцінка належності та достовірності наданих відомостей до дій вказаних осіб знаходиться поза межами висунутого обвинувачення ОСОБА_11 , а отже вказані докази можуть не можуть бути використані в цьому кримінальному провадженні, бо виходять за межі предмету доказування.

2.5.11. Крім того, судом окремо здійснено перевірку на предмет допущених стороною обвинувачення порушень при проведенні слідчих експериментів за участі потерплих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також підозрюваного ОСОБА_17 , ОСОБА_18 (п. 2.2.20., 2.2.23, 2.2.32., 2.2.52.) ураховуючи те, що розгляд судового провадження здійснюється за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Так, вимоги до оформлення протоколу визначено в положеннях ст. 104, 106 КПК України, а щодо проведення такої слідчої дії як слідчий експеримент регламентовані ст. 240 КПК України. Вказані протоколи є процесуальними джерелами доказів, а положеннями ч. 1 ст. 106 КПК України передбачає можливість складання протоколу безпосередньо після закінчення слідчої дії.

Між тим, слід урахувати, що в діючому КПК України відсутнє нормативне визначення такого поняття, як складання протоколу безпосередньо після закінчення процесуальної дії, а недотримання органом досудового розслідування вимог ст. 106 КПК України є довільним тлумаченням закону. Однак, у разі отримання доказу в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, та за умови його фіксації з дотримання встановленої законом форми, підстав визнавати відомості у протоколах слідчих експериментів недостовірними немає.

При цьому слід урахувати, що слідчі експерименти (п. 2.2.20., 2.2.23, 2.2.32., 2.2.52.) проводились протягом значного часу. Зокрема - протокол від 02.03.2015 (п. 2.2.20.) розпочато о 12:17 год., а закінчений о 15:07 год., протокол від 14.06.2017 (п. 2.2.32.) розпочато о 18:53 год, а закінчено о 22:52 год., тобто вже у пізній час, що в скою чергу унеможливлювало його складання, підписання, виготовлення графічний зображень та запис відеозапису на цифровий носій інформації, який є додатком до протоколу слідчого експерименту, в той же самий момент безпосередньо після закінчення процесуальної дії. А отже, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, суд погоджується із тим, що фіксування подій та їх наступне відтворення у протоколах вимагало значного часу через свою технічну складність та об`єм наданих відомостей. Одночасно з цим, як убачається з протоколів (п. 2.2.20., 2.2.23, 2.2.32., 2.2.52.) слідчим учасникам слідчої дії та понятим було повідомлено та роз`яснено, що за результатами її проведення слідчим буде складений протокол.

Ураховуючи викладене, посилаючись на положення ч. 6 ст. 9, ч. 1 ст. 28 КПК України, стосовно застосування загальних засад кримінального провадження у випадку, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, суд уважає, що наведені протоколи складено в розумні строки, зважаючи на умови закінчення слідчої дії в нічний час та в місці, не пристосованому для складання процесуальних документів, а отже підстав для визнання вказаних доказів недопустимими судом не встановлено.

2.5.12. Надаючи оцінку наданим стороною обвинувачення доказам, а саме протоколам пред`явлення для впізнання за фотознімками (п. 2.2.19., 2.2.22., 2.2.24. - 2.2.29.) суд доходить наступних висновків.

Слід зауважити, що положеннями ст. 228 КПК України, визначено процесуальний порядок пред`явлення особи для впізнання, зокрема перед проведенням слідчої дії слідчий, прокурор, попередньо з`ясовують, чи може особа, яка впізнає, впізнати особу, опитують про зовнішній вигляд і прикмети, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Таким чином, можна дійти висновку, що пред`являється для впізнання конкретна особа, а не особи із загальним зазначенням про події, за яких ці особи знаходилися.

Крім того, впізнанню підлягає особа, яка пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. За необхідності, впізнання може бути здійснене за фотознімками. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню. Особі, яка впізнає, пропонується вказати на особу, яку вона має впізнати, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала.

Досліджуючи надані стороною обвинувачення протоколи пред`явлення для впізнання за фотознімками (п. 2.2.19., 2.2.22., 2.2.24. - 2.2.29.), судом встановлено, що перед проведенням слідчої дії у потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 попередньо було з`ясовано саме про впізнання ними осіб, яких вони бачили в районі лісопосадки та в палатці неподалік станції метро «Бориспільська» та осіб, біля станції метро «Петрівка» (зараз станція метро має назву - «Почайна») в ніч з 21 на 22 січня 2014 року, а не конкретної особи. Так, вказаним особам були надані фототаблиці з фотознімками 20, 52 та 56 осіб, яких потерпілі та свідки впізнавали та наводили обставини, за яких вони бачили тих чи інших осіб та яких. Крім того, впізнання було здійснено також за участі двох понятих, які є незаінтересованими особами та які були присутніми під час проведення такої слідчої дії, а процес впізнання був зафіксований на відеозаписі.

Дійсно, положення ст. 228 КПК України прямо не передбачає одночасне впізнання декількох осіб за участі особи, яка впізнає. Однак, слід зауважити, що кримінальне провадження здійснюється щодо значної кількості осіб, які мали свої визначені ролі та функції та стосується обставин, які носили масовий характер під час Революції гідності. Наведене підтверджується процесуальними рішеннями, якими значна кількість кримінальних проваджень була об`єднана та виділена щодо окремих осіб (п. 2.3.2. - 2.3.7). При цьому, встановлені кримінальним процесуальним законом обмеження та заборони при пред`явленні особи для впізнання не містять застережень щодо кількості ймовірних фігурантів, які можуть бути пред`явлені для впізнання одночасно.

Слід урахувати, що з часу прийняття Кримінального процесуального кодексу, судова практика постійно змінювалась та змінюється щодо надання оцінки доказам, зокрема і протоколу впізнання. Оскільки допущені процесуальні порушення можуть впливати на достовірність та в цілому можливість правильного сприйняття особою, яка впізнає, обставин, подій та осіб, які надаються для впізнання. Наразі Верховним Судом (як і Верховним Судом України ) зроблено не один висновок щодо визнання як допустимими так і не допустимими протоколів впізнання за вказаних обставин (справа № 742/2200/19, 442/6175/18, № 226/471/20, № 754/2710/20)

Слід зауважити, що питання, які підлягають попередньому з`ясуванню, були встановлені під час допиту потерпілих та свідків, однак які судом не досліджувалися, оскільки не є процесуальним джерелом доказів. Проте, обставин за якими суд може ставити під сумнів осіб, яких впізнавали потерпілі - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та свідки - ОСОБА_151 , ОСОБА_152 , ОСОБА_102 , ОСОБА_153 , ОСОБА_154 , ОСОБА_155 відсутні. Оскільки останні детально навлжиди, за якими саме обставинами можуть впізнати таких осіб, місце і час, де бачили таких, як і наводили характерні ознаки рис обличчя, одягу, віку, статі, за якими потерпілі та свідки впізнавали осіб. При цьому, потерпілих та свідків відповідно до ст. 384 КК України було попереджено про кримінальну відповідальність при здійсненні пред`явлення для впізнання за фотознімками, а отже в суду не має об`єктивних причин уважати недостовірними відомості, які були зафіксовані під вказаної процесуальної дії.

На думку суду, ураховуючи наведені висновки, а також й те, що досудове розслідування здійснювалось щодо підозрюваних, кількість яких достеменно не встановлена, однак може сягати близько 200 осіб, суд уважає, що в даному випадку не є суттєвим порушення кримінально-процесуального законодавства надання для впізнання свідкам та потерпілим фотознімки у кількості 50-80 штук в межах однієї слідчої дії - впізнання особи за фотознімком. Бо, для надання фотознімків цих осіб для впізнання, було згруповано в фототаблиці по чотири фотознімки. Особи, зображені на фотознімках, в кожній фото таблиці, між собою схожі, не мають суттєвих відмінностей за рисами обличчя, волосся, статі, тощо, що могло б ставити під сумнів результати, отримані під час такого впізнання. При цьому, на думку суду, здійснення впізнання окремо по кожній особі, яка імовірно є причетною до наведених подій, як і до підозрюваних в межах окремої слідчої дії, за участі одних і тих самих свідків та потерпілих з технічної точки зори утворювало б надмірне навантаження на орган досудового розслідування. Тому, здійснюючи перевірку наданих доказів (п. 2.2.19., 2.2.22., 2.2.24. - 2.2.29.) в порядку ст. 94 КПК України суд вважає, що в даному випадку не є суттєвим порушенням - здійснення впізнання декількох осіб одночасно в межах однієї слідчої дії (впізнання за фотознімком), оскільки задля здійснення ефективного досудового розслідування та досягненню завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК України) такі дії органу досудового розслідування є виправданими. А отже, жодних підстав для визнання цих доказів - недопустимим у порядку, визначеному як частинами 1, 2 ст. 87 так і статтею 86 КПК України, тобто такими, які не є істотними та порушують чи порушили права і свободи, передбачені Конвенцією та/або Конституцією України обвинуваченого виявлено не було.

Слід також урахувати, й те, що в суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність відомостей, які було отримано під час слідчої дії (впізнання за фотознімками), бо як було вже наведено - особи, які приймали участь у впізнанні були попереджені про кримінальну відповідальність за ст. 385 КК України, а порядок проведення впізнання за фотознімками, був роз`яснений останнім та заперечень після процесуальної дії від цих осіб не надходило. При цьому, свідки та потерпілі під час проведеної процесуальної дії називали обставини та ознаки осіб, яких можуть впізнати. Однак, достатність наданих доказів буде перевірена судом шляхом співставлення їх з іншими доказами у своїй сукупності.

3. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів

3.1. Фактичні обставини, які суд визнає загально відомими і такими, що не потребуються доказування в межах кримінального провадження.

3.1.1. Під час судового розгляду було виявлено обставини, які є загально відомими, а отже не підлягають окремому доказуванню. Зокрема, за декілька дні до підписання Президентом України Угоди про асоціацію між Україною та ЄС - Кабінетом Міністрів України було прийнято рішення про зупинення процесу підготовки до укладання Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їх державами - членами, з іншої сторони, на підставі чого було опубліковано розпорядження від 21.11.2013 за № 905-р. У зв`язку з чим, у період часу з 28.11.2013 до 29.11.2013 в місті Вільнюс, Литовська Республіка, на Саміті Східного партнерства колишній Президент України ОСОБА_156 відмовився підписувати Угоду про асоціацію між Україною та ЄС. Як реакція на таке рішення Кабінету Міністрів України про призупинення процесу підготування до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Євросоюзом 22.11.2013 розпочались мирні акції протесту громадян, які в подальшому значно поширилися після силового розгону демонстрації в Києві вночі 30 листопада. Протести, які з кінця 2013 року відбувалися у формі мітингів, демонстрацій, студентських страйків та силова протидія протестам із боку влади призвели до відкритого силового протистояння, яке надалі переросло у Революцію гідності.

Перші мирні акції протесту розпочалися у столиці України - Києві. На Майдані Незалежності люди почали збиратися близько о 22:00 год. і до кінця доби учасників мітингу нараховувалось близько 1500 осіб. На Майдан прийшли журналісти, громадські активісти, опозиційні політичні лідери. Стали з`являтися міліція та посилені загони « Беркут ». Частина активістів пішла під Адміністрацію Президента України , після чого повернулась на Майдан Незалежності . Люди вирішили лишатися на ніч. Цього дня суд ухвалив рішення заборонити встановлення наметів, кіосків, навісів під час проведення акцій на Майдані Незалежності, вулиці Хрещатик та Європейській площі до 7 січня 2014 року.

Цього дня з`явилась інформація про те, що небайдужі люди вийшли на «євромайдани» також у Донецьку, Івано-Франківську, Луцьку, Львові, Харкові, Хмельницькому та Ужгороді.

Перебіг подій та всіх обставини, які в той час відбувались на Майдані Незалежності були опубліковані у засобах масової інформації та виданнях, зокрема «24 Канал», «Українська правда», а також відбувалась трансляція з місця подій по телебаченню.

3.1.2. У подальшому, Постановою Верховної Ради України від 17.02.2021 № 1240-ІХ затверджено заяву Верховної Ради України у зв`язку з сьомою річницею початку Євромайдану та подій Революції Гідності.

Вказаною заявою проголошено, що узурпація влади у 2010-2014 роках віктором януковичем призвела до підриву основ національної безпеки і оборони України, порушення прав і свобод людини.

Україна заплатила надто високу ціну за звільнення від диктатури і свій цивілізаційний вибір - бути частиною Європи. Герої Небесної Сотні віддали життя під час Революції Гідності, захищаючи ідеали демократії, відстоюючи права і свободи людини, європейське майбутнє України. Пам`ять про їхній героїчний чин є частиною історії національного державотворення.

Трагічні події Революції Гідності, збройна агресія російської федерації, яка триває донині, тимчасова окупація Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, окремих районів Донецької та Луганської областей стались не в останню чергу внаслідок політики віктора януковича та сформованого ним злочинного режиму, який підтримувався російською федерацією і діяв всупереч національним інтересам України.

Протиправна діяльність окремих працівників підрозділів міліції особливого призначення "Беркут", міліціонерів, військовослужбовців внутрішніх військ, судових виконавців, прокурорів, суддів та інших посадових і службових осіб під час Революції Гідності засуджується як така, що завдала непоправної шкоди державі та суспільству.

Мирні зібрання є надзвичайно дієвим інструментом громадського контролю за інститутами публічної влади, а безпека учасників мирних зібрань усіх видів і форм, зокрема одночасних, контрзібрань та спонтанних зібрань, як і їхнє право висловлювати свою думку, мають бути захищені державою.

Європейські цінності, за які віддали свої життя Герої Небесної Сотні, - гідність, демократія, рівність та верховенство права, необхідні для нормального функціонування суспільства. Верховна Рада України послідовно стоїть і стоятиме на позиціях утвердження цих цінностей в усіх сферах суспільного життя.

За наведеним обставин, події які мали місце з кінця 2013 року відбувалися у формі мітингів, демонстрацій, студентських страйків та силова протидія протестам із боку влади призвели до відкритого силового протистояння, яке надалі переросло у Революцію гідності, як один з ключових моментів українського державотворення та виразник національної ідеї свободи.

3.1.3. Судом ретельно досліджені подані стороною обвинувачення докази з тим, щоб дослідити зв`язок між цими подіями та діями обвинуваченого безпосередньо в контексті висунутого йому обвинувачення.

3.2. Висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні.

3.2.1. При вирішенні питання доведеності винуватості ОСОБА_11 поза розумним сумнівом, суд відповідно до ст. 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ураховує правові позиції Верховного Суду, викладені у справах № 712/13361/15 (провадження № 51-1604км18, ЄДРСРУ № 74777387), а також в справі № 688/788/15-к (провадження № 51-597км17, ЄДРСРУ № 75286445).

Зокрема, рішення суду має відповідати стандарту доведення винуватості - поза розумним сумнівом, який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

При цьому, поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

3.2.2. У цьому кримінальному провадженні, на підставі наданих та досліджених відповідно до вимог ст. 94 КПК України доказів, було встановлено наступне.

Крім загальновідомих подій, про які було наведено у розділі 3.1 рішення, суд погоджується із тим, що дійсно, у групи осіб у яку увійшли - невстановлені судом особи, а також ОСОБА_158 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також ОСОБА_11 , був умисел на перешкоджання проведенню мирних акцій протесту, які були відповідною реакцією суспільства на рішення колишнього Уряду та Президента України в питання Європейської інтеграції України та носили масовий характер.

Ці висновки підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_17 (п. 2.2.4.), потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (п. 2.2.1., 2.2.2.), протоколом пред`явлення осіб для впізнання за участі потерпілого ОСОБА_9 ( п. 2.2.19.), протоколом пред`явлення осіб для впізнання за участі потерпілого ОСОБА_10 ( п. 2.2.22.), протоколом пред`явлення осіб для впізнання за участі свідка ОСОБА_92 ( п. 2.2.25), протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 19.02.2015 (п. 2.2.35), протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_17 від 14.06.2017 (п. 2.2.32), протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_18 від 08.12.2016 (п. 2.2.52). Крім того, слід урахувати й те, що судом було засуджено ОСОБА_20 , ОСОБА_127 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_129 інкриміновані ті самі події, які наразі інкриміновані ОСОБА_11 та пов`язані з протистоянням мирним акціям протесту, оскільки щодо останніх були ухвалені вироки (п. 2.3.14.-2.3.19., 2.3.21., 2.3.24.). Також, слід узяти до уваги - лист Департаменту карного розшуку МВС України від 07.05.2015 № 7/3967 згідно з яким, встановлено анкетні дані осіб, причетних до організації масових заходів та які, є керівниками групи « Оплот » (п. 2.3.48.).

При цьому, як видно з показань потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 останні бачили біля станції метро «Петрівка» у м. Києві щонайменше два великих автобуси (Scania та Volvo) з яких вибігло близько 100 осіб та які в свою чергу діяли між собою організовано, були забезпечені палками, битами, балаклавами, підпорядковувались командам однієї особи (невстановлена судом). З показань свідка ОСОБА_17 вбачається, що він на виконання вимог ОСОБА_129 , діяв разом з іншою особою та виконував завдання, пов`язані із протидією мирним акціям протесту у м. Києві. Для досягнення цієї мети, ОСОБА_17 залучав й інших осіб, зокрема ОСОБА_18 . Інші докази (п. 2.2.25, 2.2.35, 2.2.32, 2.2.52) доводять той факт, що напередодні подій, які інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_11 була утворена група осіб, основною метою якої було протидія мирним акціям протесту, яке полягало у застосуванні до протестувальників фізичного насильства, їх затримання та протиправного позбавлення волі останніх. Як убачається з показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_159 , ОСОБА_160 (п. 2.2.4.-2.2.6.) задля досягнення наведеної мети, вказаною групою осіб і було залучено ОСОБА_11 , який на той момент проживав у м. Харків та навчався у Харківському національному економічному університеті ім. Семена Кузнеця (п. 2.2.43., 2.2.44) шляхом замовлення у ОСОБА_159 , який на той час був фізичною особою-підприємцем, послуги на перевезення пасажирів з міста Харків до м. Києва трьома автобусами - марки «SCANIA», моделі «K113», реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки «Volkswagen», моделі «LT», реєстраційний номер НОМЕР_2 та марки «VOLVO», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Слід зауважити, що наведені докази у своїй сукупності доводять той факт, що участь обвинуваченого ОСОБА_11 не була випадковою, оскільки останньому інкриміновано злочини, які були заздалегідь організовані невстановленими судом особами, а також ОСОБА_161 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , діяльність яких в цілому була спрямована на захоплення та побиття учасників Революції Гідності, що мало місце в ніч з 20 до 22 січня 2014 року. Проте, доведеність дій ОСОБА_11 та співставлення їх з доказами наданими стороною обвинувачення слід оцінювати із загальної обстановки, про яку було наведено в п. 3.1.1. рішення та про що буде зазначено надалі.

3.2.3. Надаючи оцінку діям ОСОБА_11 щодо учинення останнім хуліганських дій суд виходить з наступного.

Так, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства (ч. 1 ст. 296 КК України) є наявність мотиву явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості обвинуваченого такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства. Отже, дії, що супроводжувалися, зокрема погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень та в свою чергу обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за іншими статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Аналогічні висновки наведені у позиції Верховного Суду в постанові від 05.03.2024 (справа № 202/716/22) та постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к).

3.2.4. З показань потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_27 (п. 2.2.2., 2.2.3.) вбачається, що навпроти станції метро «Петрівка» у місці Києві були припарковані два транспортні засоби - один великий автобус та один мікроавтобус (точну марку не повідомляють), однак які мали реєстраційні номери Харківського регіону. Так, пізнього вечора у січні 2014 року, в певний момент часу за командою одної особи, яка вигукнула: - «Давай вперед!» з автобусів вибігла група осіб, що тримала при собі палки, біти, а на головах були одягнені білі балаклави. Ця група осіб почала завдавати пошкодження транспортним засобам, які були припаркованими біля станції метро «Петрівка», здійснювати напад як на учасників акцій протесту так і на інших осіб, які входили та виходили з метрополітену.

У свою чергу, з показань потерпілого ОСОБА_9 (п. 2.2.1.), а також з протоколів слідчих експериментів за участі потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (п. 2.2.20.., 2.2.23.) убачається, що група осіб, яка знаходилась біля автобусу марки «Volkswagen», моделі «LT», побачивши потерпілого ОСОБА_10 , яку останні сприймали як учасника мирних акцій протесту, мали заздалегідь заготовлені палиці (біти) та інші невстановлені судом предмети, а будь яких особистих неприязних відносин щодо останнього не мали, проте здійснили напад на ОСОБА_10 та завдали останньому тілесних ушкоджень.

Наведені обставини також підтверджуються висновком № 58 від 15.03.2015 Комунального закладу « Обласне бюро судово-медичної експертизи » згідно із яким ОСОБА_10 завдані легкі тілесні ушкодження. Так, при госпіталізації ОСОБА_10 в нейрохірургічне відділення № 1 Київської міської клінічної лікарні швидкої допомоги , лікарями діагностовано та клінічно підтверджено «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій голови, садна м`яких тканин голови», також лікарями описано забій м`яких тканин обличчя. Вказаний симптомокомплекс ушкоджень у ОСОБА_87 виник не менше як від чотирьох травматичних дій (ударів) тупих предметів з достатньою силою нанесення (спричинення) характерною для даних ушкоджень. Ураховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , виникнення цих ушкодження маловірогідне при самопадінні з подальшим ударом об сторонні предмети або від власноручного спричинення (п. 2.2.14)

3.2.5. Крім того, як убачається з показань ОСОБА_10 (п. 2.2.2.) та здійсненого за його участю слідчого експерименту від 06.03.2015 (п. 2.2.23) суд ураховує й те, що особи діяли за попередньою змовою, зокрема їх дії були узгоджені між собою та сплановані, оскільки мали при собі засоби та біти, які не могли бути не заготовленими завчасно, а отже останні мали умисел саме на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, учинене групою осіб.

3.2.6. На думку суду, наведений умисел доводиться і тим, що окрім здійсненого нападу на ОСОБА_10 групою осіб було здійснено напад і на потерпілого ОСОБА_9 із подальшим його викраденням. Про це вказують не лише показання свідків (п. 2.2.1.-2.2.7.), а також підтверджується оглядом відеозапису на якому містяться відеофіксація подій, які мали місце 21.01.2014 та який в достатній мірі відтворює загальну обстановку, оскільки як вбачається - біля станції метро «Петрівка» знаходиться група осіб у невстановленої судом кількості та які були одягнені в білі балаклави при цьому (однак не всі), деякі з них здійснювали побиття невстановленої особи. Вказаний відеозапис перебуває у вільному доступі в мережі Інтернет, на платформі « YouTube » за адресою ІНФОРМАЦІЯ_15 а також був долучений до протоколу огляду на цифровому носії інформації - DVD-R диску (п. 2.2.21.).

3.2.7. Як було встановлено судом (п. 3.2.2.) участь ОСОБА_11 в інкримінованих подіях, які мали місце 20 січня 2014 року не була випадковою, оскільки саме участь ОСОБА_11 підтверджується наступними доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_10 , як під допиту в судовому засіданні (п. 2.2.2.) так під час слідчого експерименту (п. 2.2.23.) та впізнання за фотознімками (п. 2.2.22.) повідомив наступні відомості. Пізно у вечорі, а саме в січні 2014 року, на своєму автомобілі він зі своїм другом ОСОБА_22 був у районі метро «Петрівка» у Києві. У той день, на нього був здійснений напад групою осіб, яка за зовнішніми рисами обличчя схожі на осіб кавказької національності. При цьому, потерпілий бачив, хто саме здійснював такий напад, бо вказані особи під час здійснення нападу не мали білих балаклав, а їх обличчя було відкритим. Повідомив, що один з нападників був одягнений в куртку жовтого кольору, інший - в куртку червоного кольору. Крім того, зазначив, що під час здійснення нападу особою, одягненою в куртку червоного кольору було відібрано мобільний телефон, оскільки ОСОБА_10 бачив обличчя цієї особи. Через що, останній під час здійснення досудового розслідування впізнавав особу на фотознімку № 2, яка згідно довідки до протоколу проведення впізнання за фотознімком від 05.03.2015 (п. 2.2.22.) є ОСОБА_11 . Також слід урахувати й те, що після здійсненого нападу, потерпілий ОСОБА_10 , від свого знайомого ОСОБА_162 , отримав фотознімки із зображенням саме тієї групи осіб, які в той день здійснили напад та які були передані органу досудового розслідування.

Крім того, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз проведено дослідження наданих фотографій свідком ОСОБА_163 за якими проведено портретну експертизу, унаслідок чого були встановлені ідентифікаційні ознаки зовнішності ОСОБА_11 (п. 2.2.18.). За наданими фотопортретами визначено, що на фотознімках з диску CD-R № 3097 53 МА 141216 (наданого на дослідження) в групі осіб, що стоять поряд з передньою лівою частиною білого мікроавтобусу - зображений ОСОБА_11 . Такий висновок ґрунтується на наступному, що за наданими фотознімками встановлено збіжності загальних рис ОСОБА_11 , а саме: форми голови та обличчя - округла; брови широкі, довгі, густі, темні, близько розставлені, кутоподібні, косовнутрішні очі мигдалевидні, прямі; ніс прямий, кінчик загострений, крила середньої ширини, рот прямий, губи середнього наповнення, підборіддя трапецевидне, на голові волосся густе, чорне, коротке, лінія росту волосся М-подібне, вуса чорні, вигнутої донизу форми, рівномірної товщини; борода чорна, зливається з бакенбардамита та складається з окремих ознак, а саме: взаємних розмірів носу, очей, брів, підборіддя; асиметрії в лінії росту волосяного покрову на голові та нерівномірність волосяного покрову бороди (форми росту волосся під нижньою тубою та підборіддям, форми вушних раковин та їх верхня частина відтопирені.

Також, слід урахувати, що в матеріалах судового провадження міститься копія паспорту типу «PP», № НОМЕР_29 виданого на ім`я ОСОБА_164 громадянина Азербайджанської Республіки (п. 2.2.49) та посвідка на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_15 видана на ім`я ОСОБА_11 (п. 2.2.51) на яких міститься зображення особи, яка має ті самі ідентифікаційні ознаки зовнішності, що були встановлені під час проведення портретної експертизи № 5223/15-35 від 19.06.2015 (п. 2.2.18.)

Одночасно з цим, судом також ураховано відомості, наведені в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_9 від 17.02.2015 (п. 2.2.19.) з якого вбачається, що потерпілий впізнає особу на фотознімку № 6 та яка згідно довідки долученої до протоколу є ОСОБА_11 . Також, впізнання за фотознімками було здійснено і за участі свідка ОСОБА_91 від 05.03.2015 (п. 2.2.24.), який під час впізнання вказав на особу, зображену на фотознімку № 6, якою згідно долученої довідки до протоколу є ОСОБА_11 . При цьому, зображення осіб на фотознімках № 6 (впізнання за участі ОСОБА_9 та ОСОБА_91 ) повністю співпадає із ознаками наведеними у висновку експерта № 5223/15-35 від 19.06.2015 (п. 2.2.18.), як і співпадає з фотознімками, які містяться в паспорті та посвідки на тимчасове проживання в Україні (п. 2.2.49, 2.2.51.). Під час впізнання, потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_151 зазначили, що саме ця особа, зображена фотознімку № 6 перебувала 21.01.2014 неподалік станції метро «Петрівка» близько о 22:00 год. Особу, зображену на фотознімку № 6 потерпілий ОСОБА_9 впізнає за національністю, молодим віком та рисами обличчя в їх сукупності.

Слід урахувати, що як потерпілий ОСОБА_9 так і потерпілий ОСОБА_10 під час впізнання (п. 2.2.19., 2.2.22.) та свідок ОСОБА_151 (п. 2.2.24.) вказували на одну й ту саму особу, яка згідно довідок, долучених до протоколів впізнання є ОСОБА_11 .

Також, згідно протоколу огляду від 02.03.2015 (п. 2.2.17.) працівником Управління боротьби з кіберзлочинністю ГУ МВС України були виявлені графічні зображення особи, які були розміщені в акаунті соціальної мережи «Вконтакте» зареєстрованого на ім`я ОСОБА_11 . При цьому, зображена особа на виявлених фотознімки співпадає з особою, яку впізнали потерпілий ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_165 .

Досліджуючи наведені докази та співставляючи їх між собою суд вважає, що вони є достатніми, аби зробити висновок поза розумним сумнівом, що саме ОСОБА_11 21.01.2014, близько о 22:00 год. перебував неподалік станції метро «Петрівка» та здійснив напад на потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за обставинами, які наведені у сформульованому обвинуваченні, визнане судом доведеним. Суд також зауважує, що оцінка дій ОСОБА_166 та її кваліфікації учинене у відношенні потерпілого ОСОБА_9 буде також описана нижче.

3.2.8. Суд звісно урахував, що висунуте обвинувачення не конкретизує особу, яка наносила удар (удари) ОСОБА_10 , тобто який саме був нанесений удар (удари) ОСОБА_10 , якою особою і в яку ділянку тіла. Однак, під час надання показань потерпілими (п. 2.2.1., 2.2.2.) так і під час впізнання за фотознімками (п. 2.2.22., 2.2.24.) ОСОБА_151 та ОСОБА_10 вказували на те, що напад був здійснений групою осіб, серед яких останні впізнавали не тільки ОСОБА_11 , але й інших осіб.

При цьому, з наданих доказів убачається, що потерпілого ОСОБА_10 група осіб із зовнішністю кавказькою національністю почали його зупиняти, наносити удари та кричати. Ця група осіб збила його з ніг та наносили йому численні удари по ногам і тулубу, а через деякий час, скориставшись моментом, коли став їм нецікавий, частина з них побігла. На думку суду, вказані дії між особами були сплановані та узгоджені між нападниками, а завчасно підшукані речі та предмети, про які наводили свідки та потерпілі (п. 2.2.1.-2.2.7.) доводять, що вчинення нападу, є узгоджене між ними. А отже, не зазначення особи, яка безпосередньо здійснила конкретний удар в ділянку тіла ОСОБА_10 , не спростовує кваліфікацію злочину, та охоплює дії групи нападників, оскільки останні діяли, на думку суду, за попередньою змовою та мали єдиний умисел на протидію суспільству (зокрема учасникам «Автомайдану» та «Євромайдану») та порушення громадського порядку в цілому.

3.2.9. Слід зауважити, що суд не надавав оцінки показанням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також доказам (впізнання за фотознімками п. 2.2.19., 2.2.22., 2.2.24. - 2.2.29.) в частині участі конкретних осіб, які діяли разом із ОСОБА_11 , оскільки такі особи не були присутніми під час судового розгляду, та щодо яких відсутнє рішення про притягнення до кримінальної відповідальності, як і не є обвинуваченими в рамках цього судового провадження. Саме з цих підстав суд виключив зі змісту доведеного обвинувачення відомості про таких осіб та зазначив, що судом вони не встановлені.

Між тим, суд ураховує, що оцінка дій певних осіб була здійснена іншими судами, унаслідок чого таких осіб було визнано винуватими та призначено відповідне покарання. При цьому, дії цих осіб є ідентичними тим обставинам, що інкриміновані наразі ОСОБА_11 у зв`язку з чим, судом у сформульованому обвинуваченні були зазначені відомості про таких осіб, оскільки їх винуватість до ухвалення цього вироку була доведена в передбаченому законом порядку.

Так, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 засуджено Оболонським районним судом міста Києва вироком від 07.12.2015 який набрав законної сили 30.06.2016 (п. 2.3.19). Під час судового розгляду (провадження № 756/8891/15) було доведено, що 21.01.2014, близько о 22:00 год. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 перебуваючи у районі станції метро «Петрівка» у м. Києві, біля автобуса Volkswagen LT, реєстраційний номер НОМЕР_26 , виконуючи раніше отримані особою 2 від особи 1 інструкції, та згідно з закликом невстановленої особи про здійснення колективного нападу на представників «Автомайдану» та інших громадян, реалізуючи свій намір, діючи у складі групи з невстановленими особами загальною чисельністю близько 10 осіб, у тому числі з білими балаклавами, які мали при собі предмети, заздалегідь заготовлені для завдання тілесних ушкоджень, а саме палиці (біти) та інші невстановлені предмети, спільно та погоджено з ними, побачивши в районі вестибюлю станції метро «Петрівка» гр. ОСОБА_10 і помилково сприймаючи його за учасника акцій протесту «Євромайдану», грубо порушуючи громадський порядок за мотивами явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, стали наносити ОСОБА_10 удари руками, ногами та вказаними предметами в різні частини тіла, голові, продовжуючи свої дії та після того, як потерпілий від ударів упав на землю. При цьому, останні діючи у складі групи забрали в ОСОБА_10 його мобільний телефон та грошові кошти у розмірі 1500 грн.

Крім того, винуватість ОСОБА_12 у викраденні ОСОБА_9 була підтверджена і доведена судом, а дії ОСОБА_11 щодо викрадення ОСОБА_9 буде наведена нижче.

Отже, ОСОБА_12 визнано винуватим в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 129 КК України та ОСОБА_13 визнано винуватим в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України за обставинами, які є аналогічними тим обставинам, що наразі інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_11 .

Також, ОСОБА_15 та ОСОБА_14 засуджено Дарницьким районним судом міста Києва вироком від 14.07.2023, набрав законної сили 14.08.2023. Так, ОСОБА_15 визнано винуватим в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 с. 146, ч. 4 ст. 296, ст. 340 КК України, ОСОБА_14 визнано винуватим в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ст. 340 КК України. Зокрема під час судового розгляду (провадження № 753/2039/22) встановлено, що ОСОБА_15 здійснював керівництво групою осіб та які на автобусі, марки «Scania», моделі «К113», прибула у район станції метро «Петрівка» та маючи заздалегідь заготовлені предмети: білі балаклави, палиці (біти) та інші невстановлені слідством предмети, з метою виконання вказівки невстановленої судом особи щодо застосування фізичного насильства до протестувальників, діяла спільно та узгоджено з ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та невстановленою особою, основною метою яких було здійснення колективного нападу на представників «Автомайдану» та інших громадян, з метою протидії мирним акціям протесту, та які в подальшому і здійснили разом напад на потерпілого ОСОБА_10 , якого помилково сприйняли за учасника протестних акцій. В свою чергу ОСОБА_14 визнано винним у викраденні ОСОБА_9 , що було учинено за попередньою змовою групою осіб, зокрема із ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та іншими особами, що в свою чергу супроводжувалось заподіянню ОСОБА_9 фізичних та моральних страждань у тому числі і катуванням.

3.2.10. З показань потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (п. 2.2.1., 2.2.2.,) свідка ОСОБА_27 (п. 2.2.3.), а також з проведених слідчих експериментів, які за своїм змістом хоча і є тими самим показаннями, які надавались і в суді, однак мають певні доповнення та уточнення, бо здійснені були безпосередньо на місцевості (п. 2.2.20., 2.2.23.) вбачається, що як потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 так і обвинувачений ОСОБА_11 між собою знайомі не були, будь яких відомостей про те, що між останніми напередодні нападу був конфлікт надано суду не було. Бо потерпілі прибували до станції метро «Петрівка» вже після того, як прибули автобуси марки «SCANIA», моделі «K113», реєстраційний номер НОМЕР_1 та марки «Volkswagen», моделі «LT», реєстраційний номер НОМЕР_2 та на яких і приїхав сам ОСОБА_11 з групою осіб. За таки обставин - суд уважає доведеним той факт, що ОСОБА_11 діяв з явної неповаги до громадського порядку, застосовуючи при цьому заздалегідь заготовлені предмети (палки, біти, інші невстановлені предмети). Наведене підтверджуються також й тим, що потерпілий ОСОБА_10 вказав, що ОСОБА_11 спочатку стояв, а потім одягнув балаклаву, хоча весь час був в червоній куртці.

Одночасно з цим, на думку суду, не має значення на якому саме транспортному засобі прибув обвинувачений ОСОБА_11 , бо як вже наведено в п. 3.2.2. останній був залучений задля здійснення нападу та протистояння проведенню мирних акцій протесту.

3.2.11. Ураховуючи наведене, на думку суду, вказані докази у своїй сукупності є достатніми, аби поза розумним сумнівом було доведено, що ОСОБА_11 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, учинено групою осіб.

3.2.12. Уважаючи доведеною участь ОСОБА_11 за обставин, наведених п. 3.2.2, 3.2.7., 3.2.8 рішення, а саме в здійсненні нападу на ОСОБА_10 судом надано оцінку діям ОСОБА_11 щодо здійсненні відкритого викрадення майна, яке належить ОСОБА_10 .

Так, винуватість ОСОБА_11 в викраденні мобільного телефону «Apple», моделі «iPhone 4», IMEI НОМЕР_7 під час здійснення нападу на останнього підтверджується як показаннями самого потерпілого ОСОБА_10 (п. 2.2.2.) який безпосередньо бачив, що саме ОСОБА_11 було відібрано мобільний телефон, який ОСОБА_10 тримав в правій руці, так і слідчим експериментом за участі потерпілого ОСОБА_10 (п. 2.2.23). Також, наведені обставини підтверджуються здійсненим оглядом місця події (п. 2.2.13.) де слідчим у приміщенні « Нова пошта » за адресою м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 25 під час чого виявлено посилку в середині якої знаходився мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone 4», IMEI НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_10 та який згідно транспортної накладної № 3481 прибув з м. Харкова (п. 2.2.14).

При цьому, вартість вказаного телефону була встановлена проведеною товарознавчою експертизою, що підтверджується висновком експерта № 19/15-39 від 05.06.2015 (п. 2.2.16.), відповідно до якої встановлено, що станом на 21.01.2014 вартість телефону марки «Apple», моделі «iPhone 4» складала 2124 грн 24 коп.

3.2.13. Слід також урахувати, що як убачається з доказів (п. 2.2.2., 2.2.23) під час відкритого викрадення мобільного телефону марки «Apple», моделі «iPhone 4» складала 2124 грн 24 коп. ОСОБА_11 викрутив руки потерпілому ОСОБА_10 унаслідок чого зміг відібрати належний останньому телефон.

При кваліфікації дій за ч. 2 ст. 186 КК України між іншим складом злочину визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози, як способу заволодіння чужим майном, зокрема при розбої (ст. 187 КК України) воно є небезпечним для життя чи здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.

Насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння. Такі насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою статті 186 КК України і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК України не потребують. (Пленум Верховного Суду України - Постанова від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», Постанова Верховного Суду від 12.10.2023 (справа № 303/5272/21))

З висновку експерта № 58 від 15.03.2015 (п.2.2.15) видно, що ОСОБА_10 в цілому було завдано легкі тілесні ушкодження, а лікарями діагностовано та клінічно підтверджено «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій голови, садна м`яких тканин голови», також лікарями описано забій м`яких тканин обличчя. Вказаний симптомокомплекс ушкоджень у ОСОБА_87 виник не менше як від чотирьох травматичних дій (ударів) тупих предметів з достатньою силою нанесення (спричинення) характерною для даних ушкоджень.

При цьому, судом не встановлено підстав для зміни кваліфікації дій ОСОБА_11 , бо суду не було надано доказів про те, що останній учинив насильство у відношенні ОСОБА_10 , яке може бути небезпечним для життя або здоров`я, чи здійснив погрозу застосування такого насильства.

3.2.14. Між тим, суворо дотримуючись вимог до доказування, суд не вбачає правових підстав для залишення в сформованому обвинуваченні дій, які не підтверджені доказами обвинувачення. З цих підстав, відповідно до вимог ч. 3 ст. 337 КПК України, суд виключив з висунутого ОСОБА_11 обвинувачення посилання на викрадення саме ОСОБА_11 грошових коштів у потерпілого ОСОБА_10 . Бо як під час надання показань (п. 2.2.2) так і під час слідчого експерименту (п. 2.2.23) ОСОБА_10 не тільки не міг точно вказати хто саме з групи нападників відібрав в нього грошові кошти, як і не вказав точну суму викрадених грошових коштів. Також, слід урахувати, що ОСОБА_10 як під час здійснення досудового розслідування так і під судового розгляду документів (доказів), що підтверджують наявність грошових коштів у вказаній сумі або їх походження також надано не було.

Одночасно з цим, ставити під сумнів надані потерпілим показання ОСОБА_10 в суду відсутні також, бо як стороною захисту так і стороною обвинувачення не було надано доказів, які у своїй сукупності та співставленні між собою могли спростовували відомості надані ОСОБА_10 . А отже, на думку суду, є доведеним факт викрадення грошових коштів у сумі, яка становить приблизно 1500 грн 00 коп. хоча і невстановленою судом особою. Проте, слід урахувати, що така особа діяла разом з ОСОБА_11 . Наведене вказує, що хоча ОСОБА_11 імовірно і не відбирав грошові кошти в ОСОБА_10 , однак це не спростовує той факт, що ОСОБА_11 діяв спільно з іншими особами, про що вже було наведено в. 3.2.2., 3.2.8., 3.2.9. а дії останнього не впливають на кваліфікацію злочину, бо охоплюються одними діями групи нападників, які діяли, на думку суду, мали спільний умисел, через що і були викрадені як грошові кошти у сумі близько 1500 грн 00 коп. та мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone 4», IMEI НОМЕР_7 належні ОСОБА_10 під час здійснення нападу, за обставинами, що було наведено в п. 3.2.2., 3.2.8, 3.2.9., 3.2.10.

3.2.15. Ураховуючи наведене, на думку суду, вказані докази у своїй сукупності є достатніми, аби поза розумним сумнівом було доведено, що ОСОБА_11 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

3.2.16. Крім того, на думку суду винуватість ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а саме у незаконному позбавленні волі та викраденні людини, учинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_9 (п. 2.2.1.) та слідчого експерименту за його участі (п. 2.2.20.) убачається, що останній 21.01.2014 року близько о 22:00 год. перебував в районі станції метро «Петрівка», що у м. Києві. Бачив, що біля входу у метро припарковані 2 великих автобуси білого кольору біля яких було багато народу. В однин момент, хтось з натовпу вигукнув: -«Тікати» і в цей момент із одного з цих автобусів вибігло близько 15-20 осіб, що були одягнені в білі балаклави та мали при собі предмети, схожі на палки та які в подальшому і здійснили напад на ОСОБА_9 .

Двоє з цієї групи нападників заламали руки ОСОБА_9 і обличчям до низу, проти волі останнього, повели його до першого автобусу, що стояв біля входу у метро «Петрівка» (З показань свідків ОСОБА_85 , ОСОБА_160 , ОСОБА_159 , (п. 2.2.5.-2.2.7.) так слідчого експерименту за участі ОСОБА_10 (п. 2.2.23.) вбачається, що вказаним автобусом є «Scania», моделі «K113», реєстраційний номер НОМЕР_8 ).

Перебуваючи в автобусі, ОСОБА_9 побачив, що автобус почав рухатися у напрямку станції метро «Оболонь» у м. Києві та періодично зупинявся по дорозі. В автобусі йому дозволили сісти, до нього підійшла особа, що представилась старшим, назвала ОСОБА_9 злочинцем і вимагала від нього зізнання у протиправних діях щодо держави. Бачив, що в автобусі стояли люди в спортивному одязі, які знімали ці події на телефон. Після того, як потерпілий відмовився зізнаватися в тому, що він з «Автомайдану», почалися погрози і побиття. У нього розпитували хто головний, звідки у них кошти та скільки їх, де знаходяться. Він все заперечував, говорив, що нічого про «Автомайдан» не знає та з ними ніколи не пересікався. В автобусі ці особи почали знімати балаклави, тоді потерпілий побачив, що один із них має зовнішність яка за своїми ознаками схожа на особу кавказької національністі.

У подальшому, один з них взяв предмет, що схожий на шило та почав водити ним дуже близько по шиї, очей та серця, давив в тіло. Потерпілий відчував ніби зараз він проткне йому шкіру цим шилом. Інший чоловік через деякий час погрожував ножем. Ці особи були кавказької національності, їх дії, що супроводжувалися побиттям та демонстрацією зброї, потерпілий у той момент і при таких обставинах сприймав як реальну загрозу життю. В подальшому в нього забрали паспорт та телефон, а через деякий час прийшли і сказали набрати дружину. Після того як підняли, почали обшукувати його та оглядали телефон, запитували про останні виклики, дивилися фото та відео, що містилися на телефоні, шукаючи докази того, чи викрадений має відношення до Майдану.

Під час руху потерпілий помітив, що автобус, в якому перебував в той момент, спочатку рухався у напрямку Київського водосховища, а потім поїхав по Набережному шосе, саме в цей момент ОСОБА_9 і помітив Пішохідний міст, а через певний час автобус зупинився. Коли потерпілого виводили через передні двері автобуса він помітив, що поряд із автобусом вже стояла група людей з ножами в руках, обличчя яких він не бачив, бо його вели обличчям до низу. У цей момент він розумів, що тут його вб`ють, і ніхто його не знайде. Потерпілий чув, що ці дві групи людей між собою дуже сперечалися, були розборки. Його повели вздовж автобусу і він бачив звичайних людей, навіть підлітків. Коли його вели дорогою він побачив зупинку, за нею його завели у палатку. Через деякий час з?явився «старший», мав міцну тілобудову. Саме він і почав допитувати його щодо подій на « ОСОБА_23 », зокрема про те, як саме потерпілий там опинився, чи причетний він до «Автомайдану».

Коли потерпілий відмовив - «старший» наказав іншим особам тримати потерпілого за руки та ноги та викручувати їх у різні сторони. У рот потерпілому засунули рукавицю чи шкарпетку, зняли штани та одночасно почали стискати геніталії.

Після цього, до палатки зайшов ще один «старший», який питав у нього про «Автомайдан», дружину та дітей. Цей чоловік взяв у когось телефон, набрав дружині ОСОБА_9 , говорив із нею, задавав йому питання і знову телефонував дружині, щоб звірити їх відповіді, а потім дав телефон потерпілому і сказав заспокоїти дружину, що він скоро буде вдома.

Через деякий час його вивели з палатки і ОСОБА_9 зрозумів де він знаходиться, зокрема в районі Бориспільського шосе та станції метро «Бориспіль». У момент, коли він вийшов із палатки, автобусів уже не було. Бачив, що група осіб вишикувалась і говорили про те, що їм необхідні палки. «Старший» завів потерпілого за палатку, показав в якому напрямку рухатися, наказав взяти таксі, вибачився за події, що відбуваються в державі, порекомендував звернутися до поліції та попередив більше не попадатися цим особам, бо ті після цього вб?ють їх обох.

3.2.17. Показання потерпілого ОСОБА_9 підтверджуються наданим показаннями свідка ОСОБА_17 у судовому засіданні (п. 2.2.4.) та слідчим експериментом за його участі (п. 2.2.32.) із яких вбачається, що останній діяв разом з ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_161 та які виконували та погоджували свої дії з особою № 1, особою № 2 та особою № 4 із метою протидії акціям протестів, пошуку представників «Автомайдану» та «Євромайдану».

Так, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 21.01.2014, після опівночі приїхали на Бориспільське шосе до наметового табору де побачили біля намету велику кількість людей, подалі від них стояли два автобуси, ці люди були в білих шапках-балаклавах, у когось обличчя було розгорнуте, а у деяких закрите. Всього було більше 100 осіб.

В один момент, до середини палатки зайшло троє осіб, по середині в ідучого були зв`язані руки, вони пройшли у дальній куток намету. Також були й інші особи між якими був певний конфлікт, але в подальшому ОСОБА_17 розмовляв з цією особою та набирав його дружині, яка повідомила що прізвище того хлопця та її - ОСОБА_21 .

3.2.18. Крім того, наведене підтверджується протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_9 від 17.02.2015 (п. 2.2.19). Так, під час впізнання ОСОБА_9 впізнав осіб зображених на фотознімку № 4, 6, 15 та 16 та які в ніч з 21.01.2014 на 22.01.2014 є причетними до здійсненого нападу щодо нього. Згідно довідки, долученої до протоколу пред`явлення для впізнання особи зображені на фотознімку № 4 є ОСОБА_12 , № 6 - ОСОБА_11 , № 9 - ОСОБА_25 , № 16 - ОСОБА_68 , № 17 - ОСОБА_167 .

Слід урахувати, що ОСОБА_9 наводив обставини за якими впізнавав вказаних осіб. Зокрема, ОСОБА_12 потерпілий впізнавав, бо останній перебував у групі нападників безпосередньо в салоні автобусу, де ОСОБА_9 утримували певний час. Так, ОСОБА_12 постійно запитував у ОСОБА_9 про його причетність до «Автомайдану» та погрожував вбивством. ОСОБА_11 також впізнав, бо останній перебував як і ОСОБА_12 серед нападників в середині салону автобусу та запитував про причетність до «Автомайдану», приставляв шило до шиї, наносив тілесні ушкодження. Також, потерпілий впізнав і ОСОБА_127 якого періодично бачив в наметі.

Також, обставини подій про які повідомляли у судовому засідання ОСОБА_17 та ОСОБА_9 підтверджуються доказами, а саме протоколами пред`явлення для впізнання за участі свідків ОСОБА_92 , ОСОБА_168 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 (п. 2.2.25.-2.2.29.) які під час проведення слідчої дії впізнали осіб, які 21.01.2014 перебували у районі станції Бориспільська, або щонайменше контактували зі свідками, а саме ОСОБА_18 , ОСОБА_97 , ОСОБА_19 .

3.2.19. Крім того, слід урахувати, що показання ОСОБА_17 (п. 2.2.4.) та ОСОБА_9 (п. 2.2.1.) знайшли своє підтвердження і в відомостях, що були наведені в протоколі проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_18 (п. 2.2.52.) та які були зафіксовані на цифровий носій інформації - DVD-R диск (п. 2.2.53.)

Так, під час слідчого експерименту ОСОБА_18 повідомив, що за дорученням ОСОБА_17 знаходився в районі станції метро «Бориспільська» де бачив палатки. При цьому, ОСОБА_18 повідомив місце, в якому були розташовані вказані палатки, так і обставини подій, які відбулись 21.01.2014.

Зокрема, ОСОБА_18 у наведеному місці бачив як ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , так і два великих автобуси поряд яких стояли багато незнайомих людей які мали маски, бити, палки та інші предмети. До середини палатки не заходив, бо боявся за життя. З розмов зрозумів, що невідома група осіб була з «Оплоту». Вони в цілому пробули близько години та пізніше поїхали в невідомому напрямку. Крім того, ОСОБА_18 бачив невідому особу, яку ОСОБА_17 вивів з палатки та попрохав ОСОБА_18 викликати таксі цьому чоловіку.

3.2.20. Суд уважає, що надані докази, про які наведено в п. 3.2.15. - 3.2.17. рішення повністю узгоджуються між собою та доводять факт протиправного викрадення ОСОБА_9 та подальше утримання проти його волі у палатці, що розташовувалась біля Бориспільського шосе неподалік станції метро «Бориспільська». При цьому, заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 також знайшло своє підтвердження і у висновку експерта № 481 від 06.03.2014 наданий Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи згідно з яким встановлено тяжкість та характер тілесних ушкоджень завданих ОСОБА_9 21.01.2014. Проведеним дослідженням встановлено, що на момент звернення за медичною допомогою (22.01.2014 о 22:30 год.) ОСОБА_9 завдані легкі тілесні ушкодження, а саме - синець на повіках лівого ока, садна обличчя, контузія 1 ступеня лівого ока. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом (предметами) (п. 2.2.11.)

3.2.21. Одночасно з цим, суд ураховує і відомості, які були отримані органом досудового розслідування у порядку тимчасового доступу до речей і документів від операторів стільникового зв`язку (п. 2.2.35.-2.2.42., 2.2.45.-2.2.48., 2.2.50., 2.2.56.).

Так, з протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 20.01.2015 убачається, що у період часу з 21.01.2014 до 22.01.2014 містяться відомості щодо телефонних з`єднань потерпілого ОСОБА_9 за номером мобільного телефону - НОМЕР_16 , дружини потерпілого ОСОБА_169 за номером НОМЕР_27 з власником мобільного телефону - НОМЕР_18 .

Крім того, за наданими відомостями отриманими в порядку тимчасового доступу до речей і документів, а також долучених дисків для лазерних систем зчитування вбачається, що 21.01.2014 у період часу з 23:04 до 23:11 год. мобільний телефон потерпілого ОСОБА_9 був зареєстрований у межах роботи базових станцій антен, які розташовані у районі м. Вишгород, а потім по вул. Богатирська у м. Києві.

Також, знайшло своє підтвердження і те, що дружині ОСОБА_9 - ОСОБА_169 , яка користується номером мобільного телефону НОМЕР_27 у період часу 22.01.2014 з 00:36 до 01:19 з номеру мобільного телефону НОМЕР_18 було здійснено три вхідні виклики. При цьому, номер мобільного телефону НОМЕР_18 у той час був зареєстрований в межах базової станції, що розташована у районі будинку АДРЕСА_3 , де на той моменті перебував потерпілий ОСОБА_9 .

Слід урахувати, що номери мобільних телефонів ОСОБА_9 та ОСОБА_169 були надані потерпілим у своїх показання (п. 2.2.1.) та під час здійснення слідчого експерименту за його участі (п. 2.2.20) однак, як було наведено в п. 2.5.10 судом не було встановлено кому саме належали інші телефонні номери, а суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збирання доказів, оскільки має діяти неупереджено та об`єктивно надавати оцінку висунутому обвинуваченню на підставі тих доказів, які надані сторонами кримінального провадження.

Однак, суд погоджується із тим, що відомості на вказаних цифрових носіях інформації отриманих у порядку тимчасового доступу до речей і документів, підтверджують той факт, що зокрема в ніч з 20 до 21 січня 2014 року були певні вхідні та вихідні дзвінки, СМС повідомлення, які здійсненні за відповідною адресою, а кінцеве обладнання має відповідний номер IMEI, та імовірно такі з`єднання мали місце між організаторами масових заходів, їх виконавцями та кураторами груп, які і залучали певну кількість осіб для перешкоджанню проведенню мирних зборів. Проте у своїй сукупності такі докази не доводять висунуте обвинувачення ОСОБА_11 як і не спростовують його, але в цілому здатні підтверджувати певні обставини.

3.2.22. Ураховуючи наведені висновки, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_11 міг учинити інкриміновані йому дії у відношенні ОСОБА_9 , бо надані стороною обвинувачення докази у своїй сукупності є достатніми та беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_11 .

Суд також урахував, що як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_9 (п. 2.2.1) так і проведеного слідчого експерименту за його участі (п. 2.2.20) останній не вказав, яка конкретно особа здійснила напад на вулиці біля станції метро «Петрівка» та в подальшому завела його до автобусу. Між тим, як було вже наведено судом в п. 3.2.2. рішення, участь обвинуваченого ОСОБА_11 не була випадковою, бо останній діяв разом із заздалегідь організованою невстановленими судом особами: особа № 1, особа № 2, особа № 3, особа № 4, а також - ОСОБА_161 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 які постійно між собою координували та узгоджували свої дії та мали спільний умисел - зокрема, що пов`язаний із викраденням ОСОБА_9 .

Одночасно з цим, причетність ОСОБА_11 у здійсненні позбавлення волі та викраденні ОСОБА_9 повністю знайшла своє підтвердження у суді та підтверджується наведеними доказами у своїй сукупності, про що було вказано в п. 3.2.7, 3.2.17 рішення.

3.2.23. Крім того, слід зауважити, що оцінка дій ОСОБА_129 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 ОСОБА_18 була здійснена іншими судами, унаслідок чого таких осіб було визнано винуватими та призначено відповідне покарання. При цьому, дії цих осіб є ідентичними тим обставинам, що інкриміновані наразі ОСОБА_11 та стосуються викрадення та незаконного позбавлення волі ОСОБА_9 у зв`язку з чим, судом у сформульованому обвинуваченні були зазначені відомості про таких осіб, оскільки їх винуватість до ухвалення цього вироку була доведена. При цьому, деякі з цих осіб ( ОСОБА_17 ) надали показання у якості свідків у судовому засіданні, а їх дії в цілому, на думку суду, були між собою узгоджені та пов`язані єдиною спільною метою (умислом).

Так, ОСОБА_158 був засуджений Дарницьким районним судом міста Києва вироком від 23.09.2021, який набрав законної сили 29.09.2022, та призначено покарання за ч. 4, 5 ст. 27 ч. 2 ст. 127 КК України. Події, які були інкриміновані ОСОБА_170 є ідентичними тим, що наразі інкриміновані ОСОБА_11 та стосуються одних і тих обставин.

ОСОБА_17 був засуджений Дарницьким районним судом міста Києва вироком від 03.09.2018, який набрав законної сили 11.05.2021, за учинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 127, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 146 КК України. Винуватість ОСОБА_17 як співучасника у викраденні та катуванні ОСОБА_9 була підтверджена у суді.

ОСОБА_16 був засуджений Дарницьким районним судом міста Києва вироком від 05.05.2016, який набув законної сили 06.06.2016, та призначено покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 146 КК України. Винуватість ОСОБА_16 як пособника у викраденні та катуванні ОСОБА_9 була підтверджена у суді.

ОСОБА_18 був засуджений Дарницьким районним судом міста Києва вироком від 20.02.2017, який набув законної сили 23.03.2017, та якому призначено покарання за ч. ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 146 КК України. Винуватість ОСОБА_18 знайшла своє підтвердження у суді, бо останній був пособником у викраденні ОСОБА_9 .

ОСОБА_19 був засуджений Дарницьким районним судом міста Києва , вироком від 09.04.2021, набрав законної сили 11.05.2021, та якому призначено покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 127 КК України. Винуватість ОСОБА_19 також знайшла своє підтвердження у суді, бо останній був пособником у здійсненні катування ОСОБА_9 .

Обставини, за якими ОСОБА_129 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 ОСОБА_18 визнано винуватими стосується незаконного позбавлення волі та катування потерпілого ОСОБА_9 21.01.2014 у районі наметового табору, що розташоване біля Бориспільського шосе у районі станції метро «Бориспільська» у м. Києві, куди ОСОБА_9 попередньо був доставлений ОСОБА_11 , який в свою чергу діяв разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та іншими особами, про яких наведено судом.

3.2.24. Ураховуючи наведені висновки, на думку суду, співставляючи вказані докази у своїй сукупності вони є достатніми, аби поза розумним сумнівом встановити, що ОСОБА_11 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 146 Кримінального кодексу України - а саме незаконне позбавлення волі та викрадення людини, учинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань.

3.2.25. Судом також ураховано, що на момент ухвалення цього вироку, з часу інкримінованих ОСОБА_11 подій, які мали місце 21.01.2014 минуло більше 10 років, однак підстав для застосування положень ст. 49 КК України та звільненню ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності встановлено не було.

Як убачається з положень п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до частини восьмої цієї статті, закриття кримінального провадження не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини, десять років - у разі вчинення тяжкого злочину, п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Таким чином, з конструкції ч. 1 ст. 49 КК України, згідно з якою передбачений ст. 49 КК України порядок звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності таких умов:

- закінчення зазначених у законі строків;

- невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості;

- неухилення особи від слідства або суду;

- згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності.

Між тим, відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку. (Постанова Верховного Суду від 05.04.2021 справа № 328/1109/19)

Як було наведено в п. 2.1.2 ОСОБА_11 судовий розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia). При цьому, з листа Департаменту карного розшуку Національної поліції України від 10.04.2020 № 14/03/14-2456 вбачається, що 03.01.2015 ОСОБА_11 виїхав за межі території України в напрямку Азербайджанської Республіки (п. 2.3.52.). Саме у звязку з тим, що ОСОБА_11 усвідомлюючи незаконність своїх дій, з метою уникнення відповідальності покинув територію України та виїхав у напрямку Республіки Азербайджан, де екстрадиція задля виконання завдань кримінального провадження буде не можливою, ОСОБА_11 було оголошено у розшук, а в подальшому в міжнародний розшук.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про неможливість застосування інституту давності до обвинуваченого ОСОБА_11 , зокрема щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, бо останній ухиляється від слідства та суду.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

4.1. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_11 - судом не встановлено.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, що покарання є необхідним у тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

5.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, вид та суспільна небезпечність дій, які судом визначено кримінальним правопорушенням.

Загальну обстановку на території України, в якій обвинувачений ОСОБА_11 вчиняв кримінальні правопорушення, будучи громадянином іншої держави. Як і ставлення обвинуваченого до вчиненого, який свідомо діяв проти громадян України, які виявляли свою волю та ставлення до політичного режиму та дій окремих політичних сил та окремих політиків - на той час президента України, зокрема викрадав, застосовував фізичне насильство та в цілому порушував громадський порядок, ураховуючи й те, що всі дії були учиненні групою осіб.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі положень ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавленні волі строком на 7 років. На думку суду, саме таке покарання, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення, та попередження вчинення ним, як і іншими особами, нового злочину.

5.3. При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статями 69, 69-1, 75 КК України, судом не встановлено.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

6.1. Діючи відповідно до вимог ч. 5 ст. 374 КПК України суд перевірив та дійшов висновку, що стороною обвинувачення здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_11 як підозрюваного та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження (спеціального судового провадження (in absentia).

Відповідні висновки суд надав як в цьому рішенні (пункт 2.1.2), так і рішенні про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту та здійснення спеціального судового провадження.

6.2. Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого. А отже, початок строку відбуття покарання ОСОБА_11 слід рахувати з моменту виконання вироку, тобто його затримання.

6.3. Процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи № 19/15-39 від 05.06.2015 у розмірі 1718 грн 64 коп., слід стягнути з ОСОБА_11 на користь держави.

6.4. Цивільний позов в межах провадження заявлено не було.

6.5. Питання речових доказів суд вирішує в порядку ст. 124 КПК України, а саме письмові докази, які знаходяться в матеріалах судового провадження - залишити в матеріалах судового провадження протягом всього строку їх зберігання, а мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone 4», IMEI НОМЕР_7 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_10 , слід залишити у володінні останнього.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 297-1, 297-5, 323, 368-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України та призначити покарання:

- за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років;

- за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання в виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_11 рахувати з моменту виконання вироку - затримання.

Речові докази, які знаходяться в матеріалах судового провадження - залишити в матеріалах судового провадження протягом всього строку їх зберігання, мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone 4», IMEI НОМЕР_7 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_10 - залишити у володіння останнього.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, які складаються з витрат на проведення експертизи № 19/15-39 від 05.06.2015 у розмірі 1718 грн 64 коп. - стягнути з ОСОБА_11 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - у той же строку та в тому ж порядку, з моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1