Провадження № 1-кс/638/2037/25
УХВАЛА

Іменем України

23 липня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування № 0000886 від 16.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, про арешт майна,

встановив:

До Шевченківського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування № 0000886 від 16.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, про арешт майна.

Клопотання обґрунтоване тим, що У провадженні відділення №1 СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000886 від 16.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 15.07.2025 до 4/4 СПД №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, надійшло повідомлення, про те, що 15.07.2025 о 07:10 годині на позиції, розташованій в районі с. Лозова Ізюмського району Харківській області, здійснив самогубство оператор 3 аеромобільного взводу 9 аеромобільної роти 3 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснивши вистріл в область голови з закріпленого за ним автомату АК-74 № НОМЕР_2 .

Згідно лікарського свідоцтва про смерть АДРЕСА_1 , смерть ОСОБА_4 настала внаслідок зруйнування речовини головного мозку, переломів кісток своду та основи черепу, наскрізного вогнепального кульового поранення шиї з проходом на голову.

На даний час с. Лозова Ізюмського району Харківської області окуповане військовослужбовцями рф, тому огляд місця події у зв?язку з активними бойовими діями, не проведено.

16.07.2025 свідком ОСОБА_5 , який перебуває на посаді заступника батареї з МПЗ артилерійської батареї аеромобільного батальйону в/ч НОМЕР_1 , для огляду та вилучення добровільно надано АК-74 № НОМЕР_2 з магазином, 27 патронів, 3 гільзи, який за час життя був закріплений за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та з якого останній вчинив самогубство.

16.07.2025 в ході проведення огляду речей (документів), у свідка ОСОБА_5 , в приміщенні Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області виявлено та вилучено:

??27 патронів ( предметів зовні схожих на набої калібру 5,45*39), які поміщено до паперового конверту НПУ та опечатано пломбою NPU-0611937;

??3 гільзи, які поміщено до паперового конверту НПУ та опечатано пломбою NPU-0611938;

змив з поверхні спускового гачку автомату AK-74 №5242579, який поміщено до паперового конверту НУ та опечатано пломбою NPU-061 1939;

автомат АК-74 № НОМЕР_2 з розрядженим магазином, поміщено полімерного мішка, опломбованого полімерною пломбою B454435.

Відповідно до копії відомостей закріплення зброї 9 аеромобільної роти НОМЕР_3 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 інв. №826 від 18.12.2022, встановлено, що 02.05.2025 за солдатом ОСОБА_6 закріплено автомат 5,45 АК-74 № НОМЕР_2 та магазини.

Прокурор вважає, що вказані речі (предмети) мають доказове значення за даним кримінальним провадженням, визнані речовими доказами та зможуть сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, а також мають значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

Крім того, на даних предметах могли зберегтися сліди вчинення кримінального правопорушення, вказані предмети будуть направлені до експертної установи для проведення відповідних експертиз, що має важливе значення для проведення досудового розслідування.

Відповідно до пункту 4 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов?язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» встановлено:

- п. 4 - речові докази, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку.

На підставі викладеного та зважаючи на те, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, а завданням арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження речових доказів, прокурор просить клопотання задовольнити та накласти арешт на вказане майно.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав та просив задовольнити.

Суд, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, вважає доводи переконливими, а клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи прокурора підтверджуються матеріалами кримінального провадження № 0000886 від 16.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Згідно з ч.1,2 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якого накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації , Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації , Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Таким чином, правомірність втручання держави в право на мирне володіння майном у кримінальному провадженні під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, повинна бути доведена в суді першої інстанції, а спів розмірність наслідків обмеження права власності бути завданням кримінального провадження, а також можливості застосування найменш обтяжливий спосіб арешту.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Тобто, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна.

Враховуючи вищевикладене, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173 КПК України, суддя,-

постановив:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на вилучене майно 16.07.2025 в ході проведення огляду речей (документів), у свідка ОСОБА_5 а саме:

27 патронів ( предметів зовні схожих на набої калібру 5,45*39), які поміщено до паперового конверту НПУ та опечатано пломбою NPU-0611937;

3 гільзи, які поміщено до паперового конверту НПУ та опечатано пломбою NPU-0611938;

змив з поверхні спускового гачку автомату АК-74 N? НОМЕР_2 , який поміщено до паперового конверту ШТУ та опечатано пломбою NPU-0611939;

автомат АК-74 № НОМЕР_2 з розрядженим магазином, поміщено до полімерного мішка, опломбованого полімерною пломбою B454435.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про арешт майна не зупиняє її виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1