Справа № 729/247/25
1-кп/729/74/25 р.

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2025 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі колегії суддів: головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурора ОСОБА_4 , в режимі відеоконференції захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , в режимі відеоконференції захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 , в режимі відеоконференції захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 , обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , секретаря судового засідання - ОСОБА_13 ,

розглянувши клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000144 від 27.07.2024 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.28, ч.2 ст. 113, ч.3 ст.28, ч.2 ст.113 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.28, ч.2 ст. 113, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.113 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28, ч.2 ст. 113, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.113 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.113 КК України,

В С Т А Н О В И В :

У Бобровицькому районному суді Чернігівської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000144 від 27.07.2024 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.28, ч.2 ст. 113, ч.3 ст.28, ч.2 ст.113 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.28, ч.2 ст. 113, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.113 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28, ч.2 ст. 113, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.113 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.113 КК України, затверджений прокурором Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_14 .

У судовому засіданні прокурор подав письмове клопотання про продовження обвинуваченим обраного стосовно них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, так як такий строк закінчується у кожного з обвинувачених 21.05.2025. Прокурор обґрунтовує свої клопотання тим, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які враховувалися їм при обранні запобіжних заходів на даний час не змінилися та не зникли. Зокрема, існують ризики переховування від суду для уникнення покарання за вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень, вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження вчинення даних кримінальних правопорушень. Так, прокурор, на підтвердження існування зазначених ризиків, зазначив, що у провадженні Малиновського районного суду м.Одеса пребуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України та по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України. Прокурор у клопотанні також зазначає, що підтвердженням ризику вчинення інших кримінальних правопорушень ОСОБА_8 є наявність вироку Солом`янського районного суду м.Києва від 31.07.2024, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.309 КК України. ОСОБА_11 та ОСОБА_9 також, зважаючи на невідворотність майбутнього покарання за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, можуть переховуватися від суду та продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення. ОСОБА_9 вироком Бобровицького районного суду від 04.09.2024 засуджений за ч.2 ст.389 КК України із застосуванням ст.ст.71,72 КК України.

Представниця потерпілого у судове засідання не з`явилася, проте надіслала заяву, у якій просила провести судове засідання у її відсутність.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисниця просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, оскільки заявлені ним ризики не обгрунтовані. Адвокат вважає, що наявні підстави для застосування щодо обвинуваченого більш м"якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту, зважаючи на те, що обвинувачений має молодий вік, позитивну характеристику, раніше не судимий, співпрацював з органами досудового розслідування. Також зазначили, що у разі висновку суду про необхідність продовження запобіжного заходу просили розглянути можливість визначення застави у мінімальному розмірі, так як намірів переховуватися від суду обвинувачений не має.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисник ОСОБА_10 просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, оскільки прокурором не доведені ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України та застосувати до обвинувачених більш м"який запобіжний захід, домашній арешт. Разом з цим, просили розглянути можливість визначення застави.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_12 просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, оскільки заявлені ним ризики не обгрунтовані та не доведені. Адвокат, з яким погодився його підзахисний, вважають, що обвинуваченому може бути застосований більш м"який запобіжний захід, такий як домашній арешт за місцем його постійного проживання. Також просили визначити обвинуваченому мінімальну заставу у разі продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів, заслухавши думки учасників кримінального провадження щодо заявлених прокурором клопотань, дійшла таких висновків .

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.07.2024 до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26.09.2024.

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 18.03.2025 строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 було продовжено до 21.05.2025.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу, суд має перевірити, чи продовжують існувати ризики, які були заявлені прокурором, їх обґрунтованість, та чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, колегія суддів ураховує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується (п. п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

З матеріалів кримінального провадження і доводів прокурора в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за які передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому, у разі визнання винуватим, може переховуватися від органів досудового слідства та суду, а також може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, та вчинити інші кримінальні правопорушення. Також судом враховано, що стосовно обвинуваченого до суду направлено обвинувальний акт по обвинуваченню у вчиненні іншого кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.28 ч. 2 ст. 194 КК України.

За наведеного вбачаються достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати.

При цьому, на даному етапі провадження, не оцінюються докази на предмет їх достатності і допустимості для встановлення вини обвинуваченого.

Аналіз матеріалів, наданих суду, доводить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечить на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам, у відповідності з мотивацією викладеною вище. У зв`язку з цим, колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів чи визначення застави.

Крім того, згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді триманні під вартою.

Враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 21.05.2025, але до закінчення такого строку кримінальне провадження розглянути неможливо, то суд вважає, що клопотання є достатньо обґрунтованим, встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України є вагомими, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 не порушує його права на судовий розгляд упродовж розумного строку.

При застосуванні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді ді тримання під вартою розмір застави йому не визначався. При розгляді даного клопотання суд також не вбачає підстав для визначення розміру застави, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, колегія суддів враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, у змісті яких ідеться про те, що обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом.

Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, а має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину свідчить про підвищену суспільну небезпеку діяння у вчиненні якого останній обвинувачується. Отже, продовжуючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, колегія суддів виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, із ступеню тяжкості інкримінованого злочину, а також бере до уваги ту обставину, що підстави, за яких було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали і під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкцією статті, яка інкримінована обвинуваченому, останній може переховуватись від суду. Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вгляді тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено.

Також судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.07.2024 до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26.09.2024.

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 18.03.2025 строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено до 21.05.2025.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу, суд має перевірити, чи продовжують існувати ризики, які були заявлені прокурором, їх обґрунтованість, та чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, колегія суддів ураховує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення (п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

З матеріалів кримінального провадження і доводів прокурора в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за які передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому, в разі визнання винуватим, може переховуватися від органів досудового слідства та суду, а також може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, та вчинити інші кримінальні правопорушення.

За наведеного вбачаються достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати.

При цьому, на даному етапі провадження, не оцінюються докази на предмет їх достатності і допустимості для встановлення вини підозрюваного.

Аналіз матеріалів, наданих суду сторонами, доводить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, домашній арешт, не забезпечить на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам, у відповідності з мотивацією викладеною вище. У зв`язку з цим, колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів чи визначення обвинуваченому застави.

При вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу враховані також вік обвинуваченого, його сімейний та матеріальний стан, серйозність протиправних діянь обвинуваченого.

Крім того, згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді триманні під вартою.

Враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 21.05.2025, але до закінчення такого строку кримінальне провадження розглянути неможливо, то суд вважає, що клопотання є достатньо обґрунтованим, встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України є вагомими, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 не порушує його права на судовий розгляд упродовж розумного строку.

При застосуванні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розмір застави йому не визначався. При розгляді даного клопотання суд також не вбачає підстав для визначення розміру застави, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, колегія суддів враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, у змісті яких ідеться про те, що обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом.

Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, а має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину свідчить про підвищену суспільну небезпеку діяння у вчиненні якого останній обвинувачується. Отже, продовжуючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, колегія суддів виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, із ступеню тяжкості інкримінованого злочину, а також бере до уваги ту обставину, що підстави, за яких було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали і під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкцією статті, яка інкримінована обвинуваченому, останній може переховуватись від суду та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вгляді тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.07.2024 до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24.09.2024.

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 18.03.2025 строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 було продовжено до 21.05.2025.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу, суд має перевірити, чи продовжують існувати ризики, які були заявлені прокурором, їх обґрунтованість, та чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, колегія суддів ураховує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення (п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

З матеріалів кримінального провадження і доводів прокурора в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за яке передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому, в разі визнання винуватим, може переховуватися від органів досудового слідства та суду, а також може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, та вчинити інші кримінальні правопорушення.

За наведеного вбачаються достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати.

При цьому, на даному етапі провадження, не оцінюються докази на предмет їх достатності і допустимості для встановлення вини підозрюваного.

Аналіз матеріалів, наданих суду сторонами, доводить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, цілодобовий домашній арешт, не забезпечить на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам, у відповідності з мотивацією викладеною вище. У судовому засіданні обвинувачений пояснив, що не проживає за місцем реєстрації, з батьком стосунків не підтрмує. У зв`язку з цим, колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

При вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу враховані також вік підозрюваного, його матеріальний стан, серйозність протиправних діянь обвинуваченого.

Крім того, згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді триманні під вартою.

Враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 21.05.2025, але до закінчення такого строку кримінальне провадження розглянути неможливо, то суд вважає, що клопотання є достатньо обґрунтованим, встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України є вагомими, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 не порушує його права на судовий розгляд упродовж розумного строку.

При застосуванні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розмір застави йому не визначався. При розгляді даного клопотання суд також не вбачає підстав для визначення розміру застави, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, колегія суддів враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, у змісті яких ідеться про те, що обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом.

Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, а має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину свідчить про підвищену суспільну небезпеку діяння у вчиненні якого останній обвинувачується. Отже, продовжуючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, колегія суддів виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, із ступеню тяжкості інкримінованого злочину, а також бере до уваги ту обставину, що підстави, за яких було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали і під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкцією статті, яка інкримінована обвинуваченому, останній може переховуватись від суду та вчиняти кримінальні правопорушення. Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вгляді тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено.

Також встановлено, що ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.08.2024 до підозрюваного ОСОБА_11 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком до 28.09.2024.

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 18.03.2025 строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 було продовжено до 21.05.2025.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу, суд має перевірити, чи продовжують існувати ризики, які були заявлені прокурором, їх обґрунтованість, та чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, колегія суддів ураховує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення (п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

З матеріалів кримінального провадження і доводів прокурора в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_11 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за яке передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, може переховуватися від органів досудового слідства та суду, а також може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Як обґрунтування обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики, які виправдовують продовження тримання підозрюваного під вартою не зменшились, прокурором наведені відомості про те, що на час розгляду клопотання по суті попередні ризики продовжують існувати, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, в яких зафіксовані фактичні дані про протиправні діяння ОСОБА_11 , зібраними даними, які характеризують особу обвинуваченого, тобто необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованою.

За наведеного вбачаються достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати.

Аналіз матеріалів, наданих суду, доводить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечить на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам, у відповідності з мотивацією викладеною вище.

При вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу враховані також вік підозрюваного, його сімейний та матеріальний стан, серйозність протиправних діянь обвинуваченого.

Крім того, згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді триманні під вартою.

Враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 21.05.2025, але до закінчення такого строку кримінальне провадження розглянути неможливо, то суд вважає, що клопотання є достатньо обґрунтованим, встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України є вагомими, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 не порушує його права на судовий розгляд упродовж розумного строку.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, колегія суддів враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, у змісті яких ідеться про те, що обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом.

Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, а має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину свідчить про підвищену суспільну небезпеку діяння у вчиненні якого останній обвинувачується. Отже, продовжуючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, колегія суддів виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, із ступеню тяжкості інкримінованого злочину, а також бере до уваги ту обставину, що підстави, за яких було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали і під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкцією статті, яка інкримінована обвинуваченому, останній може переховуватись від суду чи вчиняти кримінальні правопорушення. Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вгляді тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено.

При цьому, колегія суддів, вважає, що враховуючи вищезазначене, підстави для визначення застави ОСОБА_11 відсутні. Разом з тим, як пояснив у судовому засіданні сам обвинувачений, ні він (до його затримання), ні його батьки офіційно не працюють та не мають стабільного доходу.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.07.2024 до підозрюваного ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24.09.2024.

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 18.03.2025 строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 було продовжено до 21.05.2025.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу, суд має перевірити, чи продовжують існувати ризики, які були заявлені прокурором, їх обґрунтованість, та чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, колегія суддів ураховує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення (п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

З матеріалів кримінального провадження і доводів прокурора в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за яке передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому, в разі визнання винуватим, може переховуватися від органів досудового слідства та суду, а також може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Як обґрунтування обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики, які виправдовують продовження тримання підозрюваного під вартою не зменшились, прокурором наведені відомості про те, що на час розгляду клопотання по суті попередні ризики продовжують існувати, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, в яких зафіксовані фактичні дані про протиправні діяння ОСОБА_9 , зібраними даними, які характеризують особу обвинуваченого, тобто необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованою.

За наведеного вбачаються достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати.

Аналіз матеріалів, наданих суду сторонами, доводить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечить на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам, у відповідності з мотивацією викладеною вище. У зв`язку з цим, колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів та можливості визначення застави.

При вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу враховані також вік обвинуваченого, його матеріальний стан, а також серйозність протиправних діянь обвинуваченого.

Крім того, згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді триманні під вартою.

Враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 21.05.2025, але до закінчення такого строку кримінальне провадження розглянути неможливо, то суд вважає, що клопотання є достатньо обґрунтованим, встановлені ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України є вагомими, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 не порушує його права на судовий розгляд упродовж розумного строку.

При застосуванні ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розмір застави йому не визначався. При розгляді даного клопотання суд також не вбачає підстав для визначення розміру застави, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, колегія суддів враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, у змісті яких ідеться про те, що обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом.

Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, а має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину свідчить про підвищену суспільну небезпеку діяння у вчиненні якого останній обвинувачується. Отже, продовжуючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, колегія суддів виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, із ступеню тяжкості інкримінованого злочину, а також бере до уваги ту обставину, що підстави, за яких було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали і під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкцією статті, яка інкримінована обвинуваченому, останній може переховуватись від суду чи вчиняти інші кримінальні правопорушення. Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вгляді тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, к еруючись ст.ст. 177, 197,199, 369, 371,372,376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 .

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 днів, до 20 липня 2025 року, з утриманням його в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 .

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 на 60 днів, до 20 липня 2025 року, з утриманням його в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 .

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів, до 20 липня 2025 року, з утриманням його в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_11 .

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 на 60 днів, до 20 липня 2025 року, з утриманням його в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 .

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 на 60 днів, до 20 липня 2025 року, з утриманням його в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Обвинувачених щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - доставити в судове засідання.

Копію ухвали вручити прокурору, представнику потерпілого, обвинуваченим та захисникам.

Ухвала про продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 22 травня 2025 року о 12 год 20 хвилин.

Головуюча суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3