Справа № 177/1030/25
Провадження № 1-кп/177/172/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30 березня 2025 року за №0000813 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ Миколаївської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, утриманців не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

встановив:

30 березня 2025 року приблизно в 13 годин 20 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21043» р.н. НОМЕР_2 , рухався по проїзній частині автодороги Н-23, з боку с.Терновка, в напрямку с. Лозуватка, в Криворізькому районі, Дніпропетровської області.

В цей час в зустрічному йому напрямку рухався автомобіль «Mazda-3» р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5 .

Водій ОСОБА_7 рухаючись по закругленню дороги в ліво, повинен був діяти відповідно до п.п. 2.3 (б); 12.1 Правил дорожнього руху України.

Однак, водій ОСОБА_7 , діючи зі кримінальною протиправною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, шляхом не обрання безпечної швидкості керованого ним автомобілю «ВАЗ- 21043» р.н. НОМЕР_2 , з урахуванням дорожньої обстановки, чим порушив вимоги п.п. 2.3 (б); 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...»;

- «12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем «ВАЗ-21043» р.н. НОМЕР_2 , виїхав на різке закруглення дороги в ліво та допустив виїзд керованого ним автомобілю «ВАЗ-21043» р.н. НОМЕР_2 на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з автомобілем «Mazda-3» р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався в зустрічному йому напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобілю «Mazda-3» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно висновку судово- медичної експертизи №436 від 02.04.2025 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: саден по задній поверхні лівого ліктьового суглоба, по передній поверхні обох колінних суглобів, синець по передній поверхні середньої третини лівого передпліччя, перелому 7 ребра ліворуч по задньо-паховій лінії з задовільним стоянням, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесним ушкодженням за ознакою тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/112-25/4965-ІТ, між порушенням водієм ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України та настанням наслідків - заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_5 , є прямий причинний зв`язок.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав, щиро розкаявся та пояснив, що посвідчення водія не має, 30 березня керував автомобілем «ВАЗ-21043» р.н. НОМЕР_2 , на повороті не впорався з керуванням і виїхав на зустрічну смугу, де скоїв зіткнення з автомобілем «Mazda-3» р.н. НОМЕР_3 . Після ДТП потрапив у лікарню, його представник звертався до потерпілого з метою відшкодувати шкоду, але потерпілий відмовився. Цивільний позов визнає частково у сумі 20 000, 00 гривень.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 30.03.2025 була дощова погода, він рухався зі швидкістю 70-80 км/год, перед поворотом побачив автомобіль під керуванням ОСОБА_7 , який занесло, він встиг натиснути на гальма. В результаті ДТП він втратив свідомість, випав через вікно автомобіля, його забрали у лікарню. Отримав забої, синці, подряпини, перелом ребра. В результаті пригоди змінився його спосіб життя, відчуває страх сідаючи за кермо автомобіля. Просив стягнути з обвинуваченого моральну шкоду у розмірі 130 000, 00 гривень.

З урахуванням норм ст. ст. 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок у даній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності докази, прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України підтверджується наступними дослідженими та перевіреними безпосередньо під час судового розгляду доказами.

Згідно з постановою старшого слідчого СВ КРУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 30.03.2025 (а.п.15) автомобіль «ВАЗ-21043» р.н. НОМЕР_2 визнано речовим доказом та поміщено на зберігання на територію спеціального майданчику ГУНП в Дніпропетровській області тимчасово затриманих транспортних засобів.

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.04.2025 (а.п. 17-18) на автомобіль «ВАЗ-21043» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 від 22.02.2018 належить ОСОБА_10 , накладено арешт, з забороною відчуження, розпорядження та використання.

Згідно з постановою старшого слідчого СВ КРУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 30.03.2025 (а.п.19) автомобіль автомобіль «Mazda-3» реєстраційний номер НОМЕР_3 визнано речовим доказом та поміщено на зберігання на територію спеціального майданчику ГУНП в Дніпропетровській області тимчасово затриманих транспортних засобів.

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.04.2025 (а.п. 21-22) на автомобіль «Mazda-3» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_5 від 05.03.2019 належить ОСОБА_11 , накладено арешт, з забороною відчуження, розпорядження та використання.

З висновку експерта за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи від 11.04.2025 №СЕ-19/112-25/4965-ІТ слідує, що у діях водія автомобіля ВАЗ-21043 ОСОБА_7 вбачаються невідповідності технічним вимогам п.п.2.3 (б) та 12.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. В діях водія автомобіля Мазда-3 ОСОБА_5 не вбачається причинний зв`язок з ДТП, що сталася (а.п. 54-57).

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту.

Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про їхню достатність для визнання ОСОБА_7 винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ч.1 ст.286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно з частиною другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Крім того, суд враховує особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має середню освіту, не одружений, не працюючий, утриманців не має, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає, щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи всі обставини по справі, характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів обвинуваченому має бути кримінальне покарання у виді позбавлення штрафу в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено, окрім іншого, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, а тому, вирішуючи питання про його призначення, суд враховує роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14, згідно з якими, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Таким чином, з урахуванням характеру та мотивів допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, зважаючи на механізм розвитку ДТП, з урахуванням принципу доцільності та справедливості, суд призначає ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами.

При цьому суд керується постановою об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду Постанова ККС ВС від 4 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 (провадження № 51-944кмо23), згідно якої суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, визнаній винуватою в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту (ст. 286 КК України) або в цьому ж порушенні, вчиненому в стані сп`яніння (ст. 286-1 КК України), незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане в передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Призначене покарання, суд вважає справедливим, та у розумінні ст. 50 КК України, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

В рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого завданої моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого потерпілий зазнав моральних страждань, які він оцінює в сумі 130 000,00 грн. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що численні травми, заподіяні внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди, викликали у нього гострий, пронизливий та довготривалий біль, угамувати який в повному обсязі досі не вдається, він відчуває його вже понад місяць, ще триває лікування та відновлення після ДТП, довгий час вимушений був дотримуватись постільного режиму. Не має змоги підтримувати звичний для нього ритм життя через перелом 7 ребра та він досі обмежений у своїй руховій активності. Він і досі намагається відновити здатність рухатись повноцінно, яку він мав до настання дорожньо-транспортної пригоди. Відчуває пригнічення, розпач та роздратування у зв`язку із вимушеним зменшенням соціально-громадської активності та уникненням громадських місць, неможливістю працювати, а тому і отримувати заробітну плату для того, щоб мати змогу оплачувати лікування та реабілітацію; збільшенням витрат на купівлю поживних продуктів із збільшеним вмістом кальцію, вітамінів та білків тощо; необхідністю дотримання особливих умов ведення особистої гігієни та побуту, оскільки він тривалий час не міг змоги ходити, потребувала допомоги сторонніх людей або спеціальних приладів. Він втратив нормальні життєві зв`язки, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя членів його родини, зокрема викликали незручності, пов`язані з необхідністю відвідування правоохоронних органів, адвоката, експертних установ.

Обвинувачений заявлені позивачем (потерпілим) позовні вимоги щодо моральної шкоди визнав частково в розмірі 20 000, 00 грн, пояснив що хотів добровільно відшкодувати таку суму, але потерпілий відмовився.

Захисник обвинуваченого просив залишити цивільний позов без розгляду, посилаючись на те, що транспортний засіб ВАЗ 21043 днз. НОМЕР_2 , на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди був застрахований в ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» поліс №АТ/4848945. З урахуванням практики ВС зазначав, що у справах такої категорії першочерговим відповідачем при зверненні є страховик, тільки у разі повного використання ліміту або законної відмови - можна звертатися до винної особи за різницею.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та цивільного позову, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого підлягають задоволенню частково з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, чи підлягає задоволенню цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

За наведеними вище нормами кримінального процесуального закону встановлено, що обставини, викладені у цивільному позові, та розмір завданої шкоди, - належать до тих, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та з`ясуванню судом під час ухвалення судового рішення.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).

Так, враховуючи принцип справедливості та розумності, ступінь вини обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а також покази потерпілого в судовому засіданні щодо завданої йому шкоди та обсягу душевних переживань, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог цивільного позивача в частині відшкодування завданої моральної шкоди та вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Щодо заперечень захисника обвинуваченого суд зазначає, що потерпілим відповідачем за цивільними визначено саме обвинуваченого ОСОБА_7 , отримання відшкодування моральної шкоди від страховика за рахунок страхової виплати не впливає на розмір моральної шкоди, пред`явленої до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 . Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. При цьому пред`явлення цивільного позову потерпілими безпосередньо до обвинуваченого, без залучення співвідповідачем страховика, не суперечить вимогам ст. 61 та ч. 1 ст. 128 КПК.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, клопотань про його застосування до набрання вироком законної сили прокурором не заявлялось.

Заходи забезпечення в даному кримінальному провадженні, а саме арешти, накладені ухвалами слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.04.2025 на автомобіль «ВАЗ-21043» реєстраційний номер НОМЕР_2 та «Mazda-3» реєстраційний номер НОМЕР_3 необхідно скасувати.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України, а щодо процесуальних витрат, згідно зі ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_7 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Заявлений потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 моральну шкоду в розмірі 50 000, 00 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Заходи забезпечення в даному кримінальному провадженні, а саме арешти, накладені ухвалами слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.04.2025 на автомобіль «ВАЗ-21043» реєстраційний номер НОМЕР_2 та «Mazda-3» реєстраційний номер НОМЕР_3 - скасувати.

Речові докази:

-автомобіль «ВАЗ-21043» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зберігається на спеціальному майданчику ГУНП в Дніпропетровській області, після набрання вироком чинності повернути власнику ОСОБА_10 ;

-автомобіль «Mazda-3» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зберігається на спеціальному майданчику ГУНП в Дніпропетровській області, після набрання вироком чинності повернути власнику ОСОБА_11 .

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта за проведення судової інженерно-транспортної експертизи від 11.04.2025 № СЕ-19/112-25/4965-ІТ (а.п.53) на суму 1 591, 80 грн.

Матеріали кримінального провадження № 0000813 від 30.03.2025 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі № 177/1030/25 (провадження № 1-кп/177/172/25).

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання ним копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді, особам, які не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1