Номер провадження: 11-кп/813/809/25
Справа № 504/1173/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 липня 2024 року, у кримінальному провадженні №0000180, внесеному до ЄРДР 04 листопада 2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южне Одеської області, українця за національністю, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, офіційно не одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 249 КК України,-

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, українця за національністю, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 249 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суд у:

ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 249 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 34 000,00 грн.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 249 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 34 000,00 грн.

Арешт на майно, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Южного міського суду Одеської області від 09.11.2022 скасувано.

Речові докази по справі, а саме:

-4 захисні костюми-заброди для риболовства, зеленого кольору; металеві труби у кількості 4 штуки; 2 ліскові сітки, довжиною 90 м, висотою 1м, вічко 22 мм; ліскова сітка довжиною 90 м; висотою 1 м, вічко 20 мм; ліскова сітка, довжиною 70 м, висотою 1 м, вічко 20 мм; стальний невід, розміром 2х4 м, вічко 10 мм; рибу кефаль в кількості 43 одиниці - звернено у дохід держави.

Цивільний позов РЛП «Тилігульський» залишено без задоволення.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 03.11.2022, у невстановлені час та місці, у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, спрямований на незаконний вилов водних живих ресурсів, а саме риби-кефаль в акваторії з?єднувального каналу між Тилігульським лиманом та Чорним морем, який перебуває у складі Регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» Одеської області, що в межах с. Сичавка Южненської міської об?єднаної територіальної громади Одеського району Одеської області.

Маючи протиправний умисел, спрямований на незаконне заняття рибним добувним промислом, ОСОБА_7 вступив в попередню змову із ОСОБА_10 та двома особами, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження. Будучи об?єднаними єдиним протиправним спільним умислом, направленим на незаконне зайняття рибним добувним промислом, ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_10 та двома іншими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, не маючи на це відповідного законного дозволу, виданого компетентним органом, за допомогою заборонених для рибалок-любителів знарядь лову: риболовних сіток та стального неводу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення шкоди рибним запасам України шляхом їх хижацького знищення та бажаючи їх настання, посягаючи на суспільні відносини у сфері охорони й відтворення довкілля, раціонального використання природних ресурсів, 03.11.2022 року, у невстановлений час, прибули на берег водойми з?єднувального каналу між Тилігульським лиманом та чорним морем, розташованого в акваторії Регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» Одеської області, де за допомогою спеціальних рибацьких костюмів зеленого кольору незаконно встановили у воді чотири рибацьки сітки.

Продовжуючи реалізовувати свій єдиний протиправний умисел, спрямований на незаконний вилов водних біоресурсів, 03.11.2022 приблизно о 19 год. 40 хвилин, більш точний час не встановлений, ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_10 та двома особами, матеріали відносно яких були виділені в окремі провадження, не маючи дозвільних документів на рибний добувний промисел, у порушення:

-статті 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», згідно якої до природно-заповідного фонду України належить природні території та об?єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам?ятки природи, заповідні урочища;

-п.3 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», згідно якої на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об?єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням;

-п. 3.1. Правил любительського та спортивного лову, затверджених наказом Держкомрибгоспу України № 19 від 15.02.1999, згідно якого любительський і спортивний лов риби і водних безхребетних для власних потреб дозволяється всім громадянам України, іноземцям, а також особам без громадянства у всіх водоймах України, за винятком вилову у водоймах природно-заповідного фонду, ставкових та інших риборозподільних господарствах, водоймах, спеціальне використання яких обмежене (питні, технічні, лікувальні та інші), водоймах, де лов або добування заборонені цими Правилами рибальства;

-п. 3.15 Правил любительського та спортивного лову, затверджених наказом Держкомрибгоспу України № 19 від 15.02.1999, згідно якого забороняється лов водних живих ресурсів із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм;

знаходячись на березі з?єднувального каналу між Тилігульським лиманом та Чорним морем, розташованого в акваторії Регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» Одеської області, що в межах с. Сичавка Южненської міської об?єднаної територіальної громади Одеського району Одеської області, маючи єдиний протиправний умисел на незаконний вилов водних живих ресурсів, а саме риби-кефаль, за відсутності дозвільних документів на промисел, використовуючи спеціальні рибацьки костюми, металеві труби та заборонені для рибалок-любителів знаряддя лову три ліскові сітки, довжиною 90 метрів, висотою 1 метр, одну ліскову сітку, довжиною 70 метрів, висотою 1 метр, стальний невід, дістали із водойми раніше встановлені ними риболовні сітки, в яких знаходилась свіжовиловлена риба-кефаль у кількості 43 одиниці.

Таким чином, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_10 та двома особами, матеріали відносно яких виділені в окремі кримінальні провадження, здійснили незаконний вилов водних живих ресурсів, чим завдали державі в особі Регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» матеріальний збиток у розмірі 71 466 грн.

Відповідно до додатку № 7 Постанови Кабінету Міністрів України № 575 від 10.05.2022 року «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд», своїми протиправними діями ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_10 та двома іншими особами, матеріали відносно яких були виділені в окремі провадження, здійснили незаконний вилов водних живих ресурсів, а саме риби-кефаль у кількості 43 одиниці, вартістю 1662 грн. кожна, загальною вартістю 71 466 грн., чим заподіяли істотну шкоду рибним запасам України.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, якій зазначав, що вирок підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, у зв`язку з чим вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, внаслідок чого судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність в частині застосування закону, який не підлягав застосуванню. В обґрунтування своїх доводів посилається на наступне:

- суд першої інстанції всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, а зазначив лише викладенням формулювання обвинувачення органу досудового розслідування та мотиви виключення з пред`явленого обвинуваченняпорушення п.п. 3.1, 3.15 Правила любительського і спортивного рибальства, затверджені Наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15.02.1999 (які діяли на час вчинення правопорушення);

- суд обґрунтував оскаржуваний вирок недопустимими доказами, а саме, висновком спеціаліста від 10.01.2022 за результатом проведеного дослідження Національним природним парком «Тузлівські лимани», відповідно до якого загальна сума, спричинених збитків, внаслідок незаконного вилову водних живих біоресурсів складає 71 466, 00 грн. (що підтверджується розрахунком, наданим РЛП «Тилігульський» та додатком № 7 до Постанови КМ України від 10.05.2022 року № 575), оскільки положеннями п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, встановлена обов`язковість призначення експертизи щодо визначення шкоди довкіллю, що відповідає правовій позиції Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 21.04.2021 у справі № 708/392/18. Крім того, у ході допиту спеціаліста ОСОБА_11 останній не зміг підтвердити жодну обставину правопорушення, які могли б вказувати на спричинення істотної шкоди внаслідок незаконного вилову риби;

- Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища» надає право громадянам на здійснення загального і спеціального використання природних ресурсів. Одним з видів загального природокористування є любительська рибалка, а засобом її обмеження є встановлення добових норм любительського вилову риби. З урахуванням викладеного, при здійсненні любительського лову риби обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , а також ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (матеріали відносно яких були виділені в окремі провадження), мали право на вилов 12 кг риби. Відповідно до акту приймання-передачі № 10 від 04.11 .2022 року, на зберігання та реалізацію ПП «Клест ЛТД» було передано 3,6 кг., риби вилученої при затриманні;

- необхідною умовою правильного визначення розміру шкоди, спричиненого природно-заповідному фонду є наявність відповідної інформації в Державному кадастрі територій та об?єктів природно- заповідного фонду (в даному випадку риба кефаль). Відповідно до відповіді Одеської обласної державної адміністрації від 24.06.2024 інформація щодо територій та об?єктів природно-заповідного фонду РЛП «Тилігульський» в Державному кадастрі відсутня. Також, відсутність проекту організації території, охорони, відтворення та рекреаційного використання природних комплексів та об?єктів РЛП «Тилігульський», що виключає правомірність застосування спеціальних такс для обчислення розміру шкоди передбачені постановою Кабінету Міністрів № 575 від 10.05.2022, що свідчить про відсутність шкоди, спричиненої довкіллю та про малозначність правопорушення.

На підставі наведеного захисник просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Від прокурора Доброславської окружної прокуратури ОСОБА_14 надійшли заперечення на апеляційну скаргу сторони захисту, в яких останній вважає її необґрунтованими та просить залишити апеляційні скарги сторони захисту без задоволення, а вирок без змін. Посилаючись на те, що:

- обвинувальний вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.07.2024 відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_15 цілком відповідає п. 2 ч.3 ст. 374 КПК України, оскільки, містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.Виключення судом п.п. 3.1, 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених Наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15.02.1999 (які діяли на час вчинення правопорушення), через те, що вони не поширюються на водойми, які знаходяться на території природно-заповідного фонду (п.1.1. Правил), жодним чином не вплинуло на повноту і детальність інформації щодо пред`явленого обвинувачення, а також на правову кваліфікацію, та не вплинуло на справедливість судового розгляду і реалізацію права обвинувачених на захист;

- для визначення розміру збитків призначення експертизи має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, де можливо достовірно встановити без спеціальних знань, шляхом проведення простих арифметичних розрахунків на підставі загальнодоступних знань, якими в даному випадку є спеціальні такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд (Постанова Кабінету Міністрів України № 575 від 10.05.2022, перебуває у відкритому вільному доступі);

- до заповідної зони регіонального ландшафтного парку «Тилігульский» входять наступні території: орнітологічний заказник загальнодержавного значення «Коса Стрілка», орнітологічний заказник місцевого значення «Тилігульский пересип», ботанічний заказник місцевого значення «Калинівський», ландшафтні заказники місцевого значення «Карїрівський», «Новомиколаївський», а також територія, зарезервована під ботанічний заказник місцевого значення «Донська балка». Територія в районі з`єднувального каналу між Тилігульским лиманом та Чорним морем, входить як до складу РЛП так і орнітологічного заказника місцевого значення «Тилігульский пересип».

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні захисник та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її у повному обсязі.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За результатами апеляційного перегляду вироку районного суду апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК України, які у відповідності до положень ст. 412 КПК України тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в районному суді, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд першої інстанції не дотримався, з огляду на наступне.

За результатами судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 , та ОСОБА_10 у пред`явленому обвинувачені за ч.2 ст. 28 ч. 1 ст. 249 КК України, за кваліфікуючими ознаками - незаконне зайняття рибним промислом, що заподіяло істотну шкоду, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Кримінально-правова норма, передбачена статтею 249 КК України, за своїм змістом є бланкетною, оскільки у наведеній диспозиції відсилає до інших нормативно-правових актів для розкриття її змісту.

В теорії кримінального права бланкетна диспозиція кримінально-правової норми лише називає або описує злочин, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст.

Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті Особливої частини Кримінального кодексу України і включає положення інших нормативно-правових актів у тому вигляді, в якому вони сформульовані безпосередньо в тексті статті. Саме із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення кримінальним законом діяння як злочину певного виду та встановлення за нього кримінальної відповідальності.

Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює кримінально-правову норму більш конкретним змістом.

Мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак встановленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, зауважив, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності повинні давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу злочину, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим конкретність викладення фактичних обставин у кримінальному провадженні, а отже, і обвинувачення особи, не повинно викликати сумнівів.

Закон не вимагає детального викладу обставин вчинення кримінального правопорушення, однак ті, які мають важливе значення і безпосередньо впливають на винуватість особи, повинні бути відображені у фактичних обставинах настільки детально та конкретно і в такий спосіб, оскільки правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист.

Колегія суддів зауважує, що при визнанні особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, суд має чітко та конкретно (безальтернативно) визначити які саме дії відповідно до кримінального закону України цій особі інкримінуються.

Аналогічне за змістом тлумачення процесуальних норм, викладене і в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 січня 2024 року у справі № 683/694/20, згідно з яким у пункті 13 ч. 1 ст. 3 КПК законодавець виклав загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Кримінальний процесуальний закон вимагає обов`язкового відображення трьох складників щодо висунутого обвинувачення: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (формули обвинувачення); формулювання обвинувачення.

При цьому під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Як обґрунтовано зазначає сторона захисту, при формулюванні обвинувачення, яке визнано судом доведеним, і при кваліфікації дій ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у пред`явленому обвинувачені за ч.2 ст. 28 ч. 1 ст. 249 КК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про виключення з пред`явленого обвинувачення п.п. 3.1, 3.15 Правил любительського та спортивного лову, затверджених наказом Держкомрибгоспу України № 19 від 15.02.1999, які інкримінуються обвинуваченим (а.с.115 т.3), разом з цим, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, суд не сформулював обвинувачення, яке визнано судом доведеним.

Апеляційний суд акцентує увагу щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, про що неодноразово зазначав Верховний суд у своїх рішеннях, зокрема: в постанові Верховного Суду від 01.03.2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); в постанові Верховного Суду від 22.03.2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Аналізуючи вищевикладені обставини, апеляційний суд доходить висновку, що відсутність формулювання обвинувачення, яке визнано районним судом доведеним за результатами судового розгляду в оскаржуваному вироку, є порушенням прав обвинуваченого, які регламентовані ст. 42 КПК України, що в силу положень ст. 412 КПК України також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, скасовуючи вирок та призначаючи новий судовий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК України та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст. 2, 7 КПК України.

Керуючись 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , - задовольнити частково.

ВирокКомінтернівського районного суду Одеської області від 01 липня 2024 року, у кримінальному провадженні №0000180, внесеному до ЄРДР 04.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України, - скасувати.

Призначити новий судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000180, внесеному до ЄРДР 04.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України, в суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4