Справа № 126/8/25
Провадження №11-кп/801/819/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора в режимі відеоконференції ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000529, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.12.2024 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 28 травня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки міста Бершадь Вінницької області, зареєстрованої по АДРЕСА_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , заміжньої, приватного підприємця, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 28 травня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

Початок іспитового строку покарання ухвалено рахувати з дня ухвалення вироку.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в розмірі 7959 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_7 06.12.2024 о 15 годині 46 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Jetta» сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух у місті Бершадь по вулиці Ярослава Мудрого в напрямку села Війтівка, де організовано двосторонній напрямок руху, в денну пору доби при достатній видимості, вологому асфальтобетонному дорожньому покриттю.

Наближаючись до нерегульованого перехрестя доріг між вулицями Ярослава Мудрого (головна дорога) та Колосіївською, яке розташоване в місті Бершадь, ОСОБА_7 діючи необережно, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, рухаючись по вулиці Ярослава Мудрого, з моменту виникнення небезпеки для руху, а саме зміни напрямку руху велосипедиста ліворуч, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснила наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 , який рухався в попутному напрямку та на перехресті доріг з вулицею Колосіївською здійснював поворот ліворуч.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді переломів голівок обох суглобових відростків нижньої щелепи зі зміщенням, двобічного перелому задньої дуги 1-го шийного хребця з формуванням та зміщенням уламків лівих відділів дуги з розповсюдженням на повну аномалію Кімерлі зліва, поперечного перелому задніх відділів тіла 2-го шийного хребця з розповсюдженням на поперечні відростки білатерально, суглобової фасетки 1-го шийного хребця та антелістезу 2-го шийного хребця, двобічного перелому ніжок дуги та поперечних відростків 6-го шийного хребця зі зміщенням уламків поперечного відростку зліва а також забійної рани чола, забійної рани передньої поверхні шиї, забою м`яких тканин та саднини на підборідді. Дана поєднана тупа комбінована автодорожня травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Таким чином водій автомобіля «Volkswagen Jetta» ОСОБА_7 мала технічну можливість попередити наїзд на велосипедиста шляхом екстреного гальмування шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, не виконала вищезазначені вимоги, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Суд кваліфікував дії обвинуваченої за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_6 ставиться питання про скасування вироку Бершадського районного суду Вінницької області від 28 травня 2025 року в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить призначити обвинуваченій покарання у виді чотирьох років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки та звільнити обвинувачену від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наслідки у виді отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, а також відсутність відомостей про необхідність керування обвинуваченою транспортним засобом в ході здійснення підприємницької діяльності. На переконання прокурора судом також не враховано те, що ОСОБА_7 перевищила дозволену швидкість у межах населеного пункту а також вчинила кримінальне правопорушення відносно особи похилого віку.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи своєї апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просив задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду в частині призначеного покарання законним та обґрунтованим.

Інші учасники (потерпілий та його представник) будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду не з`явились, заяв про поважність причин неприбуття до суду не подавали. Такі обставини відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджають проведенню апеляційного розгляду.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, місцевий суд з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження установлених фактичних обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції та роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Висновки щодо призначеного покарання та звільнення від його відбування.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора в частині призначення основного покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості (є явно несправедливим) та звільнення від його відбування, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Системний аналіз зазначених положень Особливої частини закону про кримінальну відповідальність дає підстави виснувати, що кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Верховний Суд 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначив поняття судової дискреції у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім наведеного Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) виснував, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України відноситься до тяжких злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту та їх суспільна небезпека полягає у посяганні на встановлений порядок експлуатації транспортних засобів та обов`язковим додатковим об`єктом є життя та здоров`я людини.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено можливість призначення основного покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Як установив місцевий суд, ОСОБА_7 визнала провину за висунутим обвинуваченням, розкаялась у вчиненому та повністю відшкодувала потерпілому ОСОБА_10 майнову та моральну шкоду, про що свідчать подані письмові докази (а. п. 20, 107). Окрім того обвинувачена вперше притягується до кримінальної відповідальності (а. п. 60), виключно позитивно характеризується (а. п. 55), на наркологічних чи психіатричних диспансерних обліках не перебуває (а. п. 56, 57).

Доводи прокурора про неврахування судом обставини, яка обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку, суд відхиляє через наступне. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання, визнається з-поміж інших, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Як убачається з оскаржуваного вироку, місцевий суд визнав наявність цієї обставини, про що зазначив у своєму рішенні. Хоча вирок місцевого суду у частині встановлення обставини, яка обтяжує покарання, жодним учасником судового провадження не оспорюється, суд вважає за необхідне зазначити, що вчинення злочину проти особи похилого віку має місце у випадку усвідомлення винним того, що вчинюване кримінальне правопорушення здійснюється проти такої особи (похилого віку) та винний при цьому бажає його вчинити незважаючи на вік особи.

У цьому провадженні з фактичних обставин, визнаних судом доведеним неможливо констатувати, що у момент дорожньо-транспортної пригоди обвинувачена ОСОБА_7 могла визначити вік потерпілого ОСОБА_10 , який рухався велосипедом у попутному напрямку попереду керованого нею транспортного засобу.

Сукупність же установлених даних про обставини вчинення кримінального правопорушення та особу винної очевидно давали суду підстави для призначення мінімального основного покарання, передбаченого санкцією частини статті.

Окрім того частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст.75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 КК України іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років.

При цьому з урахуванням вищеописаних даних про особу винної, а також висновку органу пробації дали місцевому суду підстави для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням зі встановленням мінімального терміну іспитового строку.

Висновки щодо непризначення додаткового покарання.

Санкція частини другої статті 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.

Частиною другою статті 55 КК України визначено, що позбавлення права займатися певною діяльністю як додаткове покарання може бути призначене за умови, що з урахуванням характеру злочину вчиненого із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права займатися такою діяльністю. Ці положення застосовуються і у випадку вирішення питання про позбавлення права керувати транспортними засобами.

Також у справі «Ісмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) ЄСПЛ виснував, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Системний аналіз норм закону про кримінальну відповідальність (ст. 52, 55, 65 ККУ) та практики ЄСПЛ вказує на те, що при призначенні покарання, в тому числі і додаткового, суд повинен ураховувати конкретні обставини провадження, характер вчиненого злочину, особу винного та інші обставин справи та призначати додаткове покарання виключно у випадку, коли визнає за неможливе збереження за ним права займатися певною діяльністю. Таке додаткове покарання має дути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів та не може мати на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Повертаючись до обставин цього провадження місцевий суд встановив, що ОСОБА_7 допустила одне порушення правил дорожнього руху, яке спричинило наслідки у виді тілесних ушкоджень, раніше до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не притягувалась, характер діяльності ОСОБА_7 . Тісно пов`язаний із щоденним використанням транспортного засобу.

Також слід варувати, що за висновком експерта у діях велосипедиста (потерпілого) убачається невідповідність вимогам п. 10.1, 10.4 ПДР України, та хоча такі дії не стоять у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, проте впливають на вирішення питання про ступінь вини обвинуваченої.

За таких обставин з урахуванням сукупності установлених обставин рішення місцевого суду про непризначення додаткового покарання слід визнати таким, що відповідає загальним положенням закону про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 28 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000529, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.12.2024 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: