Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1948/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/623/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного судового провадження №296/1948/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 07 травня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05 липня 2025 року, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає ухвалу незаконною та необгрунтованою. Зазначає, що судом не враховано, що кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, а тому ризики, передбачені ст.177 КПК України, не є актуальними. Звертає увагу на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, проходив лікування внаслідок отриманої травми, яке довелося перервати, працював неофіційно, має батьків похилого віку. Вказує, що обсяг обвинувачення змінено та з 10 епізодів залишилося лише 2 епізоди за ч.2 ст.186 КК України. Вважає, що підстав для продовження найсуворішого запобіжного заходу у суду не було, оскільки більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту цілком може забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 07 травня 2025 продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

В обґрунтування свого рішення суд послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України, які відносяться до проступку, нетяжкого та тяжкого злочинів, за вчинення одного з яких (ч.2 ст.186 КК України) передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, та під тяжкістю покарання, яке може загрожувати останньому у разі визнання його винуватим може переховуватися від суду, оскільки останній ухилявся від явки до суду, 5 разів застосовувався примусовий привід, а також двічі був оголошений в розшук.

Також, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, а тому більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного судового провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції повністю дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 199, 331 КПК України.

Так, з контрольного судового провадження №296/1948/20 вбачається, що в провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває на розгляді кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні проступку, нетяжкого та тяжкого злочинів, за один з яких (ч.2 ст.186 КК) передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, а тому під тяжкістю можливого покарання може переховуватися від суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а також вчинити нові кримінальні правопорушення, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності та на розгляді в судах є інші кримінальні провадження відносно останнього.

Також судом враховано, що в межах даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 перебував у розшуку, належно не виконував свої процесуальні обов`язки у зв`язку з чим застосовувалися судом приводи.

За таких обставин, посилання апелянта на недоведеність ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою сприяє запобіганню вказаним ризикам.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою до обвинуваченого та доведеність наявності ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Також, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Посилання апелянта на те, що запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою зможе повною мірою запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки стороною захисту не наведено переконливих аргументів, які б свідчили про наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації, нещодавно проходив лікування, має на утриманні батьків похилого віку, працює неофіційно, що свідчить про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки обвинувачений навіть будучи належним чином повідомлений про явку до суду, не виконував свої процесуальні обов`язки та ухилявся від суду у зв`язку з чим був оголошений в розшук, а після встановлення місця перебування останнього також продовжував ухилятися від суду.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були предметом дослідження судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу та їм надана належна оцінка.

Посилання захисника на те, що обсяг обвинувачення зменшився у зв`язку з чим немає підстав для продовження найсуварішого запобіжного заходу обвинуваченому, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на правильність висновків суду першої інстанції вказані обставини не впливають. Крім того, такі дані апеляційному суду не надані.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 07 травня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05 липня 2025 року, без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :