ЄУН 389/2198/25
Провадження №1-кс/389/519/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року місто Знам`янка

Слідчий суддя Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И В:

19.06.2025 ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання від 06.06.2025 та визнати її потерпілою у кримінальному провадженні №00000052 від 21.01.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

В обґрунтування скарги вказала, що заступник начальника СВ дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні її клопотання, тому постанова є незаконною, упередженою та такою, що суперечить як фактичним обставинам, так і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація щодо проведення судово-медичної експертизи: не вказано, коли, ким, на підставі яких медичних документів вона проводилася та які висновки були зроблені. Відсутність таких даних є порушенням вимог процесуального закону щодо обґрунтованості слідчих рішень. Після ДТП ОСОБА_3 отримала численні тілесні ушкодження: струс головного мозку, закриту черепно-мозкову травму, перелом кісток носа зі зміщенням, забій ока та інші. Через травму ока вона понад два тижні не могла повноцінно ним користуватись. Зір поступово покращується, однак функціональність досі не відновилась повністю.

Також, зазначила, що наразі продовжує лікування у лікаря-невролога, але стан залишається тяжким, оскільки має страх пересування у транспорті, болісно реагує на гучні звуки, страждає на повторні флешбеки моменту аварії. Ці симптоми свідчать про тривалий психоемоційний розлад, який відповідно до ст.122 КК України та Інструкції МОЗ №6 від 17.01.1995 є ознакою тілесних ушкоджень середньої тяжкості. У зв`язку з лікуванням ОСОБА_3 понесла значні фінансові витрати: на обстеження (МРТ, рентген), медикаменти, консультації спеціалістів, транспорт до лікарів, на частину витрат має підтвердження чеками. Вважає, що наявність шкоди її здоров`ю є прямим наслідком ДТП, у зв`язку з якою було відкрите кримінальне провадження, а отже, має право бути визнаною потерпілою, відповідно до ст.55 КПК України.

У судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала, просила задовольнити.

Заступник начальника СВ ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій зазначив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000052 від 21.01.2025 закінчено та виконані вимоги ст.290 КПК України. Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 30.06.2025 направлено до Знам`янського міськрайонного суду.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Судом встановлено, що скарга ОСОБА_3 була подана під час досудового розслідування кримінального провадження №00000052 від 21.01.2025, в межах строку, визначеного ч.1 ст.304 КПК України, але до моменту розгляду у суді досудове розслідування вже завершено.

Проте оскільки предметом розгляду цієї скарги є питання щодо визнання потерпілою у цьому кримінальному провадженні, що матиме наслідки для подальшого судового розгляду, тому слідчий суддя вважає за необхідне розглянути цю скаргу по сутіз метою оцінки впливу цих порушень на судовий процес.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення скаржниці ОСОБА_3 , вивчивши матеріали скарги, долучені до неї документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Стаття 2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтями 8, 9 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають змісті спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

За змістом ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду саме під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.2 ст.55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.5 ст.55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Разом з тим, у разі встановлення факту неможливості визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення особа, яка приймає відповідне процесуальне рішення у будь-якому випадку має сформувати свої висновки у такий спосіб, що б вони кореспондували нормам ч.5 ст.55 КПК України, оскільки таке процесуальне рішення є кінцевим фактично для особи у кримінальному провадженні, відповідно має бути вмотивованим та зрозумілим, тобто відповідати критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Так, слідчим суддею встановлено, що СВ ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000052 від 21.01.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за фактом події ДТП, де ОСОБА_3 перебувала у якості пасажира в салоні автобусу та 29.05.2025 подала слідчому клопотання про зміну її процесуального статусу із свідка на потерпілу.

Постановою заступника начальника СВ ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 від 06.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №00000052 від 21.01.2025.

Мотивуючи вказану постанову заступник начальника СВ вказав, що заява ОСОБА_3 від 29.05.2025 про залучення її як потерпілої подана особою, яка не була допитана у якості потерпілої і якій кримінальним правопорушенням, відповідно до висновку судово-медичної експертизи, завдано легкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим слідчий дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні.

З оскарженої постанови заступника начальника СВ ОСОБА_4 від 06.06.2025 року слідує, що відмова у визнанні скаржника потерпілою ґрунтується на тому, що, потерпілим у даному кримінальному провадженні, виходячи зі складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, може бути лише особа, яка є учасником відповідної дорожньо-транспортної пригоди та якій спричинена відповідна шкода порушенням ПДР іншим учасником такої дорожньо-транспортної пригоди та є причинно-наслідковий зв`язок між таким порушенням ПДР та завданою потерпілому шкодою. Питання того, хто допустив порушення ПДР у відповідній дорожньо-транспортній пригоді вирішується відповідним висновком експерта. У даному випадку заступник начальника СВ відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання її потерпілою через відсутність процесуальних підстав, а саме через те, що остання отримала легкі тілесні ушкодження.

Слідчий суддя не може у повній мірі погодитись з таким рішенням у зв`язку з таким.

Слідчий суддя, не погоджуючись, щодо заявлених у постанові заступником начальника СВ фактичних підстав для відмови у визнанні скаржника потерпілою в даному кримінальному провадженні, зазначає, що рішення заступника начальника СВ в цій частині ґрунтується саме на тому, що ОСОБА_3 як особі, постраждалій внаслідок ДТП та протиправних дій іншої особи, спричинені легкі тілесні ушкодження, про що не йдеться в диспозиції ч.1 ст.286 КК України. Проте слідчий в даному випадку безпідставно ототожнює кримінально-правове поняття потерпілого (як особи, яка отримала відповідні тілесні ушкодження чи загинула внаслідок ДТП) з кримінально-процесуальним поняттям потерпілого (як особи, яка звернулась з відповідною заявою про визнання її потерпілою внаслідок заподіяння їй моральної чи майнової шкоди відповідним кримінальним правопорушенням).

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 по справі №439/397/17 поняття «потерпілий» є міжгалузевим, оскільки використовується як у кримінальному праві, так і в кримінальному процесі. Поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції. Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий».

Так, у частині 1 статті 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення. Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.

У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині 2 статті 55 КПК України. Таким чином, потерпілий в кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення цього посягання, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально. Кримінальний процесуальний закон (статті 55-59 КПК України) юридично закріплює статус потерпілого - учасника кримінального провадження, наділяючи його певними процесуальними правами та обов`язками саме як учасника процесу.

За такого, є безпідставним ототожнення потерпілого в кримінально-правовому розумінні та в кримінально-процесуальному розумінні, внаслідок чого є необґрунтованою позиція щодо того, що потерпілим в кримінальному провадженні щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України може бути тільки особа, якій як учаснику ДТП була спричинена відповідна шкода протиправними діями іншої особи.

Натомість відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

При цьому, склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, передбачає шкідливі наслідки у вигляді спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження в результаті відповідної дорожньо-транспортної пригоди.

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя вважає, що оскільки ці наслідки, а саме легкі тілесні ушкодження охоплюються саме цим кримінальним провадженням за ст.286 КК України, окремого провадження за ст.124 КУпАП не порушувалось, тому враховуючи вимоги ст.55 КПК України, з метою дотримання прав та можливості їх реалізації особою, якій завдано шкоду цим правопорушенням, а тому в кримінально-процесуальному розумінні вона може бути потерпілою в даному кримінальному провадженні. У зв`язку з цим постанова заступника начальника СВ від 06.06.2025 про відмову у визнанні скаржника потерпілою з цієї точки зору є такою, що ухвалена із порушеннями прав, свобод та інтересів особи в кримінальному провадженні, а тому підлягає скасуванню.

Окремо слідчий суддя вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

За такого, слідчий суддя, розглядаючи подану в порядку п.5 ч.1 ст.303 КПК України скаргу на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим має право, відповідно до визначених ст.307 КПК України повноважень, лише скасувати оскаржене рішення слідчого або залишити скаргу без задоволення в залежності від того, чи є таке рішення законним та обґрунтованим та чи допущене при винесенні такого рішення слідчого порушення прав, свобод та інтересів особи в кримінальному провадженні, чи ні. Слідчий суддя при цьому не має повноважень давати оцінку діям чи бездіяльності слідчого або зобов`язувати слідчого провести певні дії, оскільки предметом оскарження за п.5 ч.1 ст.303 КПК України може бути виключно рішення слідчого, а не його бездіяльність.

Така позиція також підтверджується аналізом положень ч.5 ст.40 КПК України, за якою слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. При цьому, у відповідності до ст.ст.36, 39, 40 КПК України вказівки слідчому щодо проведення слідчих дій мають право надавати лише прокурор чи керівник органу досудового розслідування, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.12.2022 року по справі №522/7836/21.

За такого, слідчий суддя, виходячи з процитованих вище положень, в межах оскарження рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим не має повноважень надавати вказівки слідчому та не має повноважень зобов`язувати слідчого прийняти конкретне рішення, а тому не може бути задоволена скарга в частині зобов`язання заступника начальника СВ залучити скаржника в якості потерпілої та надати їй копії постанови про визнання потерпілою.

Крім того, як було вище зазначено, що відповідно до ч.2 ст.55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

При цьому процесуальний закон не обмежує права особи на будь-якій стадії судового провадження звернутися до суду із заявою про визнання її потерпілою.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про часткове задоволення скарги у відповідності до вимог п.1 ч.2 ст.307 КПК України.

Керуючись ст.ст.9, 40, 55, 303-308 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу ОСОБА_3 на постанову заступника начальника СВ ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 від 06.06.2025 про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Постанову заступника начальника СВ ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 від 06.06.2025 про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №00000052 від 21.01.2025 - скасувати.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1