ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 675/842/25

Провадження № 11-кп/820/555/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Хмельницькому, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 червня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Таке рішення суд мотивував тим, що із наявних в матеріалах особової справи засудженого характеристик, та наданої адміністрацією державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» актуальної, на час розгляду, характеристики на ОСОБА_6 від 19.06.2025, засуджений немає бажання працювати, стикаючись з проблемою, вчиняє перше-ліпше, що спадає на думку, не може передбачати наслідки своїх дій, самооцінка завищена, до засудження мали місце поодинокі випадки вживання алкоголю, не усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення для потерпілої особи, вважає, що з ним вчинили несправедливо, за час відбування покарання допускав порушення режиму відбування покарання, не заохочувався та 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, що не заперечується і самим засудженим, стягнення погашені, має захворювання, яке не підпадає під дію ст. 84 КК України, засуджений ОСОБА_6 холерик із асоціальною спрямованістю, який може бути агресивним, жорстоким, дратівливим та легко ідучим на порушення режиму відбування покарання, що підтверджується психологічною характеристико, а відтак, зважаючи на вказані обставини, місцевий суд прийшов до переконання, що засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Захисник ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_6 . Зазначає, що станом на червень 2025 ОСОБА_6 відбув більше 27 років позбавлення волі, а із зарахуванням строку попереднього ув`язнення більше 31 року, а тому звернувся з клопотанням про заміну йому призначеного покарання, з урахуванням відбутого в межах тридцяти років, в цілому. Переконує, що за період відбуття покарання ОСОБА_6 повністю усвідомив тяжкість вчиненого та завдану шкоду, твердо став на шлях виправлення. Посилається на те, що засуджений відбув покарання у виді довічного позбавлення волі більше 15 років, яке може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі, за місцем відбування покарання зарекомендував себе позитивно, що свідчить про його виправлення.

Засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою задовольнити його клопотання. Зазначає, що він відбув покарання вже більше 31 року, тому підстав для утримання його у в`язниці немає. Зазначає, що надав суду довідку адміністрації установи, у відповідності до якої його працевлаштування, на даний час, неможливе. За увесь час відбування покарання порушення ним режиму утримання було лише 4 рази, і ті незначні, останнє було у 2008 році, тобто 18 років тому, після того немає жодного порушення. Посилається на упереджене ставлення стосовно нього з боку адміністрації Замкової ВК №58, яка пише негативну характеристику щоб йому нашкодити. Заохочень немає, так як вони надаються адміністрацією установи лише за роботу. Тому, вказує на безпідставність висновку суду першої інстанції на те, що він не став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечила проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно з приписами ст. 407 ч. 1 п. 3 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Наведених вимог суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, суд першої інстанції врахував та ретельно перевірив всі обставини, які мають значення для прийняття правильного судового рішення.

У відповідності до положень ст.154 ч.ч.3, 12, 13 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст. 81,82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань, у місячний термін, надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Адміністрація органу або установи виконання покарань, після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання, зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі.

Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації.

Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади`наказом Міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за № 116/39172 затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого».

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей 81,82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Відтак на національному рівні Конституційний Суд України визнав, що норми закону України про кримінальну відповідальність не містять положень, які надають суду повноваження для застосування до осіб, яких засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Водночас зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року з метою усунення цієї системної проблеми Міністерством юстиції розроблено та 18 жовтня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до КУпАП, КК України та КПК України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», які набрали чинності 06 листопада 2022 року.

Зокрема, 06 листопада 2022 року набрали чинності Закони України № 2689-ІХ від 18 жовтня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року «Про внесення змін до КПК України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану».

Указаними Законами внесені зміни до КК, КПК та КВК, зокрема, щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Законом № 2690-ІХ внесені зміни до положень статті 82 КК, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджений за вироком Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2002 за ст.ст. 69, 190-1, 223 ч. 2 КК України (1960 року), ст. 187 ч. 4 КК України (2001 року), ст. 42 КК України (1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.

Ухвалою Верховного Суду України від 09.07.2002 вирок Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2002 щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17.08.2016 зараховано в строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 затримання та тримання під вартою як запобіжний захід з 12.04.1998 по 09.07.2002, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_6 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)».

Станом на 19.06.2025 засуджений ОСОБА_6 фактично відбув 31 рік 5 місяців 5 днів призначеного йому покарання, тобто формально відбув визначений ч. 5 ст. 82 КК України строк покарання та за вказаним критерієм покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

При цьому ч. 12, 13 ст. 154 КВК України визначено обставини, які враховуються під час вирішення питання про заміну більш м`яким (позбавлення волі на строк від 15 до 20 років) покарання у виді довічного позбавлення волі.

Зазначені норми зобов`язують приймати таке рішення з урахуванням висновку адміністрації установи щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, складання якого здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Метою подання такого висновку є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Окрім цього особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд дійшов обґрунтованого висновку, з урахуванням положень ст. 154 КВК України, ст. 82 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

При прийнятті рішення судом прийнято до уваги характеристику від 19.06.2025 надану адміністрацією державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», відповідно до якої засуджений ОСОБА_6 не має бажання працювати; стикаючись з проблемою, вчиняє перше-ліпше, що спадає на думку; не може передбачати наслідки своїх дій; самооцінка завищена; до засудження мали місце поодинокі випадки вживання алкоголю; не усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення для потерпілої особи, вважає, що з ним вчинили несправедливо.

Як засвідчують матеріали особової справи засудженого та наявні характеристики, ОСОБА_6 за час відбування покарання допускав порушення режиму відбування покарання. Так встановлено, що засуджений ОСОБА_6 не заохочувався та 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, що підтверджується матеріалами особової справи та не заперечується і самим засудженим; стягнення погашені.

Судом враховано і те, що згідно з даними довідки про надання медичної допомоги засудженому ОСОБА_6 , він має захворювання, яке не підпадає під дію ст. 84 КК України.

Згідно з психологічною характеристикою від 09.01.2025 констатується та обставина, що варто пам`ятати, що засуджений ОСОБА_6 холерик із асоціальною спрямованістю, який може бути агресивним, жорстоким, дратівливим та легко ідучим на порушення режиму відбування покарання.

У матеріалах провадження наявний висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 , у якому зазначено, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. Загальна кількість балів засудженого становить 51.

При цьому необхідно відзначити і те, що згідно з протоколом №16 від 15.08.2023 засідання відповідної комісії державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», засудженому ОСОБА_6 було відмовлено в направленні матеріалів в суд, щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк на підставі ч. 5 ст. 82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.

На час розгляду клопотання ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк набув формальне право на застосування до нього ст. 82 КК України.

Такі обставини не зобов`язують суд автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття покарання строком від 15 років.

Рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально.

Підставою для застосування ст. 82 КК України захисник вказує те, що засуджений став на шлях виправлення, його стан здоров`я.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції вірно проаналізував всі обставини, зазначив про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у засудженого ОСОБА_6 , за весь час відбування покарання, відсутні заохочення, а наявність позитивної характеристики релігійної організації «Релігійна громада церкви християн віри євангельської «Скинія» не є підставою для застосування щодо засудженого пільги - заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Посилання засудженого на негативне ставлення з боку адміністрації установи апеляційний суд відхиляє, так як такі обставини не можуть бути безумовною підставою для задоволення клопотання ОСОБА_6 . При цьому, головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання - є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Твердження апеляційної скарги засудженого, що він не працевлаштований, так як роботу надає установа, колегією суддів уважається безпідставними з урахуванням даних характеристики від 19.06.2025, відповідно до якої засуджений ОСОБА_6 не бажає працювати.

Аргументи захисника про те, що суд формально підійшов до оцінки ступеню виправлення засудженого ОСОБА_6 , оскільки він відбув покарання більше п`ятнадцяти років, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Так, на виконання вимог ЄСПЛ, викладених у рішенні «Петухов проти України», 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХвід 18 жовтня 2022року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі (далі Закон). Цим Законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Тобто, наведений Закон надав право особі на звернення до суду з відповідним клопотанням та жодним чином не зобов`язує суд автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття останньою покарання строком від 15 років.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заміна покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, на даний час, не сприятиме виправленню ОСОБА_6 та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, тому відсутні підстави для задоволення клопотання.

Отже, незважаючи на доводи апелянтів, призначене ОСОБА_6 вироком Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2002 покарання у виді довічного позбавлення волі, не може бути визнане таким, що не відповідає вимогам Конституції та законам України, а також практиці Європейського суду з прав людини, а відтак колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення вимог захисника та заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі із визначеним строком.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, а також те, що заміна не відбутої частини покарання засудженому більш м`яким є правом, а не обов`язком суду, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає, а тому апеляційні скарги засудженого та захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405,407,409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 червня 2025 року стосовно засудженого ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого та захисника - без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3