КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5270/2025 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 подану в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України в межах кримінального провадження №0002252 від 01.07.2025,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002252 від 01 липня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, яке погоджено прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 .

Клопотання мотивоване тим, що 29.06.2025, приблизно о 19 год. 00 хв., у м. Києві, по проспекту Воскресенському, у дворі біля будинку № 56, ОСОБА_8 зустрів свого наглядно знайомого ОСОБА_10 , з яким розпочали вживати алкогольні напої.

В подальшому, під час спільного вживання алкогольних напоїв, в приблизний період часу 01 год. 30 хв., - 02 год. 00 хв., 30.06.2025 року, між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт та бійка, в ході якої у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень шляхом нанесення наявним при ньому ножем ударів в тулуб, живіт та інші частини тіла потерпілому.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки у вигляді можливості спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому і бажаючи настання таких наслідків, дістав з кишені одягу наявного при ньому ножа, яким заподіяв три удари в область тулубу, живота та плеча ОСОБА_10 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, проникаючого колото-різаного поранення живота та сліпого поранення лівого плеча.

У подальшому, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, а потерпілого ОСОБА_10 з отриманими тілесними ушкодженнями було доставлено до КПН «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» та поміщено на стаціонарне лікування.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він своїми умисними діями вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

01.07.2025 ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні вказаного злочину.

01.07.2025 у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року клопотання слідчого - задоволено.

Застосувано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк тримання під вартою ОСОБА_8 обчислюється з моменту його фактичного затримання - з 01 години 00 хвилин 01 липня 2025 року.

Роз`яснено судом при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не вбачає підстав визначати розмір застави підозрюваному, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 183 КК України останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, 07.07.2025 захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтуванні апеляційних вимог, зазначав, що підозрюваний з самого моменту затримання визнав свою вину в нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому та брав активну участь в слідчих діях.

Зазначав, що у відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 КПК України.

Стверджував, що жодних належних та допустимих доказів, того, що підозрюваний буде впливати на свідків, потерпілого, намагатиметься переховуватися від органів досудового розслідування, вчинятиме інші кримінальні правопорушення, немає.

Окремо зазначав, що підозрюваний не офіційно працевлаштований, проживає в місті Києві, має батьків, брата, сестру, що вказує на наявність міцних соціальних зв`язків на території міста Києва.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, з таких підстав.

Матеріалами судового провадження встановлено, що за вказаним фактом 01 липня 2025 року внесені відомості про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002252.

01 липня 2025 року о 01 год. 00 хв. ОСОБА_8 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

01 липня 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину підтверджується такими доказами, зокрема: рапортом працівника поліції, протоколом огляду місця події від 30.06.2025, протоколом огляду місця події від 30.06.2025, протоколом допиту свідків від 01.07.2025, протоколом огляду місця події від 01.07.2025, постановою про визнання речових доказів та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 01.07.2025, протоколом допиту підозрюваного від 01.07.2025, протоколом проведення слідчого експерименту від 01.07.2025.

Колегія суддів з висновками слідчого суді першої інстанції не погоджується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При апеляційному перегляді ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримано не в повній мірі.

Приймаючи рішення, слідчий суддя дослідивши у судовому засіданні надані органом досудового розслідування докази, прийшов до висновку про те, що вони є такими, що обґрунтовують підозру ОСОБА_8 в інкримінованому злочині, тобто можливості того, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою судом перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень доведена прокурором та сумнівів не викликає.

Слідчим суддею встановлено, з пояснень прокурора в судовому засіданні, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовують наявність підстав для застосування запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, а саме можливість ОСОБА_8 переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування та судового розгляду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Досліджуючи матеріали клопотання, надані докази, пояснення прокурора, беручи до уваги позицію підозрюваного в судовому засіданні, а також його особистість, слідчий суддя погодився з тим, що на даний час наявні ризики того, що ОСОБА_8 може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Між тим, на думку слідчого судді, відсутні ризики, передбачені п. 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки на його обґрунтування не було наведено жодних пояснень та не надано відповідних доказів. Ризик щодо перешкоджанню кримінального провадження іншим чином, на думку суду, може полягати лише в діях, які не охоплені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, але прокурором такі дії навіть не були наведені в судому засіданні для їх оцінки.

Наведені, на думку слідчого судді, обставини свідчать, що у судовому засіданні прокурор довів обставини, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, як і обставини, передбачених п. 2, 3 тобто існування ризиків та наявність достатніх підстав для застосування запобіжного заходу як - тримання під вартою (п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), який є винятковим запобіжним заходом, і що інший більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобіганню встановлених у судовому засіданні ризиків. Оскільки встановлені у судовому засіданні обставини свідчать про те, що застосування до підозрюваного ОСОБА_8 лише такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою є, наразі, необхідним для запобігання встановленим у судовому засіданні ризикам, які усунути застосуванням іншого, більш м`якого, запобіжного заходу, який є цілком обґрунтованим, відповідним особі підозрюваного, а також меті запобіжного заходу.

Разом з тим, встановивши зазначені обставини, суд не навів в ухвалі достатніх даних, які б свідчили, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та відповідно, не обґрунтував належним чином наявність обставин застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (Буров проти України п. 51).

Суд першої інстанції вірно встановив, що існують ризики заявлені у клопотанні слідчого, проте вони мають незначний ступінь небезпеки, про що свідчать ті обставини, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, має батьків, сестру.

Колегія суддів приймає до уваги наведені обставини та приходить до висновку, що дані обставини свідчать про зменшення імовірності настання ризиків, зазначених слідчим у клопотанні.

Колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя обмежився лише посиланням на законодавчі норми кримінального процесуального закону та застосував підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, належним чином не обґрунтувавши прийняте рішення щодо конкретного кримінального провадження та особи підозрюваного.

Слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111 - 112 рішення від 1 березня 2007 року).

Ризик утечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні узи, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (Becciev v. Moldova п. 58).

Хоча національний суд має певну свобод розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Суомінен проти Фінляндії п. 36).

Отже, з урахуванням вказаних обставин, рішення про застосування, щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є невмотивованим.

Колегія суддів, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, вважає, що сукупність матеріалів судової справи, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88; Котій проти України п. 42; Влох проти Польщі п. 108; Erdagoz v. Turkey п. 51; Cebotari v. Moldova п. 48).

Також, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для обмеження свободи особи має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

На думку колегії суддів, слідчий суддя місцевого суду під час розгляду клопотання слідчого не в повній мірі дотримався підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не визначив мету та цілі, які стоять за ним, а тому колегія суддів вважає, що в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження, особи підозрюваного ОСОБА_8 та практики Європейського суду з прав людини, оскільки обставин необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, крім того при здійсненні вибору між залишенням під вартою та звільненням презумпція залишається за звільненням ("Bykov v. Russia" п. 61).

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням викладеного, ухвала слідчого судді місцевого суду, як така, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону України, підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчої про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 задовольнити частково та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням на нього додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, який на думку колегії суддів, в повній мірі забезпечить запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому апеляційна скарга сторони захисту підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182, 193, 376, 277, 278, 303, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 подану в інтересах ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року скасувати.

Постановити нову ухвалу якою клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0002252 від 01 липня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та прослідування в укриття цивільного захисту під час оголошення повітряної тривоги, на строк до 28 серпня 2025 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватись від спілкування з іншими підозрюваними, свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому перебуває останній, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України зобов`язати Дніпровське управління поліції ГУ НП у м. Києві негайно доставити підозрюваного ОСОБА_8 до місця його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та звільнити його з - під варти.

Копію ухвали направити до Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві для виконання в частині доставки підозрюваного ОСОБА_8 до місця цілодобового домашнього арешту та контролю за виконанням підозрюваним ОСОБА_8 умов запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

ОСОБА_8 , до прибуття працівників Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві для виконання даної ухвали - утримувати в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Визначено строк дії ухвали та покладених слідчим суддею обов`язків в межах строків досудового розслідування у кримінальному провадженні - до 28 серпня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3