Справа № 545/1960/25
Провадження № 1-кп/545/469/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 рокум. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого- адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Полтава клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Новоселівка, Полтавського району, Полтавської області, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, на утриманні маючого неповнолітнього сина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-16.07.2012 року Октябрським районнім судом м. Полтави ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до 1 року позбавлення волі без конфіскації майна. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 18.10.2012 року вирок в частині призначення покарання скасовано та призначено покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі. 22.11.2013 ухвалою Ленінського районного суду Полтава звільнений на підставі ст. 82 КК України з строком 01 рік 04 місяці 14 днів;

-14.06.2018 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн. (судимість погашена в силу ст. 89 КК України);

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України,-,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Полтавського районного суду Полтавської області надійшли матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000298 від 03.06.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14.03.2025 року обвинуваченому ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном до 10.05.2025 року.

Прокурором надано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, тобто, у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від шести до десяти років. На теперішній час не зменшилися ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 може:

-переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки усвідомлюючи тяжкість вчинених ним злочинів, за скоєння яких передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, зможе ухилятися від суду, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому покарання за скоєне кримінальне правопорушення.

Підтвердженням існування вказаного ризику є також та обставина, що обвинувачений не одружений, не має постійного місця роботи, заощаджень, що свідчить про слабкість його соціальних зв`язків. Окрім того обвинувачений систематично здійснює виїзди до м. Києва, де в подальшому може переховуватись.

Зазначене цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини, а саме, відповідно до п. 133 рішення у справі Бєлозоров проти Росії та України від 15.01.2016, що стосується ризику переховування від слідства і суду, його слід оцінювати із врахуванням різних чинників, особливо таких, що стосуються характеру зазначеної особи, його моральності, його житла, роду його занять, його засобів, родинних зв`язків та усіх видів зв`язків з країною, в якій здійснюється його кримінальне переслідування. Тому це може виправдати можливе переховування ОСОБА_4 від слідства і суду, як було вказано.

-незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки обстановка вчинення інкримінованого діяння характеризує ОСОБА_4 як особу, яка має підвищений рівень суспільної небезпечності, об`єктивно здатну незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, залякуючи їх з метою зміни ними показань в судовому засіданні.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 мав безпосередній візуальний контакт із залегендованою особою ОСОБА_6 , яка приймала участь у проведення оперативної закупки, та особами, які брали участь в проведенні обшуків за місцем його мешкання, існує реальна загроза зміни показань свідків на користь обвинуваченого, що унеможливить встановлення об`єктивної істини;

-вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить те, що обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення з 2022 по 2025 рік 32 епізодів тяжких злочинів корисливої спрямованості, що свідчить систематичний характер злочинної діяльності обвинуваченого.

Поряд із цим, ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену у встановленому Законом порядку судимість за вчинення злочинів, пов`язаних із збутом наркотичних засобів, належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, у зв`язку з чим знову обвинувачується у вчиненні аналогічних кримінальних правопорушень. Тобто, обвинувачений є особою, ухильною до вчинення кримінальних правопорушень. ОСОБА_4 не працевлаштований та не має будь-яких легальних джерел доходів, збут наркотичних засобів є єдиним способом отримання грошових коштів. Відсутність будь-яких засобів для існування: офіційних джерел доходів, постійного або тимчасового місця роботи, заощаджень, соціальних зв`язків є неспростовним ризиком вчинення злочинів ОСОБА_4 у майбутньому.

Також встановлено, що інші більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 .

Зокрема, не можливо застосувати:

-особисте зобов`язання, враховуючи особу обвинуваченого, його репутацію, наявні ризики, та тяжкість вчиненого;

-особисту поруку, оскільки жодна особа, яка б заслуговувала на відповідну довіру, не звернулась до органу досудового розслідування з метою поручитись за обвинуваченого та такого прохання від нього самого не надходило;

-заставу, оскільки обвинувачений не працює, не має інших легальних джерел доходу в достатньому розмірі та відповідної заяви від неї чи інших осіб про можливість сплати відповідної суми грошових коштів, в якості застави, не надходило;

-домашній арешт, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів з високим рівнем суспільної небезпеки, а тому підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню ним нових злочинів. Окрім того, місце проживання обвинуваченого фактично використовувалося останнім для вчинення кримінальних правопорушень, а тому застосування домашнього арешту не буде сприяти припиненню протиправної діяльності ОСОБА_4 .

У разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу неможливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне, об`єктивне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладені обставини застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`які запобіжні заходи неможливо.

Оскільки, ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду Полтавської області від 14.03.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.05.2025 включно, виникає обґрунтована необхідність у продовженні останнього з метою запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної поведінки обвинуваченого, зокрема під час судового розгляду.

У разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з викладених у ньому підстав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення прокурора, та просила обрати менш суворий запобіжний захід, оскільки обвинувачений співпрацює зі слідством, має неповнолітню дитину, матір, яка є особою з інвалідністю, крім того, ОСОБА_4 страждає на тяжкі захворювання.

Обвинувачений ОСОБА_4 також не погодився з клопотанням прокурора, вважає, що відносно нього можливо застосувати цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши доводи прокурора, думку обвинуваченого, його захисника, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Суд, за нормами ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Окрім цього, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно листа Верховного суду від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не вперше притягується до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, тобто, у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від шести до десяти років, а тому наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При встановленні наявності ризиків, суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 з метою уникнення відповідальності може:

-переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки обвинувачується у скоєнні умисного нетяжкого та умисного особливо тяжкого злочину проти власності особи, може безперешкодно покинути територію Полтавського району, переїхавши на територію, або в іншому напрямку, з метою переховування від органів досудового розслідування. ОСОБА_4 ніде не працює, походження його доходів невідоме, зловживає спиртним, будь-яким майном у значних розмірах на території Полтавського району не володіє, а отже, таким чином, відсутні міцні фактори, які могли б попередити спроби переховування обвинуваченого, якому інкриміновано вчинення умисного особливо тяжкого злочину проти власності особи, за який передбачене призначення покарання до 15 років позбавлення волі. Знаходячись на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, може ухилитися від слідства та суду, змінювати місця проживання, залишити територію області без будь-яких негативних наслідків для себе, не повідомивши про це слідчого, прокурора та/або суд, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень, судового розгляду, притягнення до відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення;

-незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки обстановка вчинення інкримінованого діяння характеризує ОСОБА_4 як особу, яка має підвищений рівень суспільної небезпечності, об`єктивно здатну незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, залякуючи їх з метою зміни ними показань в судовому засіданні.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 мав безпосередній візуальний контакт із залегендованою особою ОСОБА_6 , яка приймала участь у проведення оперативної закупки, та особами, які брали участь в проведенні обшуків за місцем його мешкання, існує реальна загроза зміни показань свідків на користь обвинуваченого, що унеможливить встановлення об`єктивної істини;

-вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить те, що обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення з 2022 по 2025 рік 32 епізодів тяжких злочинів корисливої спрямованості, що свідчить систематичний характер злочинної діяльності обвинуваченого.

Поряд із цим, ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену у встановленому Законом порядку судимість за вчинення злочинів, пов`язаних із збутом наркотичних засобів, належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, у зв`язку з чим знову обвинувачується у вчиненні аналогічних кримінальних правопорушень. Тобто, обвинувачений є особою, ухильною до вчинення кримінальних правопорушень. ОСОБА_4 не працевлаштований та не має будь-яких легальних джерел доходів, збут наркотичних засобів є єдиним способом отримання грошових коштів. Відсутність будь-яких засобів для існування: офіційних джерел доходів, постійного або тимчасового місця роботи, заощаджень, соціальних зв`язків є неспростовним ризиком вчинення злочинів ОСОБА_4 у майбутньому.

Таким чином, за результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов переконання про доведеність чинників, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України. Запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому. Наявні наведені ризики є дійсними та тривають. Суд вважає, що альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати ОСОБА_4 належну поведінку.

Згідно з положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Судом не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 не пов`язаного з позбавленням волі, оскільки обрання такого запобіжного заходу, може призвести до спроб: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому запобіжного захід у вигляді тримання під вартою строком до 05.07.2025 року.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину складає від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд вважає достанім визначити обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави на рівні середньої межі, визначеної законом, а саме, у розмірі 50 (п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 151400,00 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк ШІСТДЕСЯТ ДНІВ до 05.07.2025 року.

Відлік строку запобіжного заходу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 07.05.2025 року.

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати в ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23».

Визначити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 50 (п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 151400,00 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: отримувач - ТУ ДСАУ в Полтавській області, ЗКПО 26304855, р/рUA0015950 у ДКСУ м. Київ, МФО 820172, призначення платежу - застава, № ухвали суду та назва суду, прізвище, ім`я, по - батькові платника застави, сума застави, дата внесення застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження для відома, начальнику ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23», де утримується обвинувачений- для виконання.

Ухвала може бути оскаржена, в частині обрання запобіжного заходу, безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили після її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

СуддяОСОБА_7