Справа № 133/1146/23
Провадження №1-кп/132/233/25
Вирок

Іменем України

16 червня 2025 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111 від 01 березня 2023 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Медведівка Козятинського району Вінницької області, українця, громадянина України, не маючого освіти, неодруженого, непрацевлаштованого, раніше судимого:

09.03.2017 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.1 ст.125, ч.3 ст.185, із застосуванням ч.1 ст.70, ст.71 КК України, до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі, звільненого 24.02.2023 року з Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)», по відбуттю строку покарання;

27.12.2024 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.4 ст.186 КК України, до покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі;

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.357 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 24 лютого 2023 року близько 13год.25хв., перебуваючи поблизу домоволодіння ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що проникнення до житла чи до іншого володіння особи без згоди його власника є незаконним, маючи намір на порушення конституційного права громадян на недоторканість житла, закріпленого в статті 30 Конституції України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи законних підстав, всупереч волі власника житла, проник до приміщення зазначеного житлового будинку через вхідні двері, порушивши недоторканість житла особи.

Він же, 24 лютого 2023 року близько 13год.25хв., проникнувши через вхідні двері до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_8 , та перебуваючи в одній із спальних кімнат, на тумбочці із холодильником, виявив жіночий гаманець з написом «Kivi» із шкірозамінника (екошкіри), всередині якого знаходились банківська картка АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 ; банківська картка АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 ; банківська картка АТ «КБ «ПриватБанк» - Золота Універсальна № НОМЕР_3 , та у нього виник раптовий умисел на їх привласнення, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що знаходились на них. Реалізуючи злочинний умисел направлений на привласнення офіційних документів, ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно заволодів вищезазначеними банківськими картками, які належать ОСОБА_8 , та які відповідно до положень статті 1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 статті 1, пункту 15.2 статті 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», частини 4 статті 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», належать до офіційних документів, які містять обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу, а також заволодів пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 , виданим 30.05.2012 року Пенсійним фондом України на ім`я ОСОБА_8 , яке також перебувало всередині гаманця.

Він же, 06 березня 2023 року близько 23год.50хв., перебуваючи в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_9 , скориставшись тим, що останній заснув та за ним ніхто не спостерігає, в одній із спальних кімнат, в шухляді телевізійної тумбочки, виявив банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , та пенсійну картку АТ «Ощадбанк» із рахунком НОМЕР_6 , до якого прив`язана картка із № НОМЕР_7 , та у нього виник раптовий умисел на їх привласнення, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що знаходились на них. Реалізуючи злочинний умисел направлений на привласнення офіційних документів, ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно заволодів вищезазначеними банківськими картками, які належать ОСОБА_9 , та які відповідно до положень статті 1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 статті 1, пункту 15.2 статті 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», частини 4 статті 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», належать до офіційних документів, які містять обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, від надання пояснень відмовився, зазначивши, що підтверджує всі обставини, які зазначені в обвинувальному акті.

Потерпілі особи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, надали письмові заяві, згідно яких просили розглянути дане кримінальне провадження за їх відсутності, до обвинуваченого застосувати покарання згідно вимог діючого законодавства.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.357 КК України, підтверджується наступними доказами:

- письмовою заявою ОСОБА_7 від 07.03.2023 року, згідно якої, він добровільно видав працівникам органу Національної поліції - банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 ; банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 ; банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» - Золота Універсальна № НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_8 , та якими він незаконно заволодів 24.02.2023 року;

- протоколом огляду місця події, складеним 07.03.2023 року слідчим СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_10 , з ілюстрованим таблицями, які є невід`ємними додатками до нього, згідно якого були оглянуті банківська картка АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 ; банківська картка АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 ; банківська картка АТ «КБ «ПриватБанк» - Золота Універсальна № НОМЕР_3 , що належать ОСОБА_8 , та якими незаконно заволодів ОСОБА_7 , який добровільно їх видав працівникам органу Національної поліції, які на підставі постанови слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_11 від 07.03.2023 року, визнані речовими доказами в кримінальному провадження, на які ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_12 від 10.03.2023 року у справі № 133/635/23 (номер провадження 1-кс/133/115/23), накладений арешт;

- протоколом відібрання усної заяви, складеним 07.03.2023 року слідчим СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_11 , згідно якої, ОСОБА_7 добровільно видав працівникам органу Національної поліції - банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , та пенсійну картку АТ «Ощадбанк» із рахунком НОМЕР_6 , до якого прив`язана картка із № НОМЕР_7 , які належать ОСОБА_9 , та якими він незаконно заволодів 06.03.2023 року, а також фіскальні чеки із відомостями про придбання товарів;

- протоколом огляду місця події, складеним 07.03.2023 року слідчим СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_11 , з ілюстрованим таблицями, які є невід`ємними додатками до нього, згідно якого були оглянуті банківська картка АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , та пенсійна картка АТ «Ощадбанк» із рахунком НОМЕР_6 , до якого прив`язана картка із № НОМЕР_7 , що належать ОСОБА_9 , та якими незаконно заволодів ОСОБА_7 , який добровільно їх видав працівникам органу Національної поліції, які на підставі постанови слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_11 від 07.03.2023 року, визнані речовими доказами в кримінальному провадження, на які ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_12 від 10.03.2023 року у справі №133/631/23 (номер провадження 1-кс/133/113/23), накладений арешт;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, складеним 14.03.2023 року слідчим СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_11 , згідно якого, свідок у справі ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка за допомогою банківської картки, якою він незаконно заволодів, розраховувався за товар;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, складеним 14.03.2023 року слідчим СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_11 , згідно якого, свідок у справі ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка за допомогою банківської картки, якою він незаконно заволодів, розраховувався за товар;

- протоколом огляду місця події, складеним 07.03.2023 року слідчим СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_11 , і CD-R диск з відеозаписом із камер відеоспостереження АЗС «WOG», який є невід`ємним додаткам до нього, згідно яких, на наявному відеозаписі зафіксований ОСОБА_7 , який за допомогою банківської картки, якою він незаконно заволодів, розраховувався за товар. Даний CD-R диск з відеозаписом із камер відеоспостереження АЗС «WOG», на підставі постанови слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_11 від 14.03.2023 року, визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні, на який ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_12 від 16.03.2023 року у справі № 133/631/23 (номер провадження 1-кс/133/125/23), накладений арешт.

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Положеннями статті 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними та допустимими, такими, що не протирічать один одному, приймає їх та приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні даних кримінальних правопорушень.

Докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, узгоджуються між собою та відображають реальний перебіг дослідженої судом події.

Від допиту свідків обвинувачення, які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, прокурор ОСОБА_15 відмовився. Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_16 на виклику та допиті свідків обвинувачення, які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, не наполягали, а тому на підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 13.06.2025 року, постановленій в протокольній формі, яку було занесено до журналу судового засідання, дана відмова прийнята судом та визнано недоцільним допит свідків обвинувачення під час розгляду цього кримінального провадження. За вказаних обставин, покази свідків, які були надані в ході досудового розслідування, та які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до положень статті 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Цей стандарт у кримінальному провадженні, на думку суду було дотримано.

Дослідивши всебічно і об`єктивно усі обставини кримінального провадження, судом не було виявлено таких обставин, яким би версія обвинувачення не надала розумного пояснення або які би свідчили про можливість іншої версії інкримінованої події.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.1 ст.162 КК України, а саме у незаконному проникненні до житла особи, та за ч.1 ст.357 КК України, а саме у викраденні офіційних документів, вчиненому з корисливих мотивів, правильно кваліфіковані органом досудового розслідування.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.357 КК України, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.162, ч.1 ст.357 КК України, які відповідно до положень статті 12 КК України, віднесено до кримінальних проступків.

З матеріалів кримінального провадження № 0000111 від 01.03.2023 року слідує, що обвинувачений ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Медведівка Козятинського району Вінницької області, є громадянином України, без освіти, неодружений, непрацевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 28.04.2025 року, ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та був судимий, зокрема: 09.03.2017 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.1 ст.125, ч.3 ст.185, із застосуванням ч.1 ст.70, ст.71 КК України, до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі, звільненого 24.02.2023 року з Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)», по відбуттю строку покарання; 27.12.2024 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.4 ст.186 КК України, до покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

За довідкою-характеристикою № 295, виданою 10.03.2023 року Махнівською сільською радою Вінницької області, ОСОБА_7 ніде не працює, раніше неодноразово судимий, схильний до крадіжок та до порушення громадського порядку.

Як слідує з довідок Комунального підприємства «Козятинська центральна районна лікарня» Козятинської міської ради від 14.03.2023 року, ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування визначено, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , є щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а обставиною, яка обтяжує його покарання, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

З урахуванням вимог положень статей 66, 67 КК України, роз`яснень щодо застосування його норм, викладених у постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 156/98/18 (номер провадження 51-9408км18) та рекомендацій, наведених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків:

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , що передбачені статтею 66 КК України, є щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , що передбачена статтею 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Вказані відомості про особу обвинуваченого підвищують суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень і свідчать про спрямованість ОСОБА_7 на вчинення інших кримінальних правопорушень.

Санкція частини 1 статті 162 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.

Санкція частини 1 статті 357 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк.

За приписами частини 1 статті 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого рішення в цій частині.

Первинним етапом повинна бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду і розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у постанові від 19.03.2020 року по справі №290/932/19 зазначив, що призначення покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, означає, що суд має виходити із санкції тієї статті, за якою кваліфіковано вчинений злочин. У санкції такої статті (частини чи пункту статті) визначається один чи кілька основних видів покарання і, як правило, його межі. Всі санкції статей КК України є альтернативними або відносно визначеними. У них передбачено кілька основних, різних за своєю суворістю покарань. Суд, виходячи з принципу справедливості покарання, має застосувати більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження нею нових злочинів.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за відповідне кримінальне правопорушення, а саме за ч.1 ст.162 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі, та за ч.1 ст.357 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, необхідно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження та судом, вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 грудня 2024 року у справі 133/836/24, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Відповідно до частини 4 статті 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Оскільки події, за які ОСОБА_7 засуджений цим вироком мали місце 24.02.2023 року (за ч.1 ст.162, ч.1 ст.357 КК України за епізодами незаконного проникнення до житла ОСОБА_8 та викрадення офіційних документів належних останній) та 06.03.2023 року (за ч.1 ст.357 КК України за епізодом викрадення офіційних документів ОСОБА_9 ), тобто до постановлення вироку Козятинським міськрайонним судом Вінницької області від 27 грудня 2024 року у справі 133/836/24, а тому суд повинен застосувати положення ч.4 ст.70 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 грудня 2024 року у справі 133/836/24, необхідно визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, що на переконання суду, не погіршує у будь-який спосіб становище засудженого.

Призначаючи зазначене покарання, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, які згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (абзац п`ятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення).

Такий висновок узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, заява № 10249/03) (рішення Конституційного Суду від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011).

Визначений захід примусу, на переконання суду, відповідає вимогам справедливості при призначенні покарання і відображає співмірність злочину та кари, та здатний внести корективи в соціально-психологічні властивості ОСОБА_7 , нейтралізувати негативні настанови та змусити його додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Визначене судом покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Згідно положень частини 4 статті 70 КК України, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу, суд зараховує ОСОБА_7 покарання, частково відбуте ним за вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 грудня 2024 року у справі 133/836/24, а саме з 09 лютого 2024 року по 15 червня 2025 року.

Відповідно до частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 ; банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 ; банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» - Золота Універсальна № НОМЕР_3 ; пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 , видане 30.05.2012 року Пенсійним фондом України на ім`я ОСОБА_8 /постанова слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_11 від 07.03.2023 року/; а також банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 ; пенсійну картку АТ «Ощадбанк» із рахунком НОМЕР_6 , до якого прив`язана картка із № НОМЕР_7 /постанова слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_11 від 07.03.2023 року/, після набуття вироком законної сили, необхідно залишити власників (законних володільців).

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме два фіскальних чеки за №№ 818262, 818263, видані 07.03.2023 року ТОВ «Вест Петрол Маркет» АЗС «WOG» /постанова слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_11 від 07.03.2023 року/, та CD-R диск з відеозаписом із камер відеоспостереження АЗС «WOG» /постанова слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_11 від 14.03.2023 року/, після набуття вироком законної сили, необхідно залишити в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження накладено арешт на банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 ; банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 ; банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» - Золота Універсальна № НОМЕР_3 ; пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 , видане 30.05.2012 року Пенсійним фондом України на ім`я ОСОБА_8 /ухвала слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_12 від 10.03.2023 року у справі № 133/635/23 (номер провадження 1-кс/133/115/23)/; банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 ; пенсійну картку АТ «Ощадбанк» із рахунком НОМЕР_6 , до якого прив`язана картка із № НОМЕР_7 ; два фіскальних чеки за №№ 818262, 818263, видані 07.03.2023 року ТОВ «Вест Петрол Маркет» АЗС «WOG» /ухвала слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_12 від 10.03.2023 року у справі № 133/631/23 (номер провадження 1-кс/133/113/23)/; CD-R диск з відеозаписом із камер відеоспостереження АЗС «WOG» /ухвала слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_12 від 16.03.2023 року у справі № 133/631/23 (номер провадження 1-кс/133/125/23)/.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений вищезазначеними ухвалами слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області.

Відповідно до частини 4 статті 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Згідно частини 2 статті 124 КПК України та роз`яснень пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000111 від 01 березня 2023 року, з метою з`ясування обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального провадження, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за епізодом таємного викрадення майна у ОСОБА_8 , було проведене товарознавче дослідження, а саме визначення ринкової вартості гаманця (висновок експерта від 20.03.2023 року № СЕ-19/102-23/4871-ТВ).

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 22.04.2025 року, кримінальне провадження № 0000111 від 01 березня 2023 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за епізодом таємного викрадення майна у ОСОБА_8 , що мало місце 24.02.2023 року, було закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Верховний Суд у своїй постанові від 07.10.2021 року у справі № 584/800/20 виклав правовий висновок, згідно якого закриття провадження у зв`язку з декриміналізацією статті кримінального закону, за якою обвинувачувалась особа, є реабілітуючою обставиною, а тому процесуальні витрати мають бути віднесені на рахунок держави.

З урахуванням наведеного, процесуальні витрати на проведення товарознавчого дослідження згідно висновку № СЕ-19/102-23/4871-ТВ від 20.03.2023 року у розмірі 755грн.12коп., яке призначалось органом досудового розслідування з метою з`ясування обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального провадження, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за епізодом таємного викрадення майна у ОСОБА_8 , яке ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 22.04.2025 року було закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, необхідно компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_7 на момент винесення цього вироку відбуває покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, за вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 грудня 2024 року у справі 133/836/24.

В даному кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді Калинівського районного суду Вінницької області, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 не обирався, тобто, попереднє ув`язнення до нього не застосовувалось, а тому початок строку відбування покарання необхідно рахувати з дня ухвалення нового вироку, тобто з 16 червня 2025 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Відповідно до частин 1, 2 статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 16 червня 2025 року, то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.357 КК України та призначити йому покарання у виді:

-за ч.1 ст.162 КК України 2 (двох) років обмеження волі;

-за ч.1 ст.357 КК України 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим, призначеним за вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 грудня 2024 року у справі №133/836/24, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, відбуту ним частину покарання за вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 грудня 2024 року у справі 133/836/24, а саме з 09 лютого 2024 року по 15 червня 2025 року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 16 червня 2025 року, тобто з дня ухвалення цього вироку.

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 ; банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 ; банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» - Золота Універсальна № НОМЕР_3 ; пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 , видане 30.05.2012 року Пенсійним фондом України на ім`я ОСОБА_8 /постанова слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_11 від 07.03.2023 року/; а також банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 ; пенсійну картку АТ «Ощадбанк» із рахунком НОМЕР_6 , до якого прив`язана картка із № НОМЕР_7 /постанова слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_11 від 07.03.2023 року/, після набуття вироком законної сили, залишити у власників (законних володільців).

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме два фіскальних чеки за №№ 818262, 818263, видані 07.03.2023 року ТОВ «Вест Петрол Маркет» АЗС «WOG» /постанова слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_11 від 07.03.2023 року/, та CD-R диск з відеозаписом із камер відеоспостереження АЗС «WOG» /постанова слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_11 від 14.03.2023 року/, після набуття вироком законної сили, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений на банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 ; банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 ; банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» - Золота Універсальна № НОМЕР_3 ; пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 , видане 30.05.2012 року Пенсійним фондом України на ім`я ОСОБА_8 /ухвала слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_12 від 10.03.2023 року у справі № 133/635/23 (номер провадження 1-кс/133/115/23)/; банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 ; пенсійну картку АТ «Ощадбанк» із рахунком НОМЕР_6 , до якого прив`язана картка із № НОМЕР_7 ; два фіскальних чеки за №№ 818262, 818263, видані 07.03.2023 року ТОВ «Вест Петрол Маркет» АЗС «WOG» /ухвала слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_12 від 10.03.2023 року у справі № 133/631/23 (номер провадження 1-кс/133/113/23)/; CD-R диск з відеозаписом із камер відеоспостереження АЗС «WOG» /ухвала слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_12 від 16.03.2023 року у справі №133/631/23 (номер провадження 1-кс/133/125/23)/ скасувати.

Процесуальні витрати на проведення товарознавчого дослідження згідно висновку № СЕ-19/102-23/4871-ТВ від 20.03.2023 року у розмірі 755грн.12коп., яке призначалось органом досудового розслідування з метою з`ясування обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального провадження, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за епізодом таємного викрадення майна у ОСОБА_8 , яке ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 22.04.2025 року було закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя