ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1613/25 Справа № 229/2406/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року, по кримінальному провадженню за №0001127 від 04.06.2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року задоволено клопотання прокурора, продовжено застосування щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 травня 2025 року, включно.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що існують раніше визначені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання наявних ризиків.

Із вказаною ухвалою не погодився обвинувачений ОСОБА_8 та оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу і змінити запобіжний захід на більш м`який як домашній арешт або заставу. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що судом не взято до уваги вимоги ст.2 КПК України та порушені вимоги ст.ст. 46, 52 КПК України порушено право на захист, розгляд відбувся без участі його платного захисника ОСОБА_6 . Вважає, що судом не розглянута можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів у виді застави або домашнього арешту. Вважає, що рішення прийнято без доказів наявність ризиків. Вказує, що судом винесено рішення в порушення вимог Європейського суду з прав людини, яке порушує його права передбачені Конституцією України, та Європейської конвенції з прав людини.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 394 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Судом, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились і виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_8 та доводи захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , який відноситься до категорії особливо тяжких, покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, обставини провадження, зокрема інкриміновану обвинуваченому участь у терористичній організації, сприяння її діяльності та відповідно наявність передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, та в апеляції не наведені.

Твердження апелянта про недоведеність встановлених судом ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються встановленими судом обставинами.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, що з урахуванням обставин кримінального провадження та в умовах воєнного стану підвищує його суспільну небезпечність.

Доводи апеляційної скарги про порушення його права на захист, оскільки розгляд відбувся без участі його захисника ОСОБА_6 є необґрунтованими.

Згідно ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2025 року явка захисника обвинуваченого до суду була не можливою, тому суд залучив захисника для здійснення захисту обвинуваченого за призначенням для проведення окремої невідкладної процесуальної дії у кримінальному провадженні.

Розгляд питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відбувся за участю захисника адвоката ОСОБА_9 . Відсутність іншого захисника адвоката ОСОБА_6 , явка якого була не можливою, не порушує права на захист обвинуваченого та не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги, що судом не розглянута можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів у виді застави або домашнього арешту.

Згідно оскаржуваного рішення суд з урахуванням стадії судового провадження, коли докази судом не досліджені, підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який не вбачається, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі і домашній арешт, не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого, а обраний ОСОБА_8 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу. З таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді застави, не є слушними, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що відповідно до ч. 4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану суд, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 258-3 КК України.

Колегія суддів зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде гарантувати виконання ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків.

Можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги 183 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Тяжкість, характер та обставини інкримінованих злочинів свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Таким чином, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді