Справа № 308/4192/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироків судів іноземних держав з п. «а» ч. 1 ст. 9 та ст. 10 Конвенції про передачу засуджених осіб і звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 152 КВК України, у якому він просить: визнати судом порушення його прав людини і громадянина ст. 3 Конвенції, ст. 28 Конституції України, як піддання його жорсткому, нелюдському покаранню ДІВ в Україні; визнати виконаним вирок Угорської Республіки станом на 05.09.2019; постановити ухвалу, якою визначити дату його звільнення від відбування покарання на 05.06.2019.

Позиції учасників надані в судовому засіданні.

Засуджений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали вимоги заявленого клопотання. Адвокат ОСОБА_5 звернув увагу суду на позитивну поведінку засудженого під час відбування покарання, що, на його думку, свідчить про ставлення засудженого на шлях виправлення.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив.

В судове засідання не з`явився представник УВП № 9, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, щодо причин своєї неявки суд не повідомив.З урахуванням положень п. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України суд розглядає клопотання у відсутності представника установи виконання покарань.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Положенням ч.1 ст.537 КПК України визначено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про відстрочку виконання вироку; про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби; про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким; про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років; про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років; про звільнення від покарання за хворобою; про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення; про застосування до засуджених примусового годування; про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком; про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку; про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України; про застосування покарання за наявності кількох вироків; про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді; про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України; про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань; про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери); про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням; про звільнення від відбування покарання у зв`язку з прийняттям рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого; інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ст.152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; прийняття уповноваженим органом рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби ; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

У справі, що розглядається, засуджений ОСОБА_4 просив визнати відбутими вироки Будапештського міського суду від 02.04.2003 та Будапештського Апеляційного суду від 22.04.2004 станом на 05.09.2019.

Однак заява засудженого не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироками Будапештського міського суду від 02 квітня 2003 року та Будапештського Апеляційного суду від 22 квітня 2004 року за абз. 1 параграфа 166 та пунктами с, d, f параграфу 166 Кримінального кодексу Угорщини до довічного позбавлення волі у тюрмі суворого режиму з можливістю умовного звільнення не раніше ніж через 25 років з остаточною висилкою з території Угорської Республіки.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.07.2014 визнано зазначені судові рішення Угорської Республіки. Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за п.п. 1,4 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. У відповідності з судовим рішенням Республіки Угорщини визначена можливість вирішення питання про умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 після відбуття 25 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 23.09.2014 постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.07.2014 змінена: ОСОБА_4 вважається засудженим за ст. 93 п.п.г,е КК України в редакції 1960 року до довічного позбавлення волі. В решті постанова залишена без змін.

Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 06.03.2018 на підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_4 зараховано у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі строк тримання під вартою з 05 серпня 2000 року по 22 квітня 2004 року включно.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 08.11.2018 (справа №675/1558/18), яка набрала законної сили 06.12.2018, зарахувано у строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 перебування у СІЗО м. Ужгорода з 05.04.2012 по 23.09.2014 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Застосовані угорським судом положення Кримінального кодексу Республіки Угорщина не встановлювали імперативного обов`язку суду чи іншого компетентного органу звільнити засудженого до довічного ув`язнення після спливу певного строку, а лише передбачали можливість умовно-дострокового звільнення не раніше ніж через 25 років і таке право було визнано за ОСОБА_4 українським судом під час приведення вироку у відповідність з національним законодавством.

Законом України від 18.10.2022 № 2690-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема КК (статті 81, 82) та КПК (ст. 539), а саме щодо вирішення питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та про умовно-дострокове звільнення від призначеного покарання, які набрали чинності 06.11.2022.

Станом на день розгляду клопотання ОСОБА_4 відбув понад 25 років позбавлення волі, отже отримав можливість перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі та перспективу реального звільнення від його відбування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся не з клопотанням про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`яке чи про умовно-дострокове звільнення, а із заявою про визнання вироків Будапештського міського суду від 02.04.2003 та Будапештського апеляційного суду від 22.04.2004 такими, що виконані станом на 05.09.2019.

Проте, згідно з правовою природою довічного позбавлення волі, таке покарання не має визначеного строку, а отже не може вважатися виконаним за спливом певного періоду без відповідного судового рішення. Лише суд, за наявності підстав, встановлених законом, може постановити ухвалу про зміну або припинення виконання довічного покарання.

Таким чином, формулювання та зміст заяви засудженого не відповідає положенням чинного кримінального процесуального законодавства і не може бути предметом задоволення в межах заявлених вимог.

Суд звісно врахував, що 07.05.2025 захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 змінив вимоги клопотання та просив умовно достроково звільнити ОСОБА_4 від відбуваня покарання у виді довічного позбавлення волі, проте змінене клопотання суд не прийняв до розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає можливості внесення змін до вже поданого клопотання під час його судового розгляду (за винятком випадків, прямо визначених законом, наприклад, ч. 4 ст. 185 КПК України щодо запобіжного заходу).

У зв`язку з цим, будь-які зміни змісту, підстав чи обсягу заявлених вимог у межах вже поданого клопотання суд вважає процесуально недопустимими.

Окремо суд звертає увагу на те, що частина 2 статті 31 Кримінального процесуального кодексу України прямо передбачає, що клопотання (подання) про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк має розглядатися колегіально судом у складі трьох суддів.

Натомість, як убачається з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.03.2025, для розгляду клопотання засудженого ОСОБА_4 було визначено одноособового суддю ОСОБА_1 . Ця процесуальна обставина також унеможливлює розгляд зміненої вимоги у такому складі суду.

Таким чином, враховуючи характер заявленої вимоги, правову природу призначеного ОСОБА_4 покарання у вигляді довічного позбавлення волі, положення національного законодавства та процесуального порядку його реалізації, а також відсутність належного оформлення клопотання про умовно-дострокове звільнення або заміну покарання, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення поданого клопотання .

При цьому суд роз`яснює засудженому право подати нове належним чином оформлене клопотання про умовно-дострокове звільнення у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 81 КК України, яке буде розглядатись колегіально судом у складі трьох суддів згідно з ч. 2 ст. 31 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 81,82, КК України, ст. 152 КВК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_6