ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/365/25 Справа № 705/698/25 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000073 від 26.01.2025, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 297, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 396КК України, -

в с т а н о в и в :

Т.в.о. слідчого відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням, погодженим прокурором Уманської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 .

Просила слідчого суддю продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб, в межах строку досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08.07.2025 клопотання слідчого задоволено. Продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування до 05.09.2025 включно, без визначення розміру застави.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисних, в тому числі тяжкого та особливо тяжких злочинів, що підтверджується на цьому етапі досудового розслідування долученими до клопотання матеріалами, сукупність яких є достатньою для продовження дії запобіжного заходу.

Слідчим суддею враховано, що не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, наявність яких була встановлена при застосуванні та продовженні щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зокрема, продовжує існувати ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, оскільки можливе притягнення до кримінальної відповідальності та суворість покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , може бути розцінене ним більш небезпечним ніж переховування та втеча. Також не зменшився та продовжує існувати ризик знищення, приховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають важливе значення для встановлення усіх обставин вчинення кримінальних правопорушень, оскільки досудове розслідування триває, слідчим та прокурором вживаються заходи щодо збирання доказів, в тому числі щодо відшукування знаряддя вчинення злочинів, які вчинялись в умовах неочевидності та з елементами приховування підозрюваними їх наслідків.

Крім того, з достатньою вірогідністю продовжує існувати ризик незаконного пливу на свідків та інших підозрюваних з метою зміни ними показів на його користь. Також, хоча ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та не має судимості, але обґрунтована підозра у вчиненні, в тому числі і особливо тяжких злочинів, пов`язаних з посяганням на життя людини та обставини їх вчинення, на думку суду, свідчать про стійке неприйняття підозрюваним загальновизнаних у суспільстві правил поведінки та моральності і характеризує його як особу, що схильна до вчинення кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні слідчим суддею не встановлено даних про зменшення чи відсутність ризиків, а також про наявність достатніх стримуючих факторів для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Слідчий суддя не взяв до уваги посилання сторони захисту на наявність у підозрюваного постійного місця проживання та процесуальну поведінку її підзахисного до застосування запобіжного заходу, як на підставу зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки в даному випадку ці обставини не перевищують суспільного інтересу у справі, що має значний резонанс, який полягає у повному та неупередженому проведенні досудового розслідування в розумні строки.

Оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжких умисних злочинів, вчинених із застосуванням насильства, то відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя не вбачав підстав для визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного засобу.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді від 08.07.2025, захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 та застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з носінням електронного засобу контролю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що клопотання слідчого не містить викладу обставин, на підставі яких слідчий дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Захисник звертає увагу, що і при взятті ОСОБА_7 під варту не було доведено жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України.

Крім того, захисник вказує, що обставини, які слугували об`єднанню кримінальних правопорушень, ніяким чином не стосуються ОСОБА_7 , у зв`язку з чим було продовжено строк досудового розслідування на 6 місяців.

Також захисник зазначає, що призначені експертизи наркотичних засобів та балістичні експертизи, ніякого відношення до підозрюваного ОСОБА_7 не мають.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Згідно вимог ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею у межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 1 ст. 199 КПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

За змістом ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим відділом Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000073 від 26.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 297, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 396 КК України.

За даними матеріалів досудового розслідування встановлено, що в лютому 2025 року ОСОБА_10 та її чоловік ОСОБА_7 при спілкуванні з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 розповіли останнім про мешканця міста Умані ОСОБА_14 , який має грошову заборгованість, зокрема, перед ОСОБА_10 , а також іншими особами, і володіє транспортними засобами та у якого виник конфлікт з ОСОБА_10 , через грошовий борг. Після цього у ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виник спільний умисел на вчинення нападу на ОСОБА_14 із застосуванням небезпечного для життя і здоров`я насильства з метою заволодіння майном, яке є у його власності та в його розпорядженні, та вони вступили у попередню змову між собою, розподіливши ролі у скоєнні даного злочину.

Разом із тим, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , переслідуючи власні мотиви незаконного збагачення за рахунок майна ОСОБА_14 та прагнення самоствердитись, за невстановлених обставин домовились заздалегідь підготуватись та під час нападу на потерпілого позбавити його життя, при цьому про такі наміри не повідомляти ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , щоб останні виконали обумовлені з ними ролі у скоєнні злочину.

В подальшому 23.02.2025 близько 14:00 год. під час спільного вживання алкогольних напоїв у квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 розпочали виконання свого спільного злочинного плану, діючи спільно, умисно, з корисливими мотивом та метою, узгоджено один з одним, однак, при цьому умислом ОСОБА_10 та ОСОБА_7 не охоплювалось заподіяння потерпілому смерті, однак, охоплювалось скоєння нападу на нього із застосуванням небезпечного для життя і здоров`я насильства.

Так, ОСОБА_7 зателефонував до ОСОБА_14 та призначив йому зустріч о 15:00 год. 25.02.2025 на стадіоні неподалік будинку № 37 по вул. Виговського в м. Умані. В подальшому ОСОБА_7 близько 15:00 год. в телефонній розмові з ОСОБА_14 переніс зустріч на 16:00 год.

Близько 16:00 год. ОСОБА_14 на автомобілі «Фольксваген Каравелла» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , власником якого є благодійний фонд «Легіонер» (Київська область, м. Вишгород, вул. Шолуденка, буд. 19) приїхав до стадіону неподалік будинку № 37 по вул. Виговського в м. Умані. В цей час ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вийшли з помешкання за вищевказаною адресою. ОСОБА_7 та ОСОБА_12 підійшли до ОСОБА_14 та сіли до нього в автомобіль. ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 сіли до автомобіля «Шевроле Епіка», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_15 , та яким володіє ОСОБА_11 , на якому під`їхали до автомобіля ОСОБА_14 , тоді ОСОБА_10 жестом показала ОСОБА_14 , щоб він їхав за автомобілем, в якому остання знаходилась. Після цього обидва автомобілі поїхали до берегу Осташівського ставу зі сторони вулиці Виговського (Котовського) в м. Умані.

По приїзду до вказаного місця усі перелічені особи вийшли з автомобілів та розпочали розмову. Після розмови, яка тривала приблизно 10 хвилин, ОСОБА_11 напав на ОСОБА_14 , застосовуючи до нього насильство, небезпечне для життя і здоров`я, почавши наносити йому удари кулаками рук та ногами по голові та тілу, від чого останній впав на землю. Після цього до ОСОБА_11 приєднались ОСОБА_13 , який тримав в руках заздалегідь взятий із собою шматок шланга, і ОСОБА_12 , та вони втрьох продовжили наносити ОСОБА_14 по голові та тулубу численні удари кулаками рук, ногами та шматком шланга, який, окрім ОСОБА_13 , також застосовував і ОСОБА_11 .

Під час цього побиття ОСОБА_11 відібрав у ОСОБА_14 сумку з особистими речами, що була при ньому, в якій також знаходились усі правовстановлюючі документи на автомобіль «Мазда 6», а також його мобільний телефон, заволодівши таким чином цим майном, вартість якого на даний час не встановлена.

В подальшому ОСОБА_7 повідомив присутнім, що на крики почали реагувати сторонні особи, які дивляться в їх бік. У зв`язку із цим побиття ОСОБА_14 було тимчасово припинено. ОСОБА_11 сів за кермо свого автомобіля, до нього в салон сіла ОСОБА_10 , решта осіб, у тому числі ОСОБА_14 , що підвівся на ноги, сіли до автомобіля «Фольксваген Каравелла», за кермом якого був ОСОБА_13 , та обидва транспортні засоби направились в бік села Томашівка Уманського району, де поблизу вказівника на дане село у вигляді фігурного глечика зупинились.

У вказаному місці вказані особи вийшли з автомобілів та ОСОБА_11 почав знову наносити ОСОБА_14 удари кулаками рук в голову, при цьому вимагаючи перелічити усе наявне у нього цінне майно та віддати його. Після повідомлення ОСОБА_14 близько 18.00 год. про наявність в його володінні автомобіля «Мазда 6», реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_16 , усі шестеро учасників події знову сіли до двох вищевказаних автомобілів ( ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 до автомобіля «Шевроле Епіка», решта осіб до автомобіля «Фольксваген Каравелла») та поїхали в напрямку міста Умань. Проїхавши близько 4 км, автомобіль «Шевроле Епіка» зупинився через несправність колеса, тоді автомобіль «Фольксваген Каравелла», яким кермував ОСОБА_13 , повернувся до автомобіля «Фольксваген Каравелла», до якого сіли усі учасники події та направились в м. Умань до вулиці Спінози.

По прибуттю до вказаної вулиці учасники зупинились біля припаркованого автомобіля «Мазда 6», ОСОБА_13 підійшов до цього автомобіля та побачив пошкодження одного із коліс, про що повідомив решті присутніх. Тоді за вказівкою ОСОБА_11 на автомобілі «Фольксваген Каравелла» усі поїхали до квартири АДРЕСА_4 .

По приїзду ОСОБА_11 та ОСОБА_10 пішли до зазначеного помешкання, а ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_7 на автомобілі «Фольксваген Каравелла» спочатку з`їздили на автозаправну станцію, де поповнили запас палива, після чого поїхали до місця, де залишився автомобіль «Шевроле Епіка», приблизно за 4 км від село Томашівка. Забравши з автомобіля «Шевроле Епіка» раніше відібрану ОСОБА_11 сумку ОСОБА_14 з його майном, у тому числі ключем від автомобіля «Мазда 6» та документами на нього, ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_7 повернулись до м. Умані на вулицю Фортечну неподалік від автомобіля «Мазда 6», який стояв на вулиці Спінози. Далі ОСОБА_13 сходив до автомобіля «Мазда 6» та повернувся, після чого запитав в ОСОБА_14 , чи є в його автомобілі домкрат, на що отримав відповідь про його відсутність.

Далі ОСОБА_13 сів за кермо на автомобіля «Фольксваген Каравелла» та разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 і ОСОБА_7 поїхав на паркувальний майданчик поряд з будинком № 16 по вулиці Успенській в м. Умані. Там ОСОБА_13 зателефонував до невстановленої особи, яка прибула на невстановленому автомобілі, до якого ОСОБА_13 сів та поїхав до будинку АДРЕСА_5 .

По прибуттю ОСОБА_13 пішов до квартири АДРЕСА_6 в цьому будинку та покликав ОСОБА_11 . Вони разом вийшли з квартири та в невстановлений спосіб поїхали на вулицю Спінози до автомобіля «Мазда 6», полагодили пошкоджене колесо цього транспортного засобу та на ньому приїхали до паркувального майданчика біля будинку № 16 по вул. Успенській в м. Умані. Там ОСОБА_13 пересів за кермо автомобіля «Фольксваген Каравелла», на якому разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_7 і ОСОБА_14 поїхав до будинку АДРЕСА_5 .

В цей час ОСОБА_11 , будучи наодинці за кермом автомобіля «Мазда 6», завіз його в невстановлене місце, де залишив, таким чином заволодівши вказаним автомобілем та отримавши можливість ним розпоряджатися, після чого пішки повернувся до АДРЕСА_5 , при цьому ключі від автомобіля залишивши при собі.

Коли ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 і ОСОБА_14 зустрілись біля будинку № 37 по вул. Виговського, то ОСОБА_12 пішов до квартири АДРЕСА_6 в цьому ж будинку, покликав ОСОБА_10 на вулицю та вони разом вийшли у двір, де ОСОБА_14 вимушено пообіцяв ОСОБА_10 повернути їй увесь борг.

Після цього ОСОБА_11 і ОСОБА_12 пішли до квартири АДРЕСА_3 , а ОСОБА_13 одягнув заготовлені ним шкіряні рукавиці та балаклаву, сів за кермо автомобіля «Фольксваген Каравелла», до якого також сіли ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , та зазначені особи поїхали у двір будинку АДРЕСА_7 . По приїзду ОСОБА_13 зупинив автомобіль у дворі поблизу котельні та на таксі поїхав з місця події.

ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 пішли до квартири АДРЕСА_8 , де через деякий час ОСОБА_14 від отриманих травм помер.

Внаслідок таких спільних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 заволоділи належними ОСОБА_14 сумкою з особистими речами та мобільним телефоном, вартість яких на даний час не встановлена, а також автомобілем «Мазда 6», реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_16 , а володільцем ОСОБА_14 , чим заподіяли останньому матеріальної шкоди.

Крім того, 24.02.2025 близько 05:00 год. ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_8 , де також знаходилось тіло померлого ОСОБА_14 , вирішили позбутись його, вчинивши над ним наругу. Усвідомлюючи, що вдвох їм фізично не вдасться це зробити, вони вирішили залучити до скоєння злочину ОСОБА_17 , якому близько 05:30 год. зателефонував ОСОБА_7 та попросив приїхати, на що ОСОБА_17 погодився.

Близько 06:00 год. 24.02.2025 ОСОБА_17 прибув до ОСОБА_10 та ОСОБА_7 за вищевказаною адресою, де останні двоє розповіли ОСОБА_17 дійсні обставини смерті ОСОБА_14 , після чого вони втрьох домовились про спільне вчинення злочину, вступивши таким чином у попередню змову між собою.

Далі ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_17 , свідомо нехтуючи нормами суспільної моралі в частині шанобливого ставлення до померлих, не вживши заходів до поховання тіла ОСОБА_14 згідно встановлених традицій суспільства, всупереч вимогам ст. ст. 6, 26 Закону України «Про поховання та похоронну справу», порушуючи право людини на поховання її тіла і належне ставлення до тіла після смерті, зневажаючи тим самим пам`ять про померлу людину, вдалися до реалізації своєї змови та спільного злочинного умислу.

Також, ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_17 , усвідомлюючи, що смерть ОСОБА_14 настала через його умисне вбивство іншими особами, які не є їхніми близькими родичами чи членами сім`ї, вдалися до реалізації своєї змови та спільного злочинного умислу, розпочавши активні дії, спрямовані на приховування особливо тяжкого злочину вбивства ОСОБА_14 .

Так, ОСОБА_17 вийшов у двір будинку, сів за кермо автомобіля «Фольксваген Каравелла» та підігнав його до входу у під`їзд будинку, після чого піднявся до квартири. Далі ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_17 утрьох винесли тіло ОСОБА_14 з помешкання та поклали його в багажне відділення автомобіля «Фольксваген Каравелла», накривши покривалом. Потім ОСОБА_17 знову сів за кермо вказаного автомобіля та припаркував його у дворі ліворуч від будинку між ним та електроопорою № 5 з написом «3/2», після чого спільники залишили місце події.

10.04.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 297, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 396 КК України.

Причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: даними електронного рапорту інспектора чергового ЧЧ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області від 25.02.2025; даними протоколу огляду місця події від 25.02.2025; даними протоколу огляду місця події від 25.02.2025; даними протоколу огляду предмету від 26.02.2025; даними протоколу обшуку від 26.02.2025; даними протоколу огляду предмету від 27.02.2025; показаннями свідка ОСОБА_18 від 27.02.2025; даними протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 21.03.2025; висновком експерта № 05-7-02/83 від 28.03.2025; даними протоколу огляду місця події від 10.03.2025; даними протоколу обшуку від 23.01.2025; висновком експерта № СЕ-19/124-25/4016-НЗПРАП від 24.03.2025; показаннями свідка ОСОБА_19 ; даними протоколу обшуку від 27.06.2025; даними протоколу огляду предмету від 27.06.2025 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

09.04.2025 керівником Уманської окружної прокуратури ОСОБА_20 матеріали досудових розслідувань у кримінальних правопорушеннях № 0000330 від 25.02.2025, № 0000024 від 08.04.2025, № 0000027 від 09.04.2025, № 0000028 від 09.04.2025, № 0000029 від 09.04.2025, № 0000030 від 09.04.2025 та № 0000073 від 26.01.2025 об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0000073.

Ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.04.2025 до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09.06.2025, без визначення розміру застави, який в подальшому продовжено ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.06.2025 в межах строку досудового розслідування, а саме до 10.07.2025, без визначення розміру застави.

Постановою Уманської окружної прокуратури від 04.06.2025 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000073 від 26.01.2025 до трьох місяців, тобто до 10.07.2025.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.07.2025 строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженню продовжено до шести місяців, а саме до 10.10.2025.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, вказав про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисних, в тому числі тяжкого та особливо тяжких злочинів, що підтверджується на цьому етапі досудового розслідування долученими до клопотання матеріалами, сукупність яких є достатньою для продовження дії запобіжного заходу.

Отже вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, як підстави для застосування запобіжного заходу, слідчим суддею виконано належним чином.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , обставини їх вчинення та наявні ризики, а також те, що на цій стадії досудового розслідування з об`єктивних причин неможливо провести всі необхідні слідчі та процесуальні дії, спрямовані на встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти наявним ризикам та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного, а тому вважав, що вказані обставини у своїй сукупності виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

В клопотанні про продовження строку запобіжного заходу прокурор зазначає про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового слідства та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення всіх обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя при оцінці ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на думку колегії суддів, правильно прийшов до висновку про продовження існування вказаних ризиків, які не зменшилися, з огляду на суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому, у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень.

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу.

Наведені в апеляційній скарзі захисником підозрюваного доводи щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, фактично не зменшують доведених ризиків у кримінальному провадженні, а тому не можуть бути визначальними при вирішенні питання про продовження в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування (п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України).

Враховуючи тяжкість злочинів у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , які є особливо тяжкими, обставини вчинення кримінальних правопорушень, які вчинялись із застосуванням насильства з особливою зухвалістю та жорстокістю, та внаслідок яких настала смерть особи, слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Доводи захисника підозрюваного щодо застосування стосовно ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, колегія суддів оцінює критично, оскільки не доведено наявність достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Зазначені вище ризики наразі є реальними та триваючими, що виключають можливість застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу, який, на думку колегії суддів, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, натомість, встановлена обґрунтована наявність ризиків, визначених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, ухвала слідчого судді першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4