Справа № 615/2180/24
Провадження № 1-кп/615/27/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області кримінальне провадження № 0000341 від 25.10.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, маючого середню освіту, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , неодруженого, який мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 12 вересня 2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 12 вересня 2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, 70, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

- 26 березня 2020 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 21 травня 2020 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 11 листопада 2020 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 04 листопада 2021 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, 70 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

24 лютого 2022 року у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», указом Президента України № 64/2022 введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб.

Указом Президента України від 06 травня 2024 року № 271/2024, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 23 липня 2024 року № 469/2024, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

ОСОБА_3 будучи раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, та маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, повторно вчинив умисний корисливий злочини, за наступних обставин.

У період часу з 20 год 00 хв 17 жовтня 2024 року по 7 год 00 хв 18 жовтня 2024 року ОСОБА_3 знаходився на території ТОВ «Інтерфакт - плюс», розташованому за адресою вул. Заводська, 107 у с. Костів Богодухівського району Харківської області.

У цей час у останнього раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), визначивши предметом свого злочинного посягання майно, яке знаходилося у приміщенні гуртожитку ТОВ «Інтерфакт - плюс».

Так, 17 жовтня 2024 року приблизно о 23 год 00 хв ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, знаходячись у вказаному місці, маючи єдиний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, таємно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, шляхом відмикання ключем вхідних дверей проник до кімнати гуртожитку, у якій проживав ОСОБА_5 , дістав з-під подушки ліжка останнього шкіряний гаманець коричневого кольору, який належить ОСОБА_5 , відкрив його та здійснив крадіжку грошових коштів в сумі 4 000 гривень.

Після чого, ОСОБА_3 доводячи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна до кінця, викрав вищевказані грошові кошти, поклав до кишені та разом з викраденими грошима з місця скоєння кримінального правопорушення зник, чим спричинив ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 4 000 грн.

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі, правову кваліфікацію не оспорював, щиро розкаявся.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що 17 жовтні 2024 року приблизно о 23 год 00 хв він перебував на території підприємства ТОВ «Інтерфакт - плюс», що розташоване у с. Костів Богодухівського району Харківської області. Перебуваючи на підприємстві він взяв ключи від кімнати гуртожитку, де мешкав потерпілий, скориставшись тим, що потерпілий був на зміні, зайшов до кімтати, підійшов до ліжка потерпілого та з-під подушки, яка лежала на ліжку, дістав гаманець потерпілого, та з нього здійснив крадіжку грошових коштів в сумі 4 000 гривень. Після вчинення крадіжки покинув місце скоєння кримінального правопорушення та грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився. Подав заяву, у якій просить проводити судовий розгляд кримінального провадження без його участі. Також, в заяві зазначає, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, повністю підтримує позицію сторони обвинувачення.

На підставі вимог ст. 325 КПК України, за погодженням із учасниками судового провадження, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілого.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, які надали згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо процесуальних витрат, речових доказів, а також матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

ІV. Мотиви суду при призначенні покарання.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він має середню освіту, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, неодружений, є військовослужбовцем, раніше неодноразово судимий, в тому числі за кримінальні правопорушення проти власності.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду своїх дій, розуміння наслідків своїх дій, активне сприяння розкриттю злочину, про що також зазначено стороною обвинувачення в ході судового розгляду.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, є тяжким злочином, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд призначає обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше неодноразово судимий, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний корисливий злочин проти власності, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливо без його ізоляції від суспільства та без реального відбування покарання в місцях позбавлення волі.

Наявні по справі обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому, враховуючи характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу винного, суд приходить до висновку, що при призначенні покарання ОСОБА_3 відсутні правові підстави для застосування положень ст. 69 КК України (призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом).

Правових підстав для застосування положень статті 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням) при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлено.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, що цілком відповідає меті покарання, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Після набрання вироком суду законної сили ОСОБА_3 затримати та через Державну установу «Харківський слідчий ізолятор» направити до місць відбування покарання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту фактичного затримання та приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Валківський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1