У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2025 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в с. Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області та фактично проживає в АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, офіційно не працюючого, одруженого, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 липня 2025 року включно.

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5

(в режимі відео-конференції з використанням власних технічних засобів в системі «EasyCon»)

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18 липня 2025 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначає, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

В провадженні ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000283 від 20 травня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 129, частиною першою статті 263 КК України.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 без передбаченого законом дозволу, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин придбав ручну гранату РГН та ручну осколкову гранату типу Ф-1, які зберігав за місцем свого мешкання.

19 травня 2025 року у ОСОБА_6 виник умисел на здійснення погроз вбивством відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та з метою його реалізації прибув до домоволодіння де останні проживають та у підтвердження реальності погроз взяв з собою гранату РГН та гранату типу Ф-1. Перебуваючи в приміщенні будинку по АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 зайшов до кімнати де перебувала ОСОБА_8 з неповнолітньою дитиною та ОСОБА_9 та почав демонструвати наявні у нього гранати і висловлювати погрози щодо позбавлення життя присутніх. В подальшому для підтвердження своїх погроз витягнув чеку з гаранти РГН, привівши її у бойовий стан та після боротьби викинув її, після чого граната детонувала.

20 травня 2025 року ОСОБА_6 затримано в порядку статті 208 КК України.

Цього ж дня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених частиною першою статті 129, частиною першою статті 263 КК України, тобто у придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу та погрозі вбивством.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих кримінальних правопорушень та про наявність ризиків, передбачених п. 1,2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1,2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 без передбаченого законом дозволу, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин придбав ручну гранату РГН та ручну осколкову гранату типу Ф-1, які зберігав за місцем свого мешкання.

19 травня 2025 року у ОСОБА_6 виник умисел на здійснення погроз вбивством відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та з метою його реалізації прибув до домоволодіння де останні проживають та у підтвердження реальності погроз взяв з собою гранату РГН та гранату типу Ф-1. Перебуваючи в приміщенні будинку по АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 зайшов до кімнати де перебувала ОСОБА_8 з неповнолітньою дитиною та ОСОБА_9 та почав демонструвати наявні у нього гранати і висловлювати погрози щодо позбавлення життя присутніх. В подальшому для підтвердження своїх погроз витягнув чеку з гаранти РГН, привівши її у бойовий стан та після боротьби викинув її, після чого граната детонувала.

20 травня 2025 року ОСОБА_6 затримано в порядку статті 208 КК України.

Цього ж дня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених частиною першою статті 129, частиною першою статті 263 КК України, тобто у придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу та погрозі вбивством.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду оскільки, підозрюється у вчиненні злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, того що підозрюваний моженезаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому проваджені оскільки, ОСОБА_6 знає свідків які надали покази проти нього, тому може вплинути на них з метою зміни показань, або надання показань, що виправдовують його.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд, враховує, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину. У зв`язку з чим тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному є достатнім мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому, всупереч доводам апелянта, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, а така можливість в даному кримінальному провадженні, з огляду на характер злочину, що розслідується та наразі інкримінується ОСОБА_6 , об`єктивно та беззаперечно, існує.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2025 року, щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді