Провадження №11-кп/801/804/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника в режимі відеоконференції ОСОБА_7

засудженого в режимі відеоконференції ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про пом`якшення невідбутої частини покарання, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 про пом`якшення невідбутої частини покарання відповідно до ч. 5 ст. 82 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 14.06.2002 року вироком апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_8 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ст. 69, п. п. «а», «г», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 142 КК України та за сукупністю злочинів призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Згідно із ухвалою Верховного Суду України від 16.09.2004 року вирок набрав законної сили. Строк покарання обчислюється з моменту взяття під варту, а саме із 23.12.1999 року. Наразі ним відбуто більше ніж 24 роки призначеного судом покарання. Враховуючи те, що він раніше не судимий, вчинений злочин носив одно епізодичний характер, матеріальні збитки потерпілому ним відшкодовано ще 2007 року, має заохочення, підтримує соціальні зв`язки із рідними, має освіту та декілька спеціальностей, просить замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання, у виді 15 років позбавлення волі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2025 року відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання.

Мотивуючи прийняте рішення суд вказав, що під час розгляду клопотання не було доведено що за весь період відбування покарання засуджений ОСОБА_8 довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення, оскільки засуджений під час відбування покарання, притягувався до дисциплінарної відповідальності чотири рази, за більше ніж 25 років відбування покарання має лише одне заохочення, за період відбування покарання не працював, заходи індивідуальної програми не виконані, характеризується посередньо, що ставить під сумнів успішність процесу виправлення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_8 ставиться питання про скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2025 року. Просить винести рішення, яким задоволити його клопотання про пом`якшення невідбутої частини покарання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду прийнята з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки рішення комісії ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про відмову у заміні покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк є застарілими, стягнення, які у нього були погашені, останнє стягнення було, ще 2017 році, посилання суду про те, що він не працевлаштований не може слугувати аргументом відмови у задоволенні клопотання, оскільки він звертався у 2023 році до адміністрації установи про працевлаштування, проте за браком робочих місць, установила відмовила йому у задоволенні його прохання, таким чином Вінницький міський суд дав невірну оцінку його особі, тому вважає ухвалу незаконною.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Засуджений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з підстав, наведених в ній.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала суду не відповідає.

Вимогами п. 2 та п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 р. визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії.

Згідно положень п. 17 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 р., суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребі у наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Частинами 12, 13 ст. 154 КВК України визначено обставини, які враховуються під час вирішення питання про заміну більш м`яким (позбавлення волі на строк від 15 до 20 років) покарання у виді довічного позбавлення волі.

Зазначені норми зобов`язують приймати таке рішення з урахуванням висновку адміністрації установи щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, складання якого здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Метою подання такого висновку є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Також, Міністерством юстиції України відповідно до наказу №294/5 від 19.01.2023 року було затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого» згідно з ч. 1 Порядку зазначається, що цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (далі - заміна покарання) відповідно до статей 81,82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

У відповідності до ч. 3 Порядку адміністрація установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого статтями 81, 82 Кримінального кодексу України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання та надіслати клопотання до суду щодо можливості представлення засудженого до заміни покарання у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Разом з поданням до суду надаються документи, перелік яких встановлений пунктом 9 розділу VI Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 червня 2012 року № 847/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 14 червня 2012 року за № 957/21269 (далі - Інструкція), та висновок щодо ступеня виправлення засудженого (далі - висновок), форма якого наведена в додатку до Методики визначення ступеня виправлення засудженого.

Згідно з ч. 8 Порядку передбачається, що засуджений до довічного позбавлення волі додатково до подання щодо можливості представлення його до заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк повинен подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації (далі - індивідуальний план), форма якого затверджується Міністерством юстиції України. Індивідуальний план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженому усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженого після звільнення. Індивідуальний план складається засудженим до довічного позбавлення волі разом з начальником відділення СПС у термін не більше ніж 15 календарних днів після завершення проведення оцінки ризиків вчинення повторного правопорушення у двох примірниках. Один примірник зберігається у засудженого, другий - у начальника відділення СПС. Стан його виконання перевіряється заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи кожні шість місяців, про що робиться відповідна відмітка.

Відповідно до матеріалів провадження та ухвали ОСОБА_8 засуджений вироком судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2002 року за:

-ст. 69 КК України (в ред. 1960 року) на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю;

-ст. 93 п. п. «а», «г», «і» (в ред. 1960 року) КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю;

-ст. 142 ч. 3 КК України (в ред. 1960 року) на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

На підставі ч. 1 ст. 42 КК України (в редакції закону 1960 року) за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворими, призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

Ухвалою Верховного Суду України від 16.09.2004 року вирок апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року щодо ОСОБА_8 залишено без змін.

Початок строку відбування покарання 23.12.1999 року.

Таким чином, на момент звернення із клопотанням ОСОБА_8 відбув визначений ч. 5 ст. 82 КК України строк покарання та за вказаним критерієм покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 відбуває покарання з 23.12.1999 року.

З характеристики та матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_8 за час відбування покарання 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, які на момент розгляду клопотання погашені, останнє було, ще у 2017 році, має одне заохочення. Відповідно до архівної довідки № 33 від 24.01.2023 року та диплому, ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) здобув кваліфікацію техніка-механіка і отримав диплом НОМЕР_1 , реєстраційний номер 9868.

Матір засудженого ОСОБА_8 повідомила, що згодна надати житло своєму синові в разі його звільнення із місця позбавлення волі, що підтверджується її заявою від 27.01.2023 року.

Відповідно до характеристики від 27.07.2019 року, виданої директором Благодійної Організації «Благодійний Фонд «Одигітрія», ув`язнений ОСОБА_8 є віруючою людиною, протистоїть агресивним тенденціям, засуджує беззаконня.

ОСОБА_8 отримав 26.08.2024 сертифікат, який підтверджує закінчення ним курсу: «Перша медична допомога в умовах війни».

Як вбачається з матеріалів клопотання, засуджений ОСОБА_8 звертався до адміністрації установи з письмовим проханням про його працевлаштування, проте отримав письмову відповідь адміністрації установи, що за браком робочих місць установа не в змозі задовольнити його прохання, оскільки у виробничій майстерні установи створено 17 робочих спеціально обладнаних камер, в яких працевлаштовано 50 засуджених до довічного позбавлення волі. Дані засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я, спеціальність. За результатами проведеної наради керівництвом установи вирішено, що в першу чергу мають право на працевлаштування у виробничій майстерні установи засуджені, які мають позови та аліменти, зважаючи при цьому на вік, працездатність, стан здоров`я. В подальшому, у разі розширення виробничої майстерні та переобладнанню житлових камер у робочі, буде повідомлено про можливість працевлаштування у виробничій майстерні установи.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання, не надав належної оцінки обставинам, що свідчать про наявність ознак виправлення засудженого, відповідно до положень статей 81, 82 КК України, зокрема положень Методики визначення ступеня виправлення засуджених, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 19 січня 2023 року №?294/5.

Також, суд першої інстанції, всупереч принципу юридичної визначеності, надав правову оцінку попереднім дисциплінарним стягненням, які вже були погашені, як чиннику, що нібито ставить під сумнів факт становлення на шлях виправлення засудженого ОСОБА_8 та виключає можливість застосування заміни покарання.

Такий підхід суперечить положенням ч. 14 ст. 134 КВК України, а також усталеній практиці Касаційного кримінального суду, викладеній зокрема, у постанові від 17.09.2020 у справі №?739/1140/18, відповідно до якої суд сформулював важливу правову позицію щодо оцінки поведінки засудженого при розгляді питань, пов`язаних із реалізацією його прав, зокрема щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або умовно-дострокового звільнення. Суд дійшов висновку, що погашені дисциплінарні стягнення не мають правових наслідків і, відповідно, не можуть бути використані для формування негативної оцінки особи засудженого. Їх урахування при вирішенні питань, що стосуються зміни виду покарання чи дострокового звільнення, є неприпустимим.

Таким чином, суд наголосив, що врахування погашених стягнень порушує принцип правової визначеності та суперечить змісту статей 134 та 81 Кримінально-виконавчого кодексу України, які регламентують порядок обліку стягнень та умови застосування заохочень і пільг до засуджених осіб.

Суд апеляційної інстанції також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сукачов проти України» (заява №?14057/17, рішення від 30.01.2020), у якому Суд визнав наявність системної проблеми в Україні щодо тривалого утримання осіб у неналежних умовах позбавлення волі, що порушують статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини встановив, що відсутність в Україні ефективного превентивного та компенсаційного механізму щодо таких порушень не лише не запобігає їх виникненню, а й унеможливлює ефективне поновлення прав потерпілих осіб.

Відповідно до принципів, сформульованих у рішенні «Сукачов проти України», держава зобов`язана не лише утримуватись від порушення прав людини, а й вживати активних заходів для їх ефективного поновлення, у тому числі шляхом перегляду умов тримання та оцінки можливості пом`якшення покарання. Враховуючи тривалість перебування засудженого у таких умовах, це має враховуватись як обставина, що знижує пенологічну доцільність подальшої ізоляції засудженого від суспільства.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що процедура заміни довічного покарання на покарання на певний строк є не проявом гуманності чи поблажливості, а чітко врегульованим механізмом, закріпленим у кримінальному, кримінально-виконавчому та процесуальному законодавстві, а також нормативно-правових актах, які визначають порядок оцінки ступеня виправлення засудженого.

Ця процедура передбачає обов`язкову наявність об`єктивних і системних критеріїв таких як позитивна поведінка засудженого протягом усього строку відбування покарання, виконання індивідуального плану виправлення і ресоціалізації, наявність відповідного висновку адміністрації установи, відсутність ознак соціальної небезпеки особи та фактичне відбуття не менше 15 років покарання. Таким чином, заміна покарання ґрунтується на правовій доцільності, підтвердженій відповідними фактичними та нормативними даними, а не є виключною прерогативою суду на власний розсуд.

Судом першої інстанції, всупереч вказаним вимогам, не було забезпечено всебічної оцінки усіх необхідних факторів, що мають бути враховані при вирішенні питання про заміну покарання. Рішення було зведено до формального аналізу лише наявності у засудженого в минулому дисциплінарних стягнень, які на момент розгляду вже були погашені, та те, що засуджений не працевлаштований що, це не залежало від його волі.

Такий підхід суперечить законодавчим приписам, зокрема положенням ч. 14 ст. 134 КВК України, та практиці Касаційного кримінального суду, і не відповідає стандарту комплексної оцінки процесу виправлення засудженого за весь період відбування ним покарання.

Оцінивши в сукупності наведені обставини, колегія суддів доходить висновку, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення, має позитивні характеристики, відбув понад 23 років покарання, що перевищує мінімальний строк, необхідний для заміни покарання відповідно до чинної редакції ст. 82 КК України, і що його подальше утримання у формі довічного позбавлення волі втрачає пенологічну доцільність.

У зв`язку з цим, відмова суду першої інстанції у заміні покарання є необґрунтованою, а тому апеляційній скарги засудженого підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про пом`якшення невідбутої частини покарання - скасувати.

Клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк задовольнити.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 КК України замінити засудженому ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2002 року, на покарання у виді 18 (вісімнадцять) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді 18 (вісімнадцяти) років позбавлення волі рахувати з моменту постановлення ухвали про заміну покарання, тобто з 20.08.2025.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: