Справа №760/9415/25 1-кп/760/2942/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань у м.Києві клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору, клопотання прокурора ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, у кримінальному провадженні №0000681 від 02.04.2025, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Солом`янського районного суду м. Києва надійшло кримінальне провадження №0000681 від 02.04.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, в якому ухвалою суду було призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000681 від 02.04.2025 року, оскільки, на думку захисника, даний обвинувальний акт не відповідає ст.291 КПК України, адже згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у державній зраді, тобто у переході на бік ворога в період збройного конфлікту, разом з тим у викладених в обвинувальному акті фактичних обставинах не зазначено ані про збройний конфлікт, ані про перехід на бік ворога, до того ж досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалося слідчими ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополь, в порушення правил підслідності, визначених ст.216 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника та просив суд обвинувальний акт повернути прокурору.

Прокурор заперечував щодо задоволення вищевказаного клопотання, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зокрема, зазначив, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000681 від 02.04.2025 відповідає вимогам КПК України, ОСОБА_4 обвинувачується у державній зраді, а саме в наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, а не в переході на бік ворога в період збройного конфлікту; орган досудового розслідування у даному кримінальному провадженні визначався постановою про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування.

Суд, дослідивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів у кримінальному провадженні №0000681 від 02.04.2025, заслухавши пояснення сторін, дійшов наступного висновку.

Так, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу (ч. 4 ст. 110 КПК України).

Пунктом 3 ч.3 ст.314 КПК України встановлено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000681 від 02.04.2025 та реєстром матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у державній зраді, а саме в наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, а не в переході на бік ворога в період збройного конфлікту, як про це зазначає захисник ОСОБА_5 , також в реєстрі матеріалів досудового розслідування наявна інформація про постанову заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора України ОСОБА_6 від 08.07.2015 року про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування.

Виходячи з наведеного, судом не встановлено невідповідності обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000681 від 02.04.2025 вимогам КПК України, які б могли бути підставою для повернення прокурору даного обвинувального акта, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення прокурору обвинувального акта в кримінальному провадженні №0000681 від 02.04.2025 необхідно відмовити.

Прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополь, що поширює свою діяльність на Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_3 було подано клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 діб без визначення розміру застави.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав своє клопотання та вважав за доцільне обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, зокрема, зазначивши, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 наявні передбачені ст. 177 КПК України ризики, які вказують на те, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим вище, що підтверджується вищевикладеними обставинами.

Захисник ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечували, оскільки ризики необґрунтовані та є лише припущеннями, прокурором замість клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подано клопотання про обрання такого запобіжного заходу, а тому просили змінити запобіжний захід на заставу.

Суд, дослідивши матеріали справи №760/9415/25, заслухавши позицію прокурора, обвинуваченого, захисника, дійшов наступного висновку.

Суд виходить з чч.1, 2 ст. 29 Конституції України, відповідно до яких кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, законодавець чітко зазначає, що на стадії підготовчого судового засідання може бути подано як клопотання про обрання (застосування) запобіжного заходу щодо обвинуваченого, так і про його продовження.

Суд також виходить з ст.177 КПК України, згідно з якою метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Частиною 1 ст.184 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, і повинно містити:

1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа;

2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу;

5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;

7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Суд виходить з того, що на даному етапі розгляду кримінального провадження суд не вправі визнавати особу винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, водночас суд доходить висновку, що причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, є вірогідною та достатньою для обрання (застосування) щодо нього запобіжного заходу.

Суд також враховує, що за своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій, перелік яких визначений ч.1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у один із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Зокрема, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ в справі "Бекчиєв проти Молдови").

Також, серед іншого, потрібно враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, статки, зв`язки з державою, в якій його переслідували в межах закону, та його міжнародні контакти (справа «В. проти Швейцарії», «Пунцельт проти Чехії»).

При цьому, згідно з практикою ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

З урахуванням вищенаведеного, суд доходить до висновку, що прокурором у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в цілому дотримано вимоги ч.1 ст.184 КПК України щодо клопотань слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу, в т.ч. викладено обставини, що дають підстави висунути обвинувачення щодо ОСОБА_4 за ч.1 ст.111 КК України, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; викладено обставини, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність ризиків переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, і є посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання таким ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів тощо.

Суд також доходить висновку, що прокурором в судовому засіданні, зокрема, доведено, що існують обставини, які свідчать про те, що наявні ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_4 під вартою, а саме:

- ризик переховуватися від суду, про що свідчать такі обставини як тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, що полягає в позбавленні волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років, документів щодо соціальних зв`язків обвинуваченого суду не надано;

- ризик незаконно впливати на свідків, які ще не допитані під час судового розгляду.

Вищенаведене, на думку суду, також унеможливлює застосування щодо обвинуваченого інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, оскільки такі заходи не забезпечать як запобігання встановленим судом ризикам, так і виконання завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України, можуть негативно вплинути на перебіг судового розгляду даного кримінального провадження, а тому вважає обґрунтованим обрати запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Крім того, суд ураховує, що згідно з абз.8 ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.

На думку суду, обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, в даному випадку, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Виходячи із змісту ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загально - суспільних прав та інтересів.

Суд також ураховує відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних відомостей, що обвинувачений ОСОБА_4 не може утримуватися в умовах несвободи.

Виходячи з абз.8 ч.4 ст.183 КПК України суд не визначає розмір застави.

На підставі викладеного та керуючись ст.29 Конституції України, стст.176-178, 183, 184, 199, 315 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору у кримінальному провадженні №0000681 від 02.04.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, - відмовити.

Клопотання прокурора відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_3 - задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 18.07.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Визначити строк дії ухвали до 24 год. 00 хв. 18.07.2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в частині застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1