Справа № 643/9719/25
Провадження № 1-кс/643/3434/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

До Салтівського районного суду міста Харкова 18.06.2025 надійшло клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000002 від 03.03.2021.

Клопотання обґрунтоване тим, що старшим слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000002 від 03.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України.

В рамках зазначеного кримінального провадження 19.03.2021 накладено арешт (справа №554/2371/21) на майно ОСОБА_3 , а саме:

- Земельна ділянка площею 0,13га (кадастровий номер :03:019:0523), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 ;

- Земельна ділянка площею 0,1314га (кадастровий номер :03:019:0524), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 ;

- Земельна ділянка площею 0,1га (кадастровий номер :03:019:0525), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 ;

- Земельна ділянка площею 0,12га (кадастровий номер :03:019:0526), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 ;

- Земельна ділянка площею 0,13га (кадастровий номер :03:019:0527), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 ;

- Земельна ділянка площею 0,11га (кадастровий номер :03:019:0528), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 ;

- Земельна ділянка площею 0,1га (кадастровий номер :03:019:0529), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 .

Постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_5 24.02.2022 прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. При цьому питання про скасування арешту майна вказаною постановою не вирішено.

Враховуючи викладене, а також те, що питання про скасування арешту майна під час закриття кримінального провадження вирішено не було, що порушує право власності ОСОБА_3 на це майно, заявник просить скасувати арешт вказаних земельних ділянок.

26.06.2025 до суду від Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві надійшла заява про те, що орган досудового розслідування не заперечує проти скасування арешту, оскільки кримінальне провадження закрите.

Учасники провадження у судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином.

У клопотанні, що розглядається зазначено про його розгляд без участі власника майна та його представника.

Підстав для визнання явки учасників провадження обов`язковою, слідчий суддя не вбачає, їх не прибуття у судове засідання не перешкоджає розгляду даного клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та пояснень органу досудового розслідування, встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідного з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до змісту постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі № 554/2506/22, правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК. За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст. 174 КПК не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою слідчого на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст.132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Кримінальний процесуальний кодекс України як кримінальне процесуальне законодавство є систематизованим зведенням кримінальних процесуальних норм, які регулюють порядок досудового розслідування та судового провадження.

Висновок щодо застосування норми, передбаченої абзацом 1 ч. 4 ст. 132 КПК наданий об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15.04.2024, визначає, що у разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК, заходи забезпечення кримінального провадження, серед яких і арешт майна, припиняють свою дію в силу прямої вказівки ч. 4 ст. 132 КПК України.

На підставі викладеного слідчий суддя вважає, що клопотання про скасування арешту майна задоволенню не підлягає.

Окремо слідчий суддя зазначає, що власником майна не надано доказів, що він звертався до уповноважених органів та посадових осіб щодо вилучення запису про обтяження майна та за результатами якого отримав відмову, що свідчить відсутність підстав для здійснення контролю слідчим суддею в частині вирішення питання щодо зняття арешту, в межах повноважень під час досудового розслідування.

Ухвали слідчого судді про відмову в скасуванні арешту майна, і про повне або часткове скасування арешту майна відповідно до положень п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України у взаємозв`язку зі статтями 170, 173, 174 КПК України апеляційному оскарженню не підлягають, що узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 20 травня 2024 року у справі № 712/191/23.

Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має легітимну мету, не порушує принципу пропорційності між гарантованими правами особи у ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та суспільною необхідністю, а також відповідає принципу правової визначеності.

При цьому відмова у скасуванні арешту майна не позбавляє особу права звернутися до суду з повторним клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України.

Керуючись ст. 107, 132, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6