УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000192 відомості про яке 18.02.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.ч.1,2 ст.364 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, Головним управлінням Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000192 від 18.02.2025 за ч.ч. 1, 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що оператори ринку з паркування у м. Одесі разом із спільниками, використовуючи наявні корупційні зв`язки в органах місцевого самоврядування, а саме у Департаменті транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради та КП «Одестранспарксервіс» Одеської міської ради, домоглися укладання договорів на експлуатацію майданчиків для платного паркування транспортних засобів у м.Одесі без законних на те підстав, без проведення належних конкурсних процедур та з порушенням встановлених договорами кількості паркомісць.

Водночас, підконтрольними Одеської міської ради комерційними структурами облаштовано та використовується значно більше паркомісць, ніж зазначено у договорах, в результаті різниця недоотриманих бюджетом грошових коштів потрапляє до організаторів протиправної схеми в особливо великому розмірі.

Рішенням Одеської міської ради № 1251-VI від 20.09.2011 «Про затвердження Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у м. Одесі» затверджено у Додатку № 1 Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у м. Одесі та у Додатку № 2 Типовий договір балансоутримання місць для паркування.

Перелік затверджений рішенням Одеської міської ради від 27.08.2014

№ 5286-VI, не містить інформації про обслуговуючі організації, кадастрові номери земельних ділянок, не дає можливості встановити фактичне місцезнаходження земельної ділянки на місцевості та містить загальні адреси, які не дають можливості відокремити одні земельні ділянки від інших. Зокрема, «пляж Ланжерон» (Зона 1), «пляж Ланжерон» (Зона 2), пляж «Дельфін» є загальними назвами ділянок без визначення фактичного місцезнаходження земельної ділянки, що унеможливлює її встановлення на місцевості.

У рішенні № 1251-VI ототожнюються майданчики для паркування та автостоянки, а також порядок їх обладнання, експлуатації та використання. Зважаючи на те, що оператори майданчиків для платного паркування відповідно до вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначаються на конкурсних засадах, а для операторів автостоянок не передбачено такий порядок, за таких умов можливо переводити майданчики для платного паркування у автостоянки та уникати проведення конкурсу з визначення операторів.

Як наслідок місця для платного паркування транспортних засобів можливо отримувати в експлуатацію поза конкурсною процедурою.

Відповідно до Податкового кодексу України, Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перелік місць для платного паркування визначаються органами місцевого самоврядування, та які підпадають під сплату збору за місця для паркування транспортних засобів

З метою формування єдиної загальноміської політики щодо організації та порядку паркування транспортних засобів на території міста Одеси, Одеська міська рада прийняла рішення № 1251-VI від 20.09.2011 для створення умов із забезпечення якісних послуг з паркування, збільшення надходжень до міського бюджету та керувалась вимогами ст. ст. 8, 10, 12, 266 Податкового кодексу України, пункту 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів».

Системний аналіз статей даних нормативних актів свідчить про те, що жодна з них не регулює питання зберігання транспортних засобів на автостоянках, а Постанова Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів» відповідно до п.3 взагалі не регулює питання організації та порядку надання послуг із зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів та причепів), що належать громадянам та юридичним особам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, організація та порядок надання яких встановлені Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №115.

Зважаючи, що Правила паркування транспортних засобів не регулюють відносини зберігання транспортних засобів на автостоянках, що передбачено пунктом 3 Постанови № 1342, збіг кола правовідносин та осіб, які підпадають під дію двох документів, можливо зробити висновок, що Положення про організацію та порядок паркування транспортних у м. Одесі також не регулює відносини, щодо зберігання транспортних засобів на автостоянках.

З огляду на наведені положення, вбачається, що рішення Одеської міської ради №1251-VI від 20.09.2011 «Про затвердження Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у м. Одесі» не може визначати порядок організації та експлуатації спеціально відведених автостоянок.

Проте з аналізу документу вбачається, що пункт 4 рішення № 1251-VI, абзац 8 пункту 1.3., пункти 2.1, 2.5, 5.1, 5.2, 5.3, абзаци 1, 4, 5 пункту 6.5 Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів в м. Одеса, пункт 1.1 Типового договору визначають питання організації та експлуатації автостоянок, що суперечить як самому рішенню № 1251-VI, а саме преамбулі та п. 1.2 Положення , так і нормам чинного законодавства.

Відповідно до п. 5.2 Положення послуги з утримання майданчиків для платного паркування та спеціально відведених автостоянок надаються операторами з метою використання таких майданчиків за призначенням, а також санітарного очищення, збереження та відновлення їх відповідно до законодавства, нормативів, норм, стандартів, порядків і правил з урахуванням вимог безпеки дорожнього руху.

Вказаний пункт кореспондується з пунктом 23 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету міністрів України №1342, які не регулюють діяльність автостоянок.

Разом з цим, відповідно до Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 115 від 22.01.1996, на автостоянках надаються послуги зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів), що належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб`єктами господарської діяльності, чи належать цим суб`єктам. Також згідно до п. 3 Правил на автостоянках можуть надаватися супутні послуги з обслуговування транспортних засобів за окрему плату, визначену в установленому порядку.

Тобто, пункт 5.2 Положення передбачає послуги, які надаються тільки на майданчиках для платного паркування, та не відповідає Правилам зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 115, а тому не може регулювати діяльність автостоянок міста.

Пункт 5.3 Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів також є протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що регулює роботу автостоянок. Зокрема, абзацом 6 п. 5.3. Положення визначено, що однією з основних послуг з утримання відведених майданчиків для платного паркування та спеціально відведених автостоянок, надання якої покладається на оператора, є забезпечення функціонування паркувальних автоматів.

Паркувальні автомати повинні встановлюватись тільки на відведених майданчиках для паркування відповідно до пункту 4 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 1342, встановлення паркоматів на автостоянках не передбачено.

Так, 13.08.2025 за місцем розташування земельної ділянки згідно схеми розташованої за адресою: м.Одеса, пляж «Дельфін», загальною площею 1845, 25 кв.м, а також розташованих на ній контрольно-пропускних пунктів, диспетчерських та інших приміщень, на якій здійснює діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на місцях для паркування (спеціально відведених автостоянках) ФОП « ОСОБА_4 » був проведений обшук, в ході якого було виявлено та вилучено наступне: Мобільний телефон марки «Айфон 13» зеленого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 ; Системний блок з адаптером до нього чорного кольору серійний номер QT2501Q790X0144; Відеореєстратор сірого кольору SN:FX3980032; Переносну диспетчерську споруду сірого кольору площею 2 м2(передано на зберігання представнику КП «Одестранспортсервіс» ОСОБА_6 ); Два шлагбауми червого-білого кольору зі стійками сірого кольору(передано на зберігання представнику КП «Одестранспортсервіс» ОСОБА_6 ).

13.08.2025, слідчим з дотриманням вимог ст. 110 КПК України прийнято рішення про визнання вищевказаних речей речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки можуть містити на собі відомості щодо вчинення кримінального правопорушення.

Процесуальний керівник звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Прокурор надав заяву в якій клопотання підтримав, просив задовольнити та у зв`язку із зайнятістю розглянути у його відсутності.

Представник ФОП ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 надав заяву про розгляд клопотання у відсутності власника майна та його представника, в якій просив відмовити задоволені клопотання прокурора про арешт майна.

Згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З урахуванням вищевикладеного та з метою досягнення завдань кримінального провадження, дотримання розумних строків його розгляду, вважаю за можливе розглянути клопотання прокурора у відсутності власника майна та його представника.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вважаю, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, є всі підстави вважати що могло бути знаряддям вчинення злочину, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Накладення арешту на вилучені під час обшуку мобільний телефони, системний блок та відеореєстратор необхідно для проведення їх детального огляду, проведення судових експертиз, які неможливо провести без наявності у органу досудового розслідування вилученого майна, з метою встановлення наявності доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

Зв`язок даного майна із вчиненням злочинів, передбачених ч.ч.1,2 ст.364 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою від 13.08.2025 року про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначені вилучені документи визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000192 відомості про яке 18.02.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.ч.1,2 ст.364 КК України задовольнити.

Накласти арешт, шляхом позбавлення права на користування та розпорядження до скасування арешту у порядку встановленому КПК України, на речі вилучені в ході проведення обшуку за місцем розташування земельної ділянки згідно схеми розташованої за адресою: м.Одеса, пляж «Дельфін», загальною площею 1845, 25 кв.м, а також розташованих на ній контрольно-пропускних пунктів, диспетчерських та інших приміщень, на якій здійснює діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на місцях для паркування (спеціально відведених автостоянках) ФОП « ОСОБА_4 », а саме:

-мобільний телефон марки «Айфон 13» зеленого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 ; системний блок з адаптером до нього чорного кольору серійний номер QT2501Q790X0144; відеореєстратор сірого кольору SN:FX3980032; переносну диспетчерську споруду сірого кольору площею 2 м2; два шлагбауми червого-білого кольору зі стійками сірого кольору.

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1