465/3877/25
1-кс/465/832/25
У Х В А Л А

Іменем України

23.05.2025 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши заяву ОСОБА_3 про відвід слідчому судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 від участі в розгляді справи №465/3877/25,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні слідчого судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 перебуває скарга ОСОБА_3 на бездіяльність Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за письмовим повідомленням ОСОБА_3 від 01.05.2025 року про вчинення злочину, яке подане до органу прокуратури 05.05.2025 року (справа №465/3877/25).

В рамках розгляду вищевказаної скарги в судовому засіданні 14.05.2025 року скаржником ОСОБА_3 заявлено відвід слідчому судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 , при цьому, скаржник послався на те, що слідчий суддя ОСОБА_4 уже розглядав його аналогічну скаргу і у задоволенні такої відмовив.

У зв`язку з цим ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 від 14.05.2025 року матеріали справи за скаргою ОСОБА_3 передано до канцелярії суду для здійснення авторозподілу в порядку ст.35 КПК України з метою визначення судді для розгляду заявленого відводу.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2025 року матеріали справи для розгляду заяви про відвід передано до провадження судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 .

У судові засідання з розгляду заявленого відводу, призначені на 20.05.2025 року, 23.05.2025 року, ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про час і місце проведення таких, не прибув, про причини неявки до суду не інформував.

Враховуючи, що ОСОБА_3 не з`являється до суду, зокрема не прибув в судові засідання, призначені на 20.05.2025 року, 23.05.2025 року, суддя вважає за можливе розгляд справи здійснювати за відсутності скаржника, який про поважні причини неявки суду не повідомляв. При цьому, суд бере до уваги, що в контексті ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Крім цього, Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. А тому, з урахуванням наведеного суд вважає, що неприбуття в судове засідання скаржника не перешкоджає розгляду справи.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання з розгляду заяви про відвід не з`явився.

За наведених обставин та з урахуванням положень ст.81 КПК України неявка скаржника і прокурора не перешкоджає розгляду справи.

Про призначення судового засідання повідомлявся слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 , якому заявлено відвід. Письмових пояснень від слідчого судді з приводу відводу, ініційованого скаржником ОСОБА_3 , не надходило.

Вивчивши матеріали справи, суддя встановив наступне.

У провадженні слідчого судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 перебуває скарга ОСОБА_3 на бездіяльність Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за письмовим повідомленням ОСОБА_3 від 01.05.2025 року про вчинення злочину, яке подане до органу прокуратури 05.05.2025 року (справа №465/3877/25).

В судовому засіданні з розгляду вказаної скарги, яке відбулось 14.05.2025 року, ОСОБА_3 заявив про недовіру слідчому судді ОСОБА_4 .

При цьому, мотивами недовіри слідчому судді є незгода ОСОБА_3 з результатами розгляду його аналогічної скарги, яка перебувала на розгляді слідчого судді ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід; за цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. За змістом ч.2 ст.75 КПК України у складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Крім цього, положеннями ст.76 КПК України передбачено випадки, за яких не допускається повторна участь судді у кримінальному провадженні. Так, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Також суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції. Крім цього, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції. У свою чергу, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або постанови суду касаційної інстанції.

Таким чином, процесуальний закон визначає вичерпний перелік підстав, за наявності яких слідчий суддя, а також суддя підлягають відводу.

Однак, як встановлено під час розгляду заяви про відвід, така не містить посилань на обставини, визначені у ст.ст.75, 76 КПК України.

При цьому, суддя враховує, що відповідно до ч.5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим. Тобто, обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен містити відповідні аргументи, докази, які підтверджують наявність підстав для відводу. Для встановлення наявності ознак необ`єктивності мають бути викладені такі доводи, які обґрунтовано підтвердять сумнів в неупередженості слідчого судді, вкажуть на наявність суб`єктивного або об`єктивного критерію.

Так, у справі Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» Європейським судом з прав людини зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. При цьому, суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі чи навпаки. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Стосовно об`єктивного критерію безсторонності у справі «Паунович проти Сербії» (№54574/07) Європейський суд з прав людини констатував, що об`єктивний критерій визначає, чи дотримався суддя достатніх гарантій, що дозволяють виключити будь-який сумнів щодо його неупередженості. Щодо цього критерію, то необхідно встановити, чи існують, крім поведінки самого судді, факти, що потребують доведення, які можуть викликати сумнів у неупередженості судді. Мається на увазі, що при ухваленні рішення про те, чи є в конкретній справі законна підстава побоюватися, що конкретний суддя або склад суду проявили недостатню неупередженість, думка відповідної особи є важливою, але не вирішальною.

Попри це, заявлений ОСОБА_3 відвід не містить належних об`єктивних даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу слідчого судді ОСОБА_4 , що передбачені ст.ст.75, 76 КПК України, а зводиться до незгоди з рішеннями, які приймалися у справах за його скаргами вказаним слідчим суддею.

Суддя звертає увагу на те, що сама по собі незгода скаржника з процесуальними діями і рішеннями слідчого судді не може свідчити про наявність підстав для відводу слідчого судді, адже процесуальний закон передбачає механізм оскарження таких у передбачений процесуальний спосіб, в який учасником процесу реалізується своє право на ревізування таких дій і рішень судом вищої інстанції.

Що стосується доводів скаржника про розгляд слідчим суддею, якому заявлено відвід, аналогічної скарги, то суддя наголошує, що доказів цього скаржником ОСОБА_3 не надано. Водночас за змістом ч.1 ст.76 КК України повторна участь судді, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, тобто слідчого судді, виключається лише в тому випадку, коли він бере участь у цьому ж провадженні як суддя, а не слідчий суддя, в суді першої, апеляційної або ж касаційної інстанцій.

У даному випадку обставин, які б свідчили про наявність законодавчо визначених заборон слідчому судді ОСОБА_4 для розгляду поданої ОСОБА_3 скарги на бездіяльність прокурора не встановлено.

Тому з урахуванням наведеного та за відсутності доказів упередженості судді заявлений такому слідчому судді відвід не підлягає задоволенню. Відповідно, суддя вважає, що у задоволенні заяви про відвід слідчого судді слід відмовити.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 2, 26, 75, 76, 80, 81, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 від участі в розгляді справи №465/3877/25 за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за письмовим повідомленням ОСОБА_3 від 01.05.2025 року про вчинення злочину, яке подане до органу прокуратури 05.05.2025 року.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1