Справа № 355/214/25
Провадження № 1-кп/355/124/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2025 р. селище Баришівка

Баришівський районний суд Київської області у складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

-секретаря судового засідання ОСОБА_2

учасників кримінального провадження:

-прокурора ОСОБА_3 ,

-обвинуваченого ОСОБА_4 ,

-захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Баришівка кримінальне провадження №0000035, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 травня 2021 року, відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Березань Київської області, українець,громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який має повну загальну середню освітою, офіційно не працює, не одружений, не депутат, не інвалід, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Судом визнано доведеним, що 04 травня 2021 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин між ОСОБА_4 та його співмешканкою ОСОБА_6 , які перебували за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптових неприязних відносин, виникла сварка. В цей час, у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Відразу реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів лайки наніс ножем, який тримав в правій руці, один удар в область черевної порожнини ОСОБА_6 , від чого остання отримала відповідно до висновку експерта тілесне ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням печінки, що має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, за критерієм небезпеки для життя.

2. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Суд дійшов висновку щодо доведеності обвинувачення, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи докази відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, зважаючи на таке.

Так, будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, визнав повністю, кваліфікацію своїх дій не оспорював, надав показання, а саме те, що він 04 травня 2021 року разом із своєю співмешканкою ОСОБА_6 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вживали разом алкогольні напої. Близько 23 годині 30 хвилин між ними виникла сварка, конфлікт з побутових питань. Сварячись, дружина схопила кухонного ножа, якого ОСОБА_4 у подальшому забрав у потерпілої та вдарив один раз ОСОБА_6 в область черевної порожнини. Побачивши кров, ОСОБА_4 затиснув рану рушником, викликав швидку допомогу та поїхав із ОСОБА_6 до лікарні. ОСОБА_4 пояснив, що всі витрати на лікування та ліки оплачував він сам. Щиро розкаюється у вчиненому, жалкує, що завдав шкоди потерпілій.

Також ОСОБА_4 повідомив, що вони із ОСОБА_6 продовжують проживати разом.

Відтак, суд констатує, що обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, які за змістом аналогічні обставинам, що зазначені в обвинувальному акті.

Також, крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення (злочину), оскільки обвинувачений повністю погоджується із встановленими обставинами.

Показання обвинуваченого, надані в судовому засіданні, є послідовними та логічними, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності погодження з ними та істинності позиції обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву від 15.05.2025, в якій просить розглядати справу за її відсутності. Жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, у зв`язку із примиренням у повному обсязі, оскільки обвинувачений є її чоловіком.

Потерпіла просить призначити міру покарання обвинуваченому, не пов`язану з позбавленням волі, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 є єдиним, хто утримує родину.

Прокурор під час судового розгляду просила обмежитись допитом обвинуваченого і дослідженням документів, що характеризують його особу, документів, що стосуються заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до вимог статті 349 КПК України визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відтак, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, з огляду на що суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

3.Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох визначальних обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

За таких обставин, відповідно до положень Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи показання обвинуваченого з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 121 КК України як вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

4. Обставини, які пом`якшують та/або обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України - вчинення злочину відносно особи, з якою обвинувачений перебуває в сімейних відносинах.

5.Мотиви призначення покарання.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу ОСОБА_4 та його вік (37 років); соціальне положення (проживає разом із потерпілою у цивільному шлюбі; має зареєстроване та постійне місце проживання, працездатний); стан здоров`я (особа осудна, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, інвалідності чи тяжких захворювань не має); те, що ОСОБА_4 не судимий; поведінку обвинуваченого після вчинення правопорушення (викликав швидку медичну допомогу, поїхав із потерпілою до лікарні, оплатив лікування, продовжує проживати із потерпілою), повне визнання ним вини у вчиненому правопорушенні, відсутність будь-яких матеріальних претензій у потерпілої до обвинуваченого; наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), наявність обставини, що обтяжують покарання (вчинення злочину відносно особи, з якою обвинувачений перебуває в сімейних відносинах).

Крім того, згідно із ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги обставини вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи відомості про особу обвинуваченого (характеризується посередньо), позицію прокурора в судових дебатах про те, що виправлення обвинуваченого може бути досягнуто без ізоляції від суспільства та те, що потерпіла не наполягає на призначенні обвинуваченому суворого покарання, суд доходить висновку про можливість призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі з подальшим звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Крім того, враховуючи, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 відносно співмешканки (цивільної дружини), та те, що обвинувачений та потерпіла проживали та продовжують проживати однією сім`єю та за однією адресою, суд вважає, що дане кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством.

Частиною 2 ст. 76 КК України передбачено, що на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені статтею 91-1 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.

Відповідно до ч. 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Отже, враховуючи, що протиправні дії обвинуваченого пов`язані з вчиненням домашнього насильства стосовно цивільної дружини, з якою вони спільно проживають, суд згідно із п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід у виді направлення його для проходження програми для кривдників.

Суд вважає, що такий обмежувальний захід буде сприяти виправленню обвинуваченого та покращенню психологічного здоров`я потерпілої.

Відтак, враховуючи все вищевикладене, суд доходить до переконання, що саме таке покарання та спосіб його виконання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень (злочинів, кримінальних проступків).

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд:

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному не обраний. Підстави для визначення запобіжного заходу, на даному етапі, відсутні.

Цивільний позов не подано.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 124, 349, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно із п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

На підставі ч. 2 ст. 76 КК України застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, - направити його для проходження програми для кривдників строком на 1 місяць.

Контроль за поведінкою засудженого покласти на органи пробації за місцем проживання ОСОБА_4 .

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 КК України, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області.

Вирок набирає законної сили з моменту закінчення строку апеляційного оскарження.

Обмеження права оскарження цього вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому, направити потерпілій.

Суддя

Баришівського районного суду

Київської області ОСОБА_7