н/п 1-кс/490/2356/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/3731/25
У Х В А Л А

про зміну запобіжного заходу

22 травня 2025 року слідчийсуддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваної ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Миколаївській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором, про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт стосовно підозрюваної

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки міста Миколаєва, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 366-2, ч. 2 ст. 366-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 9 днів без визначення розміру застави підозрюваній ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000133 від 09.05.2025.

Клопотання мотивує тим, що у громадянки ОСОБА_6 , обіймаючи посаду виконуючого обов`язки головного лікаря обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 10 год. 34 хв. 05.06.2024, виник злочинний умисел, спрямований на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом сприяння особам призовного віку уникнути призову під час мобілізації та як наслідок ухиленню від виконання конституційного обов`язку захищати Вітчизну, її незалежність та територіальну цілісність.

В ході досудового розслідування встановлено, що медичні документи ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходились у голови Миколаївського обласного центру медико-соціальної експертизи № 2 лікаря-експерта ОСОБА_8 . 05.06.2024 та 07.06.2024 ОСОБА_6 діючи умисно, перебуваючи на території м. Миколаєва, реалізуючи свій злочинний намір, надала вказівку ОСОБА_8 щодо постановлення та затвердження завідомо неправдивого акту огляду медико-соціальної експертної комісії форми 157-1/о військовозобов`язаному ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є підтверджуючим документом щодо встановлення особі статусу інваліда, що згідно до п. 2 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надає можливість уникнути призову під час мобілізації, але остання відмовилась, після чого ОСОБА_6 наголосила ОСОБА_8 на необхідності передачі медичної документації стосовно ОСОБА_10 до обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради.

Разом з цим ОСОБА_6 , розуміючи, що самостійно не зможе реалізувати свій злочинний умисел, вирішила надати вказівку членам комісії обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради, які були безпосередньо у її підпорядкуванні, а саме: лікарю-експерту ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , лікарю-експерту ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо постановлення завідомо неправдивого висновку наявності інвалідності військовозобов`язаному ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В подальшому, діючи умисно, 07.06.2024, 10.06.2024, 11.06.2024 ОСОБА_6 , перебуваючи на території м. Миколаєва, реалізуючи свій злочинний намір, здійснила три телефонні дзвінка на номер мобільного зв`язку, яким користується ОСОБА_12 , у ході яких надала вказівку щодо розгляду медичних документів ОСОБА_10 та постановлення і затвердження завідомо неправдивого акту огляду медико-соціальної експертної комісії форми 157-1/о військовозобов`язаному ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є підтверджуючим документом щодо встановлення особі статусу інваліда, що згідно до п. 2 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надає можливість уникнути призову під час мобілізації.

Крім того, 13.06.2024 ОСОБА_6 діючи умисно, перебуваючи на території м. Миколаєва, реалізуючи свій злочинний намір, здійснила телефонний дзвінок на номер мобільного зв`язку, яким користується ОСОБА_11 у ході яких надала вказівку щодо розгляду медичних документів ОСОБА_10 та постановлення і затвердження завідомо неправдивого акту огляду медико-соціальної експертної комісії форми 157-1/о військовозобов`язаному ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є підтверджуючим документом щодо встановлення особі статусу інваліда, що згідно до п. 2 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надає можливість уникнути призову під час мобілізації.

Так, 14.06.2024, члени комісії обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , в ході розгляду медичної справи ОСОБА_10 , постановили та затвердили завідомо неправдивий акт огляду № 36/1 медико-соціальної експертної комісії форми 157-1/о військовозобов`язаному ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим встановили йому третю групу інвалідності.

ОСОБА_6 , внаслідок незаконного впливу на ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , чітко усвідомлюючи, що надані документи щодо ОСОБА_10 не відповідають нормам і критеріям для отримання третьої групи інвалідності, розуміючи, що її дії є незаконними та несуть наслідки юридично-правового характеру у вигляді кримінальної відповідальності за перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, створила реальні перешкоди у законній діяльності районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки під час проведення ними мобілізаційних заходів в особливий період, що виразилось у видачі акту огляду № 36/1 про встановлення третьої групи інвалідності ОСОБА_10 , та надало останньому можливість уникнути призову від мобілізації.

Крім того, згідно відповіді на запит слідчого, яка надійшла від ІНФОРМАЦІЯ_5 , встановлено, що ОСОБА_10 , на підставі необґрунтованого рішення комісії обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради, користується правом на відстрочку від мобілізації, як особа з інвалідністю, до 12.11.2025.

Також, згідно відповіді на запит слідчого, яка надійшла від Головного Управління пенсійного фонду України в Миколаївській області, встановлено, що ОСОБА_10 , на підставі необґрунтованого рішення комісії обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради, з 03.06.2024 одержує пенсію по інвалідності щомісячно у розмірі 3882,79 грн., до 01.07.2026.

Крім того, під час проведення досудового розслідування встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 10 год. 34 хв. 05.06.2024, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел спрямований на організацію підроблення офіційних документів щодо отримання ОСОБА_10 статусу інваліда, та подальшого його використання як підставу для уникнення ним призову на військову службу під час мобілізації та воєнного стану на території України.

В ході досудового розслідування встановлено, що медичні документи ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходились у голови Миколаївського обласного центру медико-соціальної експертизи № 2 лікаря-експерта ОСОБА_8 .

05.06.2024 о 10 год. 34 хв., та 07.06.2024 о 14 год. 21 хв., ОСОБА_6 , будучи в.о. головного лікаря Обласного Центру медико-соціальної Експертизи Миколаївської обласної ради, діючи умисно, перебуваючи на території м. Миколаєва, реалізуючи свій злочинний намір, користуючись своїм службовим становищем, надала вказівку ОСОБА_8 щодо постановлення та затвердження завідомо неправдивого акту огляду медико-соціальної експертної комісії форми 157-1/о військовозобов`язаному ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , але остання відмовилась, після чого ОСОБА_6 наголосила ОСОБА_8 на необхідності передачі медичної документації стосовно ОСОБА_10 до обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради, що остання виконала та передала медичну документацію відносно ОСОБА_10 до Обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради.

Так, до складу комісії Обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради зокрема входили ОСОБА_12 , яка перебувала на посаді голови обласної МСЕК Обласного Центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради та лікар-хірург обласної МСЕК Обласного Центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради ОСОБА_11 .

Разом з цим ОСОБА_6 , розуміючи, що самостійно не зможе реалізувати свій злочинний умисел, вирішила залучити до вищезазначеної протиправної діяльності членів комісії обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради з якими вона була безпосередньо знайома, а саме: голову МСЕК ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , лікаря-хірурга обласної МСЕК Обласного Центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради ОСОБА_11 .

У подальшому, 07.06.2024 о 15 год. 18 хв., 10.06.2024 о 13 год. 10 хв., 11.06.2024 о 11 год. 56 хв., надала вказівку ОСОБА_12 , та 13.06.2024 о 20 год. 45 хв., ОСОБА_11 , щодо постановлення та затвердження завідомо неправдивого акту огляду медико-соціальної експертної комісії форми 157-1/о військовозобов`язаному ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є підтверджуючим документом щодо встановлення особі статусу інваліда.

Так, 14.06.2024 у невстановлений в ході досудового розслідування час, ОСОБА_12 , будучи службовою особою, діючи як голова комісії Обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради, та ОСОБА_11 будучи лікарем-хірургом обласної МСЕК Обласного Центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради ОСОБА_11 , погодившись виконати вказівку ОСОБА_6 , діючи з останньою за попередньою змовою, знаходячись за адресою: м. Миколаїв, провулок Корабелів, 1, діючи умисно, з метою реалізації раніше виниклого умислу, в ході розгляду медичної справи ОСОБА_10 , внесли неправдиві відомості до акту огляду № 36/1 медико-соціальної експертної комісії форми 157-1/о військовозобов`язаному ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо наявності в останнього діагнозу: двостороннього гонартрозу, синовіта лівого колінного суглобу, контрактуру лівого колінного суглобу 2, що стало підставою для необґрунтованого встановлення третьої групи інвалідності.

На підставі необґрунтованого рішення комісії обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради, ОСОБА_10 з 03.06.2024 одержує пенсію по інвалідності щомісячно у розмірі 3882,79 грн., до 01.07.2026.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі Додаткової угоди № ДСкД-061199 від 10.08.2017 право власності на квартиру АДРЕСА_3 перейшло від ТОВ «Стикон» до ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_6 (мати ОСОБА_6 ). Надалі, ОСОБА_14 на підставі договору дарування квартири № 606 від 26.06.2023 передала у безоплатну власність (подарувала) вищевказану квартиру ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (син ОСОБА_6 ).

При цьому встановлено, що з 2017 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, вищевказана квартира АДРЕСА_3 , перебувала в користуванні ОСОБА_6 , яка використовувала її у вільний від виконання покладених на неї посадових обов`язків головного лікаря обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради час, під час відпусток, лікарняних, вихідних, тощо, однак не менше 30 календарних днів, що передували останньому дню (31.12.2023) звітного періоду для подання щорічної декларації за 2023 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування згідно Закону України «Про запобігання корупції».

26.02.2024 ОСОБА_6 21.03.1972, будучи обізнаною про обов`язок щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, маючи всі необхідні умови та технічну можливість, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, внесла до декларації за 2023 звітний рік з унікальним ідентифікатором документа 23a480c2-112c-42a5-a820-124f2a54bc85 завідомо недостовірні відомості та 26.02.2024 о 10:04 подала вказаний документ, підтвердивши власним кваліфікованим електронним підписом (ЕЦП).

Перед підписанням декларації ОСОБА_6 ознайомиласьз попередженням про відповідальність за внесення до неї завідомо недостовірних відомостей, а також підтвердила їх повноту та достовірність шляхом проставлення відповідної відмітки.

Перелік інформації, яка зазначається у декларації, визначений ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції». При цьому під час заповнення декларації суб`єкти декларування, в тому числі і ОСОБА_6 , ознайомлюються з методичними настановами щодо заповнення декларації. Таким чином, ОСОБА_6 була обізнана з правилами заповнення декларації перед початком внесення інформації до розділів декларації за 2023 рік.

У порушення вимог п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_6 умисно вказала недостовірні відомості в декларації за 2023 звітний рік, а саме не в повному обсязі внесла до її відповідних розділів інформацію про об`єкти нерухомості, що знаходяться у неї в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину внаслідок якого набуте таке право.

Так, у розділі у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації ОСОБА_6 умисно не зазначила відомості про наявність у неї в оренді чи на іншому праві користування однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , вартістю 2 538 870 грн., власником якої на теперішній час є її син ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право користування якою виникло в неї з 2017 року.

Враховуючи викладене, діючи з порушенням вимог положень ст.ст. 3, 45, 46 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_6 подала щорічну Декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік з недостовірними відомостями у розділах 3 «Об`єкти нерухомості», приховавши інформацію щодо наявності у її користуванні вищевказаного нерухомого майна, станом на останній день звітного періоду, загальною вартістю 2 538 870 грн., що перевищує 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 20.03.2025 ОСОБА_6 , будучи обізнаною про обов`язок щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, маючи всі необхідні умови та технічну можливість, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, внесла до декларації з унікальним ідентифікатором документа 4d078a2b-e81c-40a1-acc5-1029a659a1be завідомо недостовірні відомості та 20.03.2025 о 14:54 подала вказаний документ, підтвердивши власним кваліфікованим електронним підписом (ЕЦП).

Перед підписанням декларації ОСОБА_6 ознайомиласьз попередженням про відповідальність за внесення до неї завідомо недостовірних відомостей, а також підтвердила їх повноту та достовірність шляхом проставлення відповідної відмітки.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 внесла наступні завідомо недостовірні відомості до декларації:2. Розділ 12 «Грошові активи» - в даному розділі суб`єкт декларування зазначив, що у нього чи членів його сім`ї відсутні об`єкти декларування в цьому розділі. При цьому в ході здійснення досудового розслідування, 21.10.2024 органом досудового розслідування проведено обшуки за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_5 , яка належить останній на праві приватної власності, в ході якого виявлено та вилучено 47800 (сорок сім тисяч вісімсот) доларів США та за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_4 в ході якого виявлено та вилучено 379400 (триста сімдесят дев`ять тисяч чотириста) доларів США, 5985 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) євро, 130000 (сто тридцять тисяч) гривень.

На момент виявлення вказаних грошових коштів, згідно офіційного курсу Національного банку України, курс долара США до гривні складає 41,43, курс євро до гривні складає 47,07.

З огляду на зазначені відомості, що подані ОСОБА_6 у щорічній декларації за 2024 рік, відрізняються від достовірних на суму 18 110 610 (вісімнадцять мільйонів сто десять тисяч шістсот десять) гривні, що більш ніж у 2000 разів перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав. Зазначив, що ризики на даний час зменшилися, підозрювана ОСОБА_6 зобов`язується активно сприяти розкриттю кримінального провадження, не здійснювати вплив на свідків, перебувати за місцем проживання в м. Миколаєві та перерахувати значну суму грошових коштів на потреби ЗС України. Додатково пояснив, що на сьогоднішній день існує обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваною інкримінованих їй кримінальних правопорушень, одне з яких є кримінальним правопорушенням проти основ національної безпеки, яке належить до категорії тяжкого, та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Обґрунтованість підозри, на думку прокурора, стверджується зібраними по справі доказами та повністю відповідає вимогам чинного законодавства та вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості» та «розумності». Вважає, що в діях підозрюваної наявні ризики, передбачені ч.1,3 ч.1 ст.177 КПК України для обрання вказаного виду запобіжного заходу. На думку прокурора, вказаний запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував.

Підозрювана в судовому засіданні підтримала думку захисника.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши та перевіривши надані матеріали клопотання, вважаю, що клопотання слідчого підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до матеріалів клопотання до Єдиного реєстру досудового розслідування внесено кримінальне провадження № 0001475 від 09.12.2024 за ч.2 ст.28, ч. 2 ст. 113 КК України.

18.11.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 КК України.

20.11.2025 ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

15.01.2025 ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання до 18.02.2025.

13.02.2025 ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання до 13.04.2025.

09.04.2025 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 366-2 КК України.

11.04.2025 ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_6 змінено запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на тримання під вартою до 18.05.2025.

23.04.2025 ухвалою Миколаївського апеляційного суду скасовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 .

02.05.2025 ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 18.05.2025.

09.05.2025 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 366-2, ч. 2 ст. 366-2 КК України.

09.05.2025 постановою прокурора матеріали досудового розслідування стосовно ОСОБА_6 виділено з кримінального провадження № 0000260 в окреме провадження № 0000133.

09.05.2025 підозрюваній ОСОБА_6 та її захиснику в порядку ст. 290 КПК України, повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до наявних матеріалів досудового розслідування.

16.05.2025 ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.05.2025.

На виконання вимог положень ч.1 ст.194 КПК України слідчим суддею встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.1 ст. 366-2, ч.2 ст.366-2 КК України. Зокрема обґрунтованість підозри стверджується зібраними доказами у матеріалах кримінального провадження, а саме: протоколом огляду кримінального провадження № 0000415 від 17.08.2023 в якому наявні розмови ОСОБА_6 з членами комісії обласного центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради щодо до постановлення завідомо неправдивого висновку наявності інвалідності військовозобов`язаному ОСОБА_16 ; витягом з рішення експертної команди щодо визнання необґрунтованої інвалідності ОСОБА_17 ; протоколом допиту члена експертної комісії ОСОБА_18 щодо підстав визнання необґрунтованої інвалідності ОСОБА_17 ;відповіддю з ІНФОРМАЦІЯ_5 про надання відстрочки від призову на військову службу ОСОБА_10 , як особі з інвалідністю;висновком ДСУ «Миколаївське обласне бюро СМЕ», яким не підтверджений діагноз ОСОБА_10 на підставі якому останньому надано інвалідність; протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_11 ; протоколом огляду диску з інформацією по банківському рахунку ОСОБА_6 щодо здійснення оплати комунальних послуг квартири за адресою: АДРЕСА_4 ; протоколом обшуку квартири від 21.10.2024 за адресою: АДРЕСА_4 , в ході якого вилучено особисті речі та документи ОСОБА_6 , понад 380 тисяч доларів США та золоті прикраси; відповіддю на доручення № 64/20-9769 з наявною щорічною декларацією за 2023 звітний рік ОСОБА_6 , в якій остання не вказала, що використовує вищевказану квартиру; відповіддю директора ТОВ «БОНА ВІТА_ДК» щодо сплати наданих послуг в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , відповідно до якої з 2018 року саме ОСОБА_19 здійснювала сплату таких послуг; технічним паспортом вищевказаної квартири, замовником якого є ОСОБА_6 ;протоколом допиту та фото впізнання адміністратора ТОВ «БОНА ВІТА_ДК», що обслуговує вищевказаний будинок; протоколом допиту та фото впізнання охоронця ТОВ «БОНА ВІТА_ДК», що обслуговує вищевказаний будинок; висновком про вартість квартири АДРЕСА_3 ; рапортом 2 відділу ГВЗНД Управління СБ України в Миколаївській області № 64/20-9680 від 16.10.2024; рапортом 2 відділу ГВЗНД Управління СБ України в Миколаївській області № 64/20-10907 від 15.11.2024, та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Оцінюючи наведені слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні ризики, передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає, що обґрунтовано доведеним є наявність в діях підозрюваної ризиків передбачених ч.1,3 ст.177 КПК України: підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки вона підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є кримінальним правопорушенням проти основ національної безпеки, яке належить до категорії тяжкого, та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, та у випадку доведення вини у вчиненні кримінального правопорушення, підозрюваній загрожує реальне позбавлення волі. Може незаконно впливати на свідків в кримінальному провадженні, оскільки зможе впливати на них з метою зміни показів на такі, що не відповідають дійсності та виправдовують її як підозрювану, тим самим вона матиме можливість уникнути кримінальної відповідальності за вчинені нею кримінальні правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Поряд з цим, є й інші види запобіжних заходів, зокрема такий як домашній арешт, який за своєю природою є більш м`яким запобіжним заходом після тримання під вартою та застави, оскільки у даному випадку не погіршує становища підозрюваної особи.

У відповідності до положень ч.ч.1-2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 6 ст.181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, тощо.

При цьому слідчий суддя звертає увагу на те, що з наданих у судовому засіданні пояснень та долучених до матеріалів клопотання письмових документів вбачається, що 09.05.2025 досудове розслідування у кримінальному провадженні було завершено та надано стороні захисту для ознайомлення у порядку ст.290 КПК.

Так, відповідно до ч.4 ст.196 КПК слідчий суддя зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом. За приписами ч.3 ст.197 КПК строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зі змісту ч.4 ст.196, ч.3 ст.197 КПК вбачається, що вказані норми наділяють слідчого суддю правом у період, коли досудове розслідування у рамках певного кримінального провадженні ще триває (до його закінчення), вирішувати питання щодо продовження особі запобіжного заходу, але вони не обмежують тривалість застосування такого заходу строками досудового розслідування. Адже, вказане питання регулюється ч.1 ст.197 КПК, у відповідності до якої строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Крім того, за приписами ст.203 КПК, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Кримінальне провадження закривається у разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.. (п.10 ч.1 ст.284 КПК).

При цьому, невключення строку ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст.290 КПК, у зазначені в ст.219 КПК строки, не свідчить про обмеження строку застосування запобіжного заходу строками досудового розслідування.

З наведеного вбачається, що строк на який до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід, КПК не обмежує строками досудового розслідування, у рамках якого особі обирається відповідний захід, а тому ухвала про застосування (продовження) до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може лишатися чинною і після закінчення досудового розслідування в кримінальному провадженні до настання однієї з обставин, наведених у ст.203 КПК.

Згідно з ч.4 ст.176 КПК запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Тобто, за змістом наведених в ч.4 ст.176 КПК положень вибір запобіжних заходів, що обираються у кримінальному провадженні, довірено двом різним судовим інстанціям: слідчому судді під час досудового розслідування та судді, який розглядає справу, під час судового розгляду. Розподіл компетенцій між вищезазначеними особами чітко позначений моментом, коли розслідування закінчено, обвинувальний акт затверджено і кримінальну справу передано на розгляд суду, про що зазначено і в п.28 рішення ЄСПЛ у справі «Чанєв проти України» (Chanyev v. Ukraine) від 09.10.2014, заява №46193/133. Також на користь вказаного висновку свідчить зміст п.5 ч.1 ст.3 КПК, у відповідності до якого, досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Водночас, Третя судова палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 17.02.2021 р. (справа № 344/6630/17) наголосила, що досудове розслідування, яке має наслідком звернення до суду з обвинувальним актом, має три ключові віхи: початок - визначається внесенням відомостей до ЄРДР; завершення - пов`язується з фактом відкриття матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику відповідно до положень ст. 290 КПК України; закінчення - фіксується направленням до суду обвинувального акта. Тобто, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, як це передбачено у ст. 219 КПК України, яке не має точок дотику із завершенням досудового розслідування.

При цьому, згідно з ч.5 ст.219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, не включається у строки, передбачені цією статтею. Таким чином, законодавством передбачено, що саме з моменту відкриття матеріалів досудового розслідування в порядку, визначеному ст. 290 КПК України, строки ознайомлення з матеріалами досудового розслідування не включаються у загальний строк досудового розслідування.

Таким чином, факт завершення досудового розслідування не свідчить про його закінчення і у період між завершенням досудового розслідування та його закінченням судовий контроль за дотриманням прав підозрюваних осіб у кримінальному провадженні продовжує здійснювати слідчий суддя, який в тому числі може приймати рішення щодо застосування і продовження строку застосування до осіб запобіжних заходів.

Змінюючи підозрюваній ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, слідчий суддя виходить з того, що підозрювана раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягувалась, підозр у вчинені інших кримінальних правопорушень органом досудового розслідування їй не пред`явлено, має постійне місце проживання, зобов`язується активно сприяти розкриттю кримінального провадження, не здійснювати вплив на свідків, перебувати за місцем проживання в місті Миколаєві та перерахувати значну суму грошових коштів на потреби ЗС України.

Застосовуючи до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту слідчий суддя виходить з того, що остання підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке належить до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. В її діях наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, є працездатною особою, тяжкими захворюваннями не страждає, а відтак відсутні підстави, які б перешкоджали застосуванню до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Більше того, вказаний вид запобіжного заходу не є найжорсткішим згідно положень КПК України та такий, на переконання слідчого судді, є співмірним із тяжкістю та суттю кримінального правопорушення, у вчиненні якого її підозрюють. Жоден інший більш м`який запобіжний захід, на думку слідчого судді, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Керуючись вимогами статей 177,178, 181,182,183,186,194,196,197,395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Миколаївській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором, про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт задовольнити.

Змінити раніше застосований ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.05.2025 стосовно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заборонивши їй залишати житло за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Покласти на підозрювану ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за викликом;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із підозрюваними, свідками в даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали становить з моментупроголошення ухвали з 22 травня 2025 року до 22 липня 2025 року включно.

У відповідності до вимог ч.5 ст.196 КПК України, копію ухвали вручити підозрюваній негайно після її проголошення.

Ухвалу скерувати у відповідний відділ поліції за місцем проживання підозрюваної для негайного виконання і постановки на облік підозрюваної ОСОБА_6 , про що необхідно повідомити слідчого.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1