ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2377/25 Справа № 183/2076/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000238 за апеляційною скаргою прокурора Самарівської окружної прокуратури, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянка України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 09.01.2025 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.289, ст.75 КК України до 3 років обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, зазначити в резолютивній частині вироку, що документально підтверджені процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 5006-20 стягнути на користь держави з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 163,44 грн з кожного; виключити з мотивувальної частини вироку відносно ОСОБА_7 кваліфікуючу ознаку - повторність; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувальний вирок, не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних частинах, а зазначено про необхідність стягнення в солірному порядку з обвинувачених на користь держави судових витрат, однак солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Також судом правильно встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судима, а тому у мотивувальній частині вироку, при викладенні обставин кримінального правопорушення, суд безпідставно послався на те, що обвинуваченою ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, вчинене повторно.

Вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2025 року: - ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; на підставі ст.75 КК України обвинувачена звільнена від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладено певні обов`язки, передбачені ст.76 КК України; - ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.01.2025 року, та остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки; на підставі ст.75 КК України обвинувачений звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ст.76 КК України; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, 08.11.2020 року приблизно о 12.00 годині ОСОБА_7 діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з особою, кримінальне провадження відносно якої зупинене у зв`язку з проходженням військової служби, особою, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі смертю та неповнолітньою особою, яка не була притягнута до кримінальної відповідальності, який був введений в оману, реалізуючи свій спільний прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, приїхали на автомобілі марки ГАЗ 31069, реєстраційний номер НОМЕР_1 , до кукурудзяного поля, з кадастровим номером :02:027:0434, що належить ФГ ОСОБА_9 , розташованого поблизу с. Кільчень Новомосковського району Дніпропетровської області, де переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, діючи спільно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, таємно викрали, а саме зірвали та склали у заздалегідь приготовлені 28 мішків початки кукурудзи сорту «Хотин», які належать ФГ ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_8 , розподіливши злочинні ролі, відповідно до яких ОСОБА_7 діючи умисно, повторно, разом із ОСОБА_8 та особою, кримінальне провадження відносно якої зупинене у зв`язку з проходженням військової служби загрузили до автомобіля марки ГАЗ 31069, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 6 мішків заповнених початками кукурудзи, які останні повезли до м. Перещепино Новомосковського району Дніпропетровської області, а особа, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі смертю разом із неповнолітньою особою, яка не була притягнута до кримінальної відповідальності в цей момент залишилися на вищевказаному полі з 22 мішками заповненими початками кукурудзи сорту «Хотин» загальною вагою 680 кг, вартістю 20,76 грн за 1 кг, на загальну суму 14 116,80 грн, які належать ФГ ОСОБА_10 , де чекали на ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особа, кримінальне провадження відносно якої зупинене у зв`язку з проходженням військової служби, з метою вивезення залишених мішків з початками кукурудзи для подальшої їх реалізації.

В подальшому, особа, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі смертю разом з неповнолітньою особою, яка не була притягнута до кримінальної відповідальності, були помічені працівниками фермерського господарства ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , та затримані на місці вчинення злочину, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , особа, кримінальне провадження відносно якої зупинене у зв`язку з проходженням військової служби та особа, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі смертю, виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Правильність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність їх вини в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченим, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ними кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину; дані про особи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які за місцем проживання характеризуються посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, а також те, що шкоду, завдану потерпілій стороні, відшкодовано та те, що представник потерпілого не наполягав на призначенні обвинуваченим суворого покарання; обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченим - щире каяття; обставин, що обтяжують покарання - судом не встановлено.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, із застосуванням ст.75 КК України та встановленням іспитового строку на 1 рік, та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки, із застосуванням ст.75 КК України та встановленням іспитового строку на 2 роки, яке є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Водночас, доводи прокурора про те, що у мотивувальній частині вироку, при викладенні обставин кримінального правопорушення, суд безпідставно послався на те, що обвинуваченою ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, вчинене повторно, оскільки ОСОБА_7 раніше не судима, колегія суддів вважає слушними з огляду на таке.

Статтею 32 КК України передбачено, що повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів провадження обвинувачена ОСОБА_7 раніше не судима, що також було встановлено судом та зазначено у вступній частині вироку, та у цьому кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні одного епізоду кримінального правопорушення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно вказав у мотивувальній частині вироку на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, обвинуваченою ОСОБА_7 - повторно, а тому така ознака як повторно з мотивувальної частини вироку підлягає виключенню.

Вимоги прокурора щодо стягнення з обвинувачених в рівних частинах витрат на залучення експерта, а не в солідарному порядку як це зазначено у вироку, колегія суддів вважає частково обгрунтованими з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта.

Відповідно до п.13 ч.1, ч.3 ст.368 КПК України: - ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; - якщо обвинувачуються декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного з обвинувачених.

Згідно із положеннями п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України та п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частині вироку зазначаються мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд, в тому числі про відшкодування процесуальних витрат.

З обвинувального акта вбачається, що в ході проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні було проведено судово- товарознавчу експертизу вартістю 326,88 грн.

З резолютивної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції в солірному порядку в рівних частинах стягнув з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказані витрати в сумі 163,44 грн, тобто місцевий суд фактично стягнув з обвинувачених процесуальні витрати в дольовому порядку, однак помилково зазначив про солідарне стягнення цих витрат.

Враховуючи зазначене, посилання суду про солідарне стягнення з обвинувачених витрат за проведення експертизи підлягає виключенню з вироку.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України підлягає зміні, що не є погіршенням становища обвинувачених відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Самарівської окружної прокуратури, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2025 року задовольнити.

Вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити.

Виключити із мотивувальної частини вироку посилання суду на вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, - повторно.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання про солідарне стягнення з обвинувачених витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи № 5006/20.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4