Провадження №: 1-кп/752/1322/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.06.2025 рокум. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000562 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Баранівка, Житомирської області, громадянки України, має вищу освіту, працює на посаді начальника відділу з оформлення дозвільної документації та розміщення зовнішньої реклами управління з питань реклами ВО КМР (КМДА), одружена, має дитину 2013 р.н., зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима, обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_12 ,

встановив:

ОСОБА_3 01.05.2024 року приблизно о 08 год. 23 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині Дніпровського шосе зі сторони вул. Бродівська у напрямку вул.Пирогівський шлях у м. Києві, у межах першої (крайньої правої) смуги, із двох наявних у її напрямку, наближаючись до звуження вказаної смуги руху ліворуч, порушила вимоги п. 1.3, 1.5, 2.3(б), 10.1, 10.3 ПДР України, а саме: будучи обізнаною, що перед будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, достеменно знаючи, що в разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку вона мала намір перестроїтись, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не впевнилась, що зміна напрямку руху вліво буде безпечною, наближаючись до звуження смуги руху ліворуч, розпочала перестроюватись з першої в другу смугу проїзної частини Дніпровського шосе неподалік електроопори №395, не надала дорогу мотоциклу марки «Shineray» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням потерпілого ОСОБА_9 , який рухався позаду зі швидкістю 67,50 км/год± 2,70 км/год, в попутному напрямку по вказаній смузі, та здійснила з ним зіткнення.

Після зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 мотоцикл марки «Shineray» д.н.з. НОМЕР_2 продовжив рух у некерованому стані, вилетів за межі лівого краю проїзної частини, де контактував із лівою боковою частиною автомобіля марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_13 , який здійснював рух у зустрічному напрямку у межах другої смуги руху відносно його напрямку руху проїзною частиною Дніпровського шосе зі сторони вул. Пирогівський шлях у напрямку вул. Бродівська у м. Києві.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження, а саме закриту травму поперекового відділу хребта: компресійний перелом тіла 2 поперекового хребця.

Вказані ушкодження знаходяться у прямому (причинно-наслідковому) зв`язку з вказаною дорожньо-транспортною подією.

Порушення водієм ОСОБА_3 вказаних вище Правил дорожнього руху та настання наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_9 середнього ступеню тяжкості тілесного ушкодження перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитана в суді обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала повністю та підтвердила, що дійсно 01 травня 2024 року вранці керувала технічно справним автомобілем марки «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 по проїзній частині Дніпровського шосе зі сторони вул. Бродівська у напрямку вул. Пирогівський шлях у м. Києві. Вказала, що проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, розпочала перестроюватись з першої в другу смугу проїзної частини Дніпровського шосе, не надала дорогу мотоциклу, який рухався позаду в попутному напрямку, проявила неуважність та здійснила з ним зіткнення. Після дтп одразу пішла до потерпілого, перебувала в шоці, оскільки в авто була і її дитина, викликала швидку потерпілому, пропонувала допомогу. В подальшому також їздила в лікарню, пропонувала матеріальну допомогу, але потерпілий і його рідні відмовлялись. Дуже шкодує про те, що трапилось, раніше ніколи не притягувалась до відповідальності, хоча стаж водія більше 10 років. Цивільний позов в частині моральної шкоди визнає в сумі 50000 грн., матеріальну шкоду не визнає, оскільки вважає, що її повинна сплатити її страхова компанія.

Допитаний в суді потерпілий ОСОБА_9 показав, що 01.05.2024 року десь о 08 ранку рухався у межах крайньої лівої смуги з дозволеною швидкістю, як раптом ОСОБА_3 на авто «Hyundai Elantra» почала перестроюватись з першої в другу смугу, не надала йому дорогу та скоїла з ним зіткнення. Після пригоди обвинувачена підходила, була в шоковому стані. Потім вона приходила в лікарню і пропонувала матеріальну допомогу, але він боявся, що його обмануть і гроші в нього були, тому у обвинуваченої гроші не брав. Просить задовольнити його позов, оскільки поніс великі затрати і повинен надалі лікуватись та витрачати кошти. Потрібно приймати ліки, проходити реабілітацію. Його життя змінилось, він має третю групу інвалідності, може втратити роботу, не взмозі нормально жити; не може нахилятись, піднімати важке, змінити колесо чи акумулятор, все це негативно впливає на його стан. Підтримує цивільний позов, щодо міри покарання залишає дане питання на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованому їй органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження, зокрема, потерпілий, також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена та потерпілий, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену, потерпілого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до нетяжких злочинів, обставини вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягувалась, має постійне місце проживання та реєстрації в Київській області, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, працює офіційно, одружена, чоловік перебуває в лавах ЗСУ та є учасником бойових дій, позиції сторін та учасників у судових дебатах, зокрема, позицію сторони обвинувачення про можливість призначення мінімального покарання, визначеного санкцією, та позиції потерпілого і його представника про залишення даного питання на розсуд суду, обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини та щире каяття у вчиненому, активне сприяння в розкритті злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, тому, враховуючи дані про особу обвинуваченої, зокрема, те, що злочин нею вчинено вперше, раніше не судима, її вік, те, що вона має постійне місце проживання та реєстрації, має міцні соціальні зв"язки, офіційне місце роботи, позицію сторін та учасників процесу у судових дебатах, суд вважає призначене обвинуваченій ОСОБА_3 покарання є необхідним та достатнім для її виправлення і запобігання вчинення нових проступків та злочинів.

14.01.2025 року потерпілим ОСОБА_9 було подано позов до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 308 696,56 грн. та моральної шкоди 700 000,00 грн.

07.02.2025 року стороною захисту було подано відзив на вищевказаний цивільний позов.

11.02.2025 року за клопотанням сторони захисту було залучено співвідповідача АТ «Страхова Компанія «ББС ІНШУРАНС».

В подальшому ОСОБА_9 було подано уточнюючий позов до цивільного відповідача 1 - ОСОБА_3 та цивільного відповідача 2 - АТ «Страхова Компанія «ББС ІНШУРАНС», в якому ОСОБА_9 просить стягнути лише з ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 310320,16 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн.

Дослідивши позов ОСОБА_9 та відзив сторони захисту на позовну заяву, суд приходить до наступних висновків.

Так, з уточнюючого цивільного позову вбачається, що ОСОБА_9 просить стягнути з ОСОБА_3 моральну та матеріальну шкоду, але не заявляє жодних позовних вимог до АТ «Страхова Компанія «ББС ІНШУРАНС».

Законодавець передбачає три способи відшкодування шкоди потерпілому: звернення до винної особи, звернення до страховика винної особи, звернення до винної особи та його страховика.

В межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінального провадження і належать до предмету доказування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Тому, якщо потерпілий подав позовну заяву до суду про стягнення із обвинуваченої матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, то він здійснив відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

За таких обставин суд позбавлений можливості вийти за межі заявлених потерпілим вимог і вважає за необхідне здійснювати розгляд цивільного позову в межах позовних вимог до ОСОБА_3 .

Так, потерпілий просить стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 310 320,16 грн., яка складається з: витрат на лікування - 236 675,16 грн., витрат пов`язаних з транспортним засобом - 25 779,00 грн., витрат на таксі для пересування до лікарні - 10 866,00 грн. та витрат на правничу допомогу - 37 000,00 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 37 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються, зокрема, з витрат на правову допомогу, а отже витрати на правову допомогу у розмірі 37 000,00 грн. є процесуальними витратами і не входять до матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Таким чином, суд не включає до матеріальних збитків вартість витрат на правничу допомогу, оскільки такі витрати підлягають стягненню в порядку ст. 124 КПК України з обвинуваченої.

Щодо розміру стягнення вказаних процесуальних витрат слід зазначити, що Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони.

Документами на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, можуть бути: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Чинний КПК України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

На підтвердження вимог потерпілий посилається на договір №04122408 про надання правової допомоги від 26.11.2024 року, договір про надання правової допомоги № 02012505 від 02.01.2025 року, Акт № 04122408 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг №04122408 від 27.12.2024 року щодо ознайомлення з матеріалами справи, Акт №02012505 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг № 02012505 від 02.01.2025 року щодо підготовки проекту позовної заяви до суду, участь в судовому засіданні, платіжну інструкцію від 02.01.2025 року.

Разом з цим, суд вважає підтвердженою лише суму на підготовку проекту позовної заяви, що становить 20000,00 грн., оскільки вказана сума підтверджується платіжним дорученням, договором про надання правової допомоги №02012505 від 02.01.2025 року та актом № 02012505 приймання-передачі наданих послуг.

Розмір витрат на правову допомогу у сумі 17000,00 грн. на ознайомлення з матеріалами справи суд вважає безпідставною, оскільки представник потерпілого з матеріалами справи не ознайомлювався і до цивільного позову не надано будь-якого документу (квитанція, платіжне доручення), який би підтверджував сплату потерпілим витрат у вищевказаному розмірі.

За таких обставин підтверджені процесуальні витрати у сумі 20000,00 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_3 .

Із врахуванням викладеного розмір матеріальних витрат, які потерпілий просить стягнути з обвинуваченої відповідно до позову становить 273320,16 грн. (310 320,16 грн. - 37000,00 грн.).

Однак, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 273 320,16 грн. не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що на момент вчинення злочину транспортний засіб ОСОБА_3 був застрахований на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС». Предметом страхування за полісом є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з полісом про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності від № ЕР-215079591 (дійсний з 10.06.2023 по 09.06.2024), при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320000 грн. 00 коп., за шкоду заподіяну майну 160000 грн. 00 коп.

Потерпілий ОСОБА_9 просить стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 273320,16 грн., тобто суму в межах страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю за полісом про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності від № ЕР-215079591, а отже, позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Слід також зазначити, що суд не надає оцінку документам долученим ОСОБА_9 до цивільного позову на підтвердження матеріальної шкоди у сумі 273320,16 грн., оскільки таку оцінку має надавати АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС».

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Крім того, відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з цим, як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатній для розумного задоволення потреб особи, якій кримінальним правопорушенням завдано таку шкоду, при визначенні розміру відповідного відшкодування суд, керується принципами рівності, поміркованості, розумності і справедливості, приймає до уваги обставини вчинення злочину, ступінь вини обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненому нею злочині, характер та обсяг душевних і фізичних страждань потерпілого ОСОБА_9 , а саме те, що внаслідок отриманого тілесного ушкодження ОСОБА_9 отримав ушкодження, які потребують обстеження, і травма вплинула на його здатність вести активний спосіб життя (заняття спортом, водіння мототранспорту, велосипеду), останньому визначено 3 групу інвалідності на один рік, і приходить до висновку про те, що розмір моральної шкоди, завданої обвинуваченою ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_9 становить 70000,00 грн., тому його позовні вимоги про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково і стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду у зазначеному вище розмірі.

Суд не вбачає підстав для залишення позову потерпілого без руху, як про це просив захисник, із врахуванням норм КПК України, зокрема, і прав потерпілого в кримінальному провадженні.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Крім того, на підставі ст. 124 КПК України необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 3786,40 грн., 3786,40 грн., 3786,40 грн. та 3029,12 грн.

Згідно вимог ст.ст. 174, 374 КПК України слід скасувати накладений арешт на автомобіль марки «HYUNDAI ELANTRA», р.н. НОМЕР_1 , оскільки арешт на нього накладався як на речовий доказ.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п"ятдесят одну тисячу гривень) в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) 70000 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні інших позовних вимог в частині відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди - відмовити.

Речовий доказ по справі:

автомобіль марки «HYUNDAI ELANTRA», р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 належить ОСОБА_14 та знаходиться на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 20-Б - повернути власнику;

мотоцикл марки «Shineray» д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6 належить ОСОБА_9 та знаходиться на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 20-Б - повернути власнику ОСОБА_9 .

Стягнути із ОСОБА_3 документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 3786,40 грн., 3786,40 грн., 3786,40 грн. та 3029,12 грн. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.05.2024 року на автомобіль марки «HYUNDAI ELANTRA», р.н. НОМЕР_1 - скасувати.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з моменту проголошення з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1