Справа № 286/2135/24
1-кп/279/272/25
У Х В А Л А

іменем України

08 травня 2025 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю прокурора ОСОБА_4 , дистанційно обвинуваченого ОСОБА_5 , дистанційно захисника ОСОБА_6 за клопотанням захисника ОСОБА_7 по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_5 ч.2,3 ст.27, ч.4 ст.190, ч.4 ст.27, ч.3 ст.365-2 КК України про повернення обвинувального акту прокурору, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 ч.2,3 ст.27, ч.4 ст.190, ч.4 ст.27, ч.3 ст.365-2 КК України.

12.12.2024 до суду надійшло клопотання адвокат ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору для усунення виявлених недоліків через невідповідність його вимогам ст.291 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_6 клопотання підтримав, просив його задоволити з підстав зазначених в клопотанні, а саме: Обвинувальний акт усупереч вимог п.31 ч.2 ст.291 КПК України не містить необхідних анкетних відомостей викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад в обвинувальному акті відомостей про фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) КК України та формулювання обвинувачення не відповідають загальним засадам кримінального судочинства та положенням КК України (п.5 ч.2 ст.291 КПК України); будь-яких належних чи допустимих доказів вчинення протиправних дій безпосередньо ОСОБА_5 , стороною обвинувачення суду не надано; всі докази містять ознаки недопустимих доказів з урахуванням грубого порушення вимог КПК України, оскільки суду не надані докази законності їх отримання (ухвала слідчого судді про тимчасовий доступ, протокол тимчасового доступу тощо), і в той же час не містять будь-якого об`єктивного підтвердження вчинення безпосередньо ОСОБА_5 будь-яких протиправних дій; кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч.ч. 2, 3 ст.27, ч.4 ст.190, ч.4 ст.27, ч.3 ст.365-2 КК України є необґрунтованою, твердження про нібито вчинення ним тяжкого злочину безпідставними; порушення правил підслідності, а саме: відповідно до інформації, зазначеній у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що міститься в матеріалах кримінального провадження, місцем вчинення кримінальних правопорушень є землі Малинської міської ради Житомирської області, таким чином, місце вчинення кримінальних правопорушень місто Малин, перебувало під юрисдикцією Малинського ВП Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, а слідчим та прокурором, всупереч вимог зазначених положень КПК України, здійснюється проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні без доручення проведення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, що автоматично тягне за собою недопустимість доказів, отриманим неналежним органом досудового розслідування; неналежного вручення повідомлення про підозру та обвинувального акт, ні за відомим місцем реєстрації та проживання ОСОБА_5 , ані на адресу житлово-експлуатаційної організації, повідомлення про підозру від 10.03.2023 стороною обвинувачення направлено не було.

В обґрунтування належного вручення повідомлення про підозру ОСОБА_5 , слідчий зазначив, що останній 03.07.2022 через пункт перетину державного кордону «Старокозаче» виїхав на території Молдавської Республіки та на територію України не повертався. Окрім зазначеного, у постанові про зупинення досудове розслідування вказано, що 10.03.2023 ОСОБА_5 у передбачений законом спосіб повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 365-2 КК України. Враховуючи не з`явлення на виклик до органу досудового розслідування, а також перебування за межами території України, постановою слідчого від 17.03.2023 підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у міжнародний розшук, у постанові про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_5 від 17.03.2023 вказано, що останній переховується від органів досудового розслідування, на теперішній час його місцезнаходження невідоме. Однак підозрюваний ОСОБА_5 жодного разу не був викликаний слідчим і прокурором у порядку ч.1 ст.135 КПК України шляхом направлення йому повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, доказів направлення таких повісток слідчим також не надано. Крім вказаного, і слідчому, і прокурору місце перебування ОСОБА_5 було достеменно відомо і на час винесення повідомлення про підозру, і на час оголошення його розшуку, і на теперішній час, сторона обвинувачення достеменно обізнана про його перебування за межами території України.

Водночас, сторона обвинувачення зверталась до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням від 19.03.2024 про здійснення спеціального досудового розслідування. При судовому розгляді 22.03.2024 даного клопотання сторони обвинувачення, підозрюваний ОСОБА_5 брав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції та надав вичерпні покази щодо місця свого перебування та постійного спілкування із слідчим.

Всупереч вимогам п.4 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000193 від 06.03.2023 не містить відомостей про прізвище, ім`я, по батькові та займану посада слідчого, прокурора. Водночас, у обвинувальному акті слідчим зазначено витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні, зазначені експертизи призначені та проведені у кримінальному провадженні № 0000167 від 04.04.2020, обвинувальний акт у якому, ухвалою Житомирського апеляційного суду від 18.09.2023, направлено для розгляду по суті до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, таким чином, зазначенням у обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000193 витрат на залучення експертів на проведення вказаних судових експертиз у кримінальному провадженні № 0000167 може призвести до подвійного стягнення витрат на проведення одних і тих самих судових експертиз. Вищенаведені недоліки обвинувального акту, на думку сторони захисту, невідповідають вимогам п.31, п.5 ч.2 ст. 291 та ст.91 КПК України, що є грубим порушенням права обвинуваченого на захист, оскільки позбавляє сторону захисту можливості спростувати висунуте неконкретне обвинувачення наявним алібі та в повній мірі використовувати визначені КПК України інструменти для здійснення свого захисту під час судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання, просив його задоволити.

Представник потерпілого в підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити в його відсутність.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні надав заперечення щодо заявленого стороною захисту клопотання, яке підтримав в судовому засіданні, просив відмовити в задоволенні клопотання з підстав, зазначених в запереченні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного висновку.

Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення прокурору обвинувального акту тільки в тому випадку, коли він не відповідає вимогам КПК України. Частиною 4 статтею 110 КПК України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України. Статтею 291 КПК встановлено коло вимог до обвинувального акту. Зокрема він повинен містити: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження. Отже, із вищенаведеного випливає, що з огляду на засади законності та диспозитивності, суд на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України вправі ухвалити рішення про повернення обвинувального акта лише за умови, що він не відповідає вимогам, встановленим ст.291 КПК України.

У свою чергу, особливістю підготовчого провадження є те, що на цій стадії суд не досліджує доведеність обставин, викладених в обвинувальному акті, не оцінює повноту пред`явленого обвинувачення та правильність кваліфікації діяння, інкримінованого особі. Закріпивши можливість повернення обвинувального акта прокурору на первісному етапі судового провадження, законодавець очевидно не мав наміру створити таким чином простір для попередньої судової оцінки правильності та об`єктивності позиції сторони обвинувачення у змагальному кримінальному процесі.

Дослідження обвинувального акта під час підготовчого судового засідання спрямоване виключно на встановлення відповідності його форми і змістовного наповнення вимогам ст.291 КПК України, та відсутності в ньому положень, що суперечать одне одному, усунення яких є неможливим в процесі повноцінного судового розгляду.

Проаналізувавши викладені у клопотанні захисника доводи, суд дійшов висновку, що поданий обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки містить відомості, що передбачені п.п. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив, і до нього додано передбачені кримінальним процесуальним законом додатки, тобто стороною обвинувачення дотримані визначені законом вимоги до обвинувального акта в тій мірі, яка не перешкоджає суду призначити судовий розгляд.

Так, стороною обвинувачення ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст.27, ч.4 ст.190, ч.4 ст.27, ч.3 ст.365-2 КК України.

Суд звертає увагу на те, що наявність у діях особи складу кримінального правопорушення, відноситься до процесу доказування і, з огляду на цілі та завдання підготовчого провадження, не є предметом розгляду під час підготовчого судового засідання.

На стадії підготовчого провадження суд не може оцінювати правильність та обґрунтованість правової кваліфікації кримінального правопорушення та, більше того, наявність чи відсутність його складу.

Саме доказування можливе лише під час судового розгляду кримінального провадження по суті при безпосередньому дослідженні доказів.

Щодо тверджень сторони захисту про неконкретність обвинувачення, суд зазначає наступне. Під формулюванням обвинувачення слід розуміти короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактично моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Щодо тверджень захисника, про те, що особа, яка звернулась до правоохоронного органу із заявою про вчинення ОСОБА_8 кримінального првопорушення підпадає під ознаки викривача та обвинувальний акт не містить необхідних анкетних відомостей викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), розміру пропонованої винагороди, суд зазначає наступне.

Згідно із визначенням, наведеним у п. 16-2 ч. 1 ст. 3 КПК України, викривачем є фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, звернулася із заявою або повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування.

У роз`ясненнях Національного агентства з питань запобігання корупції від 12.06.2023 № 2 «Щодо правового статусу викривача» зазначено, що особа вважається викривачем за сукупності ряду умов: 1) здійснити повідомлення повинна фізична особа (громадянин України, іноземець, особа без громадянства), у якої наявне переконання, що інформація є достовірною; 2) наведена у повідомленні інформація має містити фактичні дані, що підтверджують можливе вчинення іншою особою корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень Закону, які можуть бути перевірені; 3) повідомлена особою інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходження нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання. У разі відсутності хоча б однієї вищевказаної умови, особа не може вважатися викривачем.

За своїм процесуальним статусом викривач є заявником із ширшим колом процесуальних прав (п. 25 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 60 КПК України). Спеціальні права викривача передбачені у ст. 53-3 Закону України «Про запобігання корупції».

Натомість наявні у суду матеріали, зокрема Реєстр матеріалів досудового розслідування, не містять відомостей про надання особі, яка звернулась до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального првопорушення процесуального статусу викривача та про реалізацію нею спеціальних прав, які б могли вказувати на те, що особа має статус викривача у цьому кримінальному провадженні.

Прокурор в запереченні щодо клопотання зазначив, що в даному кримінальному провадженні викривачі відсутні, а тому в обвинувальному акті анкетні відомості викривача та розмір пропонованої йому винагороди не вказувалось за відсутності таких.

На підставі викладеного суд відхиляє доводи сторони захисту щодо повернення обвинувального акта прокурору з підстав відсутності в обвинувальному акті відомостей про викривача.

Вказані підстави не є істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, не можуть бути підставою для визнання всього процесуального документу неналежно оформленим і поверненням останнього також на доопрацювання прокурору.

Крім цього, суд зазначає, що відсутність відомостей про викривача жодним чином не обмежує прав обвинуваченого та сторону захисту.

Варто зазначити, що в обвинувальному акті міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор (а не суд чи сторона захисту) вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення із зазначенням дій, які, як стверджує сторона обвинувачення, були вчинені ОСОБА_5 , а також обставини, які, відповідно до положень КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

При цьому, визначення обсягу фактичних обставин кримінального правопорушення, що викладаються в обвинувальному акті, і формулювання обвинувачення належить до дискреційних повноважень прокурора, а наведені в обвинувальному акті фактичні дані мають в своїй сукупності лише давати уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, а також можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. У свою чергу, суд шляхом дослідження представлених сторонами доказів приходить до висновку про відповідність чи невідповідність викладеної в обвинувальному акті позиції підтвердженим обставинам справи. Проте, така компетенція суду з`являється вже під час судового розгляду кримінального провадження.

У цьому контексті суд звертає увагу на правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові від 03.07.2019 по справі №273/1053/17, відповідно до якої кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг та повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, визначення ж обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Не знайшли свого підтвердження також і висновки сторони захисту про те, що причиною для повернення обвинувального акту є також і те, що при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_5 , слідчим порушено принцип презумпції невинуватості, закріплений у ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, п.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки в обвинувальному акті містяться твердження слідчого, що особи вчинили кримінальні правопорушення, передбачені відповідними статтями Кримінального Кодексу України, що на думку сторони обвинувачення є тотожним визнанню його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення до ухвалення судом обвинувального вироку У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п. 13 ч. 1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінальноправової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення, не викликає сумнівів та не є підставою для висновків про встановлення винуватості вказаної осіби у вчиненні інкримінованих злочинів замість суду.

Слід наголосити, що конкретність та доведеність обвинувачення досліджуються під час судового розгляду та оцінюються судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення і не можуть бути предметом оцінки під час підготовчого судового засідання.

Щодо порушення правил підслідності необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 216 КПК України Слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень: вчинених Президентом України, повноваження якого припинено, Прем`єр-міністром України, членом Кабінету Міністрів України, першим заступником та заступником міністра, членом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Головою Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Головою Фонду державного майна України, його першим заступником та заступником, членом Центральної виборчої комісії, народним депутатом України, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, Директором Національного антикорупційного бюро України, Директором Бюро економічної безпеки України, Генеральним прокурором, його першим заступником та заступником, Головою Національного банку України, його першим заступником та заступником, Головою Національного агентства з питань запобігання корупції, його заступником, Секретарем Ради національної безпеки і оборони України, його першим заступником та заступником, Постійним Представником Президента України в Автономній Республіці Крим, його першим заступником та заступником, радником або помічником Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, суддею, працівником правоохоронного органу, особою, посада якої належить до категорії "А", крім випадків, коли досудове розслідування цих кримінальних правопорушень віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України згідно з частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 365-2 КК України, а тому вказане кримінальне провадження підслідне органам ДБР.

Крім того, не заслуговують на увагу суду всі інші зауваження/підстави наведені в клопотанні стороною захисту щодо повернення обвинувального акту прокурору, щодо його невідповідності ст.291 КПК України, оскільки не є підставою, в розумінні п.3 ч.3 ст.314 КПК України для його повернення.

Водночас суд вважає, що обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні у достатній мірі інформує обвинуваченого про обставини та характер інкримінованих йому кримінальних правопорушень та забезпечує можливість реалізації права на захист.

Поряд з цим, нормами КПК України прокурор наділений повноваженнями змінювати обвинувачення в суді, висувати додаткове обвинувачення, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення (ч. 2 ст. 337, ст. ст. 338-340 КПК України).

Сторона ж захисту під час судового розгляду зможе самостійно обстоювати правову позицію захисту, зокрема щодо відсутності в діях ОСОБА_5 складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень, та надати суду відповідні докази, як це передбачено правилами ст. 22 КПК України.

Окрім того, ч. 3 ст. 337 КПК України передбачено право суду вийти за межі зазначеного в обвинувальному акті висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд вважає, що повернення обвинувального акта прокурору з викладених у клопотанні підстав, призведе до порушення засад змагальності та може бути розцінене як втручання суду у формулювання висунутого прокурором обвинувачення, що є виключною прерогативою останнього.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що стороною захисту не наведено, а судом не встановлено невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України, яка б слугувала беззаперечною підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 369, 372, 376 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000193 від 06.03.2023 по обвинуваченню ОСОБА_5 ч.2,3 ст.27, ч.4 ст.190, ч.4 ст.27, ч.3 ст.365-2 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_10

копія згідно з оригіналом