Справа № 405/1729/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року Подільський районний суд м.Кропивницького в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 від 24.01.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в суді перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 від 24.01.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про призначення по даному кримінальному провадженню амбулаторної судово-психіатричної експертизи відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .В обґрунтування клопотання вказав, що останній з 2022 року перебуває під наглядом лікаря-нарколога, а також знаходився на стаціонарному лікуванні з приводу психологічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечив щодо задоволення клопотання прокурора.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, приходить до наступного.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у кримінальному правопорушенні, згідно обвинувального акту 24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН увійшли Союз Радянських Соціалістичних Республік (правонаступником якого з 1991 року є Російська Федерація), Українська Радянська Соціалістична Республіка (правонаступницею якої з 1991 року є Україна) та ще 49 держав-засновниць, а згодом до вказаної міжнародної організації прийняті інші держави світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування проти територіальної недоторканості або політичної незалежності будь-якої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1965 «Про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про убезпечення їх незалежності і суверенітету» закріплено, що держави не мають права втручатися прямо чи опосередковано з якої б то не було причини у внутрішні та зовнішні справи іншої держави.

Кожна держава має невід`ємне право обирати свою політичну, економічну, соціальну та культурну систему без втручання в будь-якій формі з боку будь-якої іншої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 «Про неприпустимість інтервенції і втручання у внутрішні справи держав» закріплено, що держави не мають права здійснювати інтервенцію або втручання в будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні чи зовнішні справи інших держав.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 24.10.1970 «Про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН» закріплено принцип, згідно з яким держави утримуються в своїх міжнародних відносинах від силових погроз або застосування сили, як проти територіальної цілісності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином несумісним з цілями ООН. Така загроза силою або її застосування є порушенням міжнародного права і Статут ООН.

Кожна держава зобов`язана утримуватися від загрози силою або її застосування з метою порушення існуючих міжнародних кордонів іншої держави або у якості засобу вирішення міжнародних суперечок, в тому числі територіальних суперечок, і питань, що стосуються державних кордонів.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканою.

Незалежність України визнано значною кількістю держав світу, у тому числі 05.12.1991 Російською Федерацією.

31.05.1997 відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі укладено Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 02.03.1999 № 42-ФЗ).

Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного Договору Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих кордонів між Україною та Російською Федерацією та розбудову відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, незастосування сили або загрози силою, невтручання у внутрішні справи.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканою.

При цьому, ст. 69 Конституції України визначено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Відповідно до ст. 71 Конституції України вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Виборцям гарантується вільне волевиявлення.

Водночас, ст. 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

В порушення вищевказаних умов міжнародних договорів та ігноруючи положення Конституції України, 20 лютого 2014 року вище політичне та військове командування Російської Федерації розпочало агресію та вторгнення до суверенних кордонів України.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 № 1207-VІІ констатовано, що тимчасова окупація території України розпочалася 20 лютого 2014 року.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ визначено, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності; Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи та структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, 21.02.2022 року Російською Федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

22.02.2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24.02.2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

24.02.2022 Законом України № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому був неодноразово продовжений та безперервно триває до цього часу.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являючись громадянином України, діючи в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 09.07.2024, створив у загальнодоступному ресурсі мережі Інтернет «Telegram» обліковий запис « ОСОБА_5 », за допомогою якого поширював інформацію про розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Так, 07.07.2024 о 18 год. 55 хв. діючи умисно, маючи на меті поширення інформації про розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, в умовах воєнного стану, використовуючи власний особистий мобільний телефон марки використовуючи власний особистий мобільний телефон марки «SAMSNG Galaxy А7», моделі SM-A750Fn/DS s/n НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , IMEI 2 НОМЕР_3 , за допомогою профілю у загальнодоступному Інтернет-месенджері «Telegram» - «ОСОБА_5», прив`язаний до номеру НОМЕР_4 , поширив невстановленому абоненту з номером НОМЕР_5 , який підписався як « ОСОБА_6 », в Інтернет-месенджері «Telegram», фотознімки та відеозаписи будівель, споруд та припаркованих поряд автомобілів за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з відповіддю на запит тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.12.2024 № 15796 за вказаною вище адресою знаходяться військові частини ЗСУ, інформація про які не розміщувалась у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

Згідно зі ст.332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених ст.242 КПК України, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту.

Відповідно до ч. 1 ст.242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження або, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Як зазначено у ч.2 ст.509 КПК України у разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи, може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців. Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження - ухвалою суду.

Статтею 3 ЗУ "Про психіатричну допомогу" встановлена презумпція психічного здоров`я, а тому кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" судово-психіатрична експертиза у кримінальній справі є обов`язковою за наявності сумнівів, що випливають з матеріалів справи, стосовно осудності підсудного. За наявності сумнівів у здатності потерпілого, свідка, цивільного позивача чи відповідача в кримінальних справах правильно сприймати події, адекватно на них реагувати та вірно відтворювати їх у своїх показаннях суд може викликати в судове засідання експерта-психіатра для участі в допиті цієї особи.

Так, згідно наданої інформації КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» від 23.10.2024 за вих.№7508/10 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під наглядом лікаря-нарколога з 2022 року, знаходився на стаціонарному лікуванні в умовах наркологічного диспансеру з 23.06.2021 по 24.06.2021 (впродовж доби) з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, постійне вживання.

Суд, враховуючи викладене, вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити та призначити судово-психіатричну експертизу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , проведення якої доручити експертам постійної комісії Кропивницької філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» для проведення зазначеної експертизи.

Керуючись ст.ст. 242, 332, 350 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи - задовольнити.

Призначити по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000012 від 24.01.2025, амбулаторну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручити експертам постійної комісії Кропивницької філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України».

На вирішення експертів поставити наступні питання:

-чи страждав ОСОБА_4 в минулому, під час вчинення кримінального правопорушення в період з червня 2024 року по теперішній час будь-яким розладом психічної діяльності чи психічним захворюванням? Якщо так, то яким саме, який його характер і ступінь?

-чи міг ОСОБА_4 в період вчинення кримінального правопорушення, тобто з червня 2024 року по теперішній час усвідомлювати свої дії і керувати ними?

-чи може ОСОБА_4 на теперішній час усвідомлювати свої дії, керувати ними і за своїм психічним станом приймати участь у судових засіданнях?

-чи потребує ОСОБА_4 застосування до нього примусових заходів медичного характеру, якщо так, то яких саме?

-чи страждає ОСОБА_4 на наркоманію?

-чи потребує ОСОБА_4 примусового лікування від наркоманії?

-чи не протипоказано йому таке лікування?

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, відмову від дачі висновку за ст.ст.384, 385 КК України.

Для ознайомлення експерту, в разі необхідності, надати матеріали кримінального провадження №0000012 від 24.01.2025.

Направити експертам постійної комісії Кропивницької філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» копію ухвали для організації доставлення та проведення експертизи.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_7 , моб.тел. НОМЕР_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Подільського районного суду

міста Кропивницького ОСОБА_1