Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/7495/24
Провадження № 1-кп/279/331/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0000610 від 22.09.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коростень, Житомирської області,

громадянина України, одружений, освіта повна середня, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , в порядку ст.89 КК України раніше не судимий, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_6 будучи призначеним на посаду стрільця-снайпера 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , в порушення зазначених вище норм законодавства та нормативно-правових актів України, не маючи передбаченого законом дозволу виник злочинний умисел на незаконне придбання, зберігання, бойових припасів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у невстановлений слідством час та місці, але не пізніше 22.09.2024, за невстановлених слідством обставин, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою подальшого зберігання для власних цілей, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, не маючи відповідного дозволу, незаконно придбав 1 (один) корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 з підривачем-уніфікованим запалом ручних гранат дистанційної дії УЗРГМ-2, при конструктивному поєднанні вони є оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1, яка належить до вибухових пристроїв військового призначення - бойових припасів.

В цей же день, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, маючи умисел, спрямований на подальше незаконне носіння, зберігання, бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, діючи умисно, в порушення вимог Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, обліку, перевезення та використання вогнепальної пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, незаконно зберігаючи вищевказані бойові припаси, переніс до свого постійного місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно їх зберігав до 22 вересня 2024 року.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у незаконному носінні, зберіганні, придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

В подальшому, 22.09.2024 близько 18 год. 20 хв. у ОСОБА_6 , який перебував біля КПП військової частини НОМЕР_3 за місцем її дислокаціїї, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел на вчинення хуліганства, стосовно раніше незнайомих йому військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які перебували за цією ж адресою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , близько 20 год. 30 хв. 22.09.2024 взяв за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф1 з підривачем-уніфікованим запалом ручних гранат дистанційної дії УЗРГМ-2, які при конструктивному поєднанні є оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1, яка належить до вибухових пристроїв військового призначення - бойових припасів, повернувся до вищевказаного КПП військової частини НОМЕР_3 , та тримаючи даний предмет у руці, тим самим демонструючи його ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вийняв кільце чеки, привів ручну гранату Ф-1 у бойовий стан та висловив намір підірвати вказаною гранатою інших осіб, чим вчинив хуліганські дії відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..

Так, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, що внаслідок його дій можуть постраждати стороні особи, умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю у виді тимчасового порушення громадською спокою у вечірній час, прийшов із заздалегідь заготовленим, вибуховим предметом, який заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень та пошкодження майна, та створив ситуацію реальної загрози спричинення шкоди життю та здоров`ю людей, після чого ОСОБА_6 було затримано на місці вчинення злочину.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю вчиненого із застосуванням заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень предмета, тобто в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ОСОБА_6 , якому висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обвинувачений ОСОБА_6 , в судовому засіданні не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, свою вину по обвинуваченню за кримінальними правопорушеннями передбаченими ч.1 ст.263 КК, ч.4 ст.296 КК України визнав повністю. При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив зазначені в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, зазначив, що він щиро розкаюється у вчиненому.

Потерпілі: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, надали суду заяви, в якій просили розгляд справи проводити в їх відсутність, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, просили суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також йому зрозуміло, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. Інші докази судом не досліджувалися.

Аналізуючи та оцінюючи пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 про обставини скоєного ним кримінальних правопорушень, які відповідають обставинам їх скоєння, викладеним у обвинувальному акті, та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд вважає доведеним, що він вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення при зазначених вище, встановлених у судовому засіданні обставинах.

Вина доказана повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України, як незаконне носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу; за ч.4 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю вчинене із застосуванням заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень предмета .

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно ст.12 КК України вчинені ОСОБА_6 кримінальні правопорушення передбачені ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України є тяжкими злочинами.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст.66 КК України, є активне сприяння в розкритті кримінальних правопорушень, щире каяття, яке виражається у повному визнанні винуватості в обсязі обвинувачення. Про щире каяття обвинуваченого також свідчить його поведінка, оскільки він критично оцінює свої протиправні дії, засуджує свою поведінку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст.67 КК України не встановлено.

Як особа працездатного віку ОСОБА_6 на обліку у лікаря нарколога і психіатра, Коростенського районного відділу №1 філії Державної установи "Центр пробації" у Житомирській області не перебуває, в порядку ст.89 КК України раніше не судимий, є військовослужбовцем, за місцем проживання, служби характеризується посередньо.

Відповідно до змісту ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Відповідно до вимог ст.65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Так у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З урахуванням викладеного, суд призначає покарання відповідно до санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі, за ч.4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 призначити за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_6 , на спеціалізованих обліках не перебуває, беручи до уваги позицію потерпілих, те, що на суворому покаранні не наполягали, а також щире каяття обвинуваченого у вчиненому, його відношення до скоєного злочину, те, що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям, навіть попри скоєння тяжких стосовно ст.12 КК України злочинів, суд погоджується з думкою сторони обвинувачення, що виправити ОСОБА_6 і запобігти скоєнню ним нових злочинів можливо без ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він, ОСОБА_6 не скоїть нових злочинів та виконає обов`язки передбачені ст.76 КК України.

У відповідності до ст.76 КК України суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_6 певні обов`язки, як на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Саме таке покарання на думку суду буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На переконання суду, іспитовий строк буде дисциплінувати засудженого, привчати до додержання законів, оскільки він не виправданий, а проходить випробування, від результатів якого залежить подальша його доля - звільнення від відбування призначеної міри покарання або реальне відбуття покарання, що сприятиме формуванню у нього звички законослухняної поведінки і небажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень. У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено. Запобіжний захід ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні не обирався. Підстав для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу судом не вбачається.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Відповідно до ст.124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, арешт на майно відповідно до ч.4 ст.174 КПК України підлягає скасуванню.

На підставі ч.15 ст.615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч.3 ст.349 КПК України, ст.ст.368, 369, 370, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, і призначити покарання:

за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

за ч.4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання, виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Звільнити ОСОБА_6 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 2 (два) роки.

Зобов`язати ОСОБА_6 відповідно до ст.76 КК України періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

До набрання вироком законної сили до ОСОБА_6 запобіжний захід не застосовувати.

Судові витрати за проведення судової вибухово-технічної експертизи, від 30.09.2024 №СЕ-19/106-24/14336-ВТХ, у розмірі 3183,60 грн стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.09.2024 року - скасувати.

Речовий доказ:

- гранату Ф-1 та підривач типу «УЗРГМ» - знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Згідно ч.2 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

Копія згідно з оригіналом: