КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/4413/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

30 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2025 року,-

за участю

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2025 року клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів з 22.05.2025 до 20.07.2025 включно.

Залишено як альтернативу даному запобіжному заходу обвинуваченому ОСОБА_7 - заставу, у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01.01.2024, що становить 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме:

- з`являтися до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та нетяжкого злочинів щодо неповнолітньої особи, дані про особу обвинуваченого, та дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме: існує необхідність запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду, а також можливість впливати на неповнолітню потерпілу.

Суд залишив заставу у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01.01.2024, що становить 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень, який з огляду на встановлені у справі ризики і дані про особу обвинуваченого буде справедливим та достатнім для забезпечення обвинуваченим процесуальних обов`язків та зможе бути достатнім стримувальним фактором, щоб розвіяти будь-яке бажання з боку обвинуваченого переховуватися.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що судом повністю проігноровано той факт, що ОСОБА_7 раніше не судимий, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, до затримання часто бачився з нею, тобто активно приймає участь у вихованні своєї доньки, а також своєчасно сплачує аліменти на утримання дитини. Крім того, апелянт зазначає, що судом не прийнято до уваги наявність проблем у дитини ОСОБА_7 зі здоров`ям з народження.

Також, як зазначає апелянт, не прийнято до уваги той факт, що ОСОБА_7 служив у лавах ЗСУ та входив до списків особового складу військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення та був звільнений у запас, у зв`язку з доглядом за своїм батьком інвалідом другої групи. Проігноровано і той факт, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, проживає з батьками-пенсіонерами, які потребують його допомоги у повсякденному житті. Також обвинувачений має постійну роботу, де також позитивно характеризується.

Також судом першої інстанції не звернуто увагу на той факт, що 08 жовтня 2024 ОСОБА_7 був звільнений під заставу та ходив на роботу і не впливав на потерпілу та свідків. Захисник наголошує, що ОСОБА_7 не переховувався від слідства і не буде переховуватись та має міцні соціальні зв`язки.

Окрім іншого апелянт вказує, що визначений судом розмір застави є занадто високий, оскільки у підозрюваного є фактично троє утриманців, які потребують значної фінансової допомоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002633 від 25 липня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 309 КК України

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з визначенням застави, як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, представника потерпілої, обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як правильно встановив суд першої інстанції, характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, у вчиненні особливо тяжкого та нетяжкого злочинів щодо неповнолітньої особи, а також всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який не одружений, неповнолітня дитина проживає за адресою своєї матері, відсутність достатніх соціальних зв`язків, його вік, стан здоров`я, щодо якого у розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування під вартою дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_7 впливати на потерпілу у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває і потерпіла ще судом не допитана, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого впливу на неповнолітню потерпілу.

Та обставина, що обвинувачений в період з 08.10.2024 по 21.10.2024 був звільнений під заставу і як стверджує захисник, жодного тиску на потерпілу не здійснював та не переховувався від слідства не спростовує обґрунтованість ризику та доцільність продовження строку тримання під вартою, а також не дає достатніх підстав вважати, що обвинувачений, який обізнаний з місцем проживання, перебування, номером телефону неповнолітньої потерпілої, з метою уникнення кримінальної відповідальності не зможе здійснити дії, передбачені п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів захисника про те, що обвинувачений має постійне місце проживання та роботи, де позитивно характеризується, служив в лавах ЗСУ та був звільнений у запас, у зв`язку із доглядом за своїм батьком інвалідом другої групи, то колегія суддів зауважує, що дані обставини, хоч і свідчать про наявність у обвинуваченого певних соціальних зв`язків за місцем проживання, однак, з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставини кримінальних правопорушень, які інкриміновано обвинуваченому, на даному етапі не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність достатніх соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Не можуть слугувати підтвердженням належної процесуальної поведінки обвинуваченого і посилання захисника на те, що ОСОБА_7 сплачував аліменти на дитину.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, наразі підтверджують потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інший, менш суворий запобіжний захід, може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі тощо.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про надмірний розмір застави, то колегія суддів, вважає їх безпідставними, з урахуванням встановлених на даний час ризиків, характеру та обставин інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, та інших обставин, що мають значення, у даному випадку, а тому на переконання колегії суддів,визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, є цілком достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчинити інші протиправні дії.

Відтак, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів, не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів з 22.05.2025 до 20.07.2025 включно із визначенням розміру застави - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4