Справа № 308/6411/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представника володільця майна-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/334/25, за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.05.2025.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000187 від 10.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та накладено арешт на майно, вилучене 06.05.2025 у ході проведення обшуку транспортного засобу марки «VOLVO», номерний знак НОМЕР_1 , яким користується підозрюваний ОСОБА_7 , а саме: грошові кошти в сумі 13000 (тринадцять тисяч) доларів США (імітаційні), номіналом по 100 доларів США, серійний номер KF 11598465 B; мобільний телефон марки «Самсунг»; мобільний телефон марки «Ксіомі»; мобільний телефону марки «ZTE»; транспортний засіб марки «VOLVO», номерний знак НОМЕР_1 .

Клопотання мотивоване тим, що ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000187 від 10.04.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , спільно з іншими невстановленими на даний час особами, всередині квітня місяця 2025 року взяли на себе зобов`язання організувати переправлення ОСОБА_8 , мешканця м. Харків через державний кордон України до країн Європейського Союзу за грошові кошти в сумі 13000 (тринадцять тисяч) доларів США.

З метою реалізації спільного злочинного плану спрямованого на незаконне переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, 25.04.2025 невстановлена досудовим розслідуванням особа наказала ОСОБА_8 найближчим часом прибути до м. Мукачева Закарпатської області, де його зустріне людина та перевезе його в м. Ужгород Закарпатської області, при цьому порадив йому забронювати готель «Бахус» в с. Сторожниця Ужгородського району на декілька днів, також вказана особа попросила по приїзду скинути грошові кошти в сумі 300 (триста) доларів США в якості завдатку.

О 08 год 18 хв 30.04.2025, виконуючи вказівки невстановленої особи, ОСОБА_8 на залізничному транспорті прибув в м. Мукачево, де його зустрів ОСОБА_7 , мешканець м. Миколаїв Миколаївської області, який діючи спільно з невстановленою

-2-

особою, переслідуючи мету незаконного збагачення шляхом переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України, здійснив транспортування останнього до с. Сторожниця Ужгородського району на транспортному засобі марки «VOLVO», д.н. з. НОМЕР_1 , прибувши в с. Сторожниця, ОСОБА_7 продовжуючи свої злочинні дії, вказав ОСОБА_8 місце де його підберуть в день перетину, та готель «Бахус», що знаходиться за адресою: Ужгородський район с. Сторожниця, вул. Ужанська, 30, в який поселився ОСОБА_8 .

Продовжуючи свої злочинні дії невстановлена на даний час особа, щодня спілкувалась з ОСОБА_8 та повідомляла про неможливість здійснення перетину кордону через різні обставини.

Близько 23 год 05.05.2025, невстановлена на даний час особа зателефонувала ОСОБА_8 та повідомила, що його очікує ОСОБА_7 на транспортному засобі марки «VOLVO», д.н. з. НОМЕР_1 , з яким необхідно поговорити та передати грошові кошти, через декілька хвилин ОСОБА_8 вийшов з готелю «Бахус» та пішки дійшов до будівлі за адресою: Ужгородський район с. Сторожниця, вул. Шевченка, 8, де сів в транспортний засіб яким керував ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_7 , діючи спільно з невстановленою на даний час особою, продовжив свої злочинні дії шляхом надання вказівок та порад пояснив ОСОБА_8 , що перетин державного кордону відбудеться 06.05.2025 близько 04 год, перевірив чи пам`ятає ОСОБА_8 місце зустрічі, розповів про тонкощі перетину, зокрема зазначив, що будуть застосовуватись човни та те, що ОСОБА_8 необхідно буде подолати перешкоди у вигляді сітки.

Близько 00 год 06.05.2025 ОСОБА_7 , закінчивши свій інструктаж попросив передати грошові кошти в заздалегідь обумовленій сумі та покласти їх в бардачок транспортного засобу, після чого протиправні дії ОСОБА_7 були припиненні працівниками правоохоронних органів.

06.05.2025 було проведено огляд місця події транспортного засобу марки «VOLVO», номерний знак НОМЕР_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 13000 (тринадцять тисяч) доларів США (імітаційні), номіналом по 100 доларів США серійний номер KF 11598465 B; мобільний телефон марки «Самсунг», мобільний телефон марки «Ксіомі», мобільний телефон марки «ZTE», всі у вимкненому стані та транспортний засіб марки «VOLVO», д.н. з. НОМЕР_1 .

06.05.2025 постановою старшого слідчого відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області вищевказані речі та транспортний засіб визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000187 від 10.04.2025.

Клопотання мотивовано тим, що вилучені предмети та транспортний засіб можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, підпадають під ознаки предметів, що були знаряддям вчинення кримінально протиправних дій, тому накладення арешту на майно, яке вилучено під час проведення процесуальних дій забезпечить збереження речових доказів та зможе запобігти ризикам його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, а також надасть можливість органу досудового розслідування всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини кримінального правопорушення. На підставі наведеного, з метою збереження речових доказів, прокурор просив накласти арешт на тимчасово вилучене під час огляду місця події 06.05.2025 майно.

Ухвала про накладення арешту на майно мотивована тим, що вилучені у ході огляду місця події, який в подальшому був легалізований ухвалою слідчого судді від 08.05.2025, предмети можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, підпадають під ознаки предметів, що були знаряддям вчинення кримінально протиправних дій, а отже мають ознаки речових доказів у кримінальному провадженні. На переконання слідчого судді,

-3-

накладення арешту на майно зможе запобігти ризикам, передбаченим абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, що свідчить про пропорційність заходу забезпечення кримінального провадження. Таким чином, слідчий суддя прийшла до висновку про наявність передбачених нормами КПК правових підстав для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно з метою збереження речових доказів, оскільки в іншому випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, втрати, пошкодження, знищення, приховання тощо) на тимчасове вилучене майно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді від 09.05.2025 скасувати в частині обмеження права володіння та користування транспортним засобом марки «VOLVO», д.н. з. НОМЕР_1 . Вважає, що органом досудового розслідування не доведено необхідності накладення арешту на транспортний засіб, який до того ж належить третій особі, оскільки не надано жодних доказів про те, що вказаний автомобіль був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, або зберіг на собі його сліди, або містять інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, автомобіль марки «VOLVO», д.н. з. НОМЕР_1 , належить іншій особі та перебував у користуванні ОСОБА_7 і прокурором не наведено відповідне обґрунтування необхідності арешту в повному обсязі, включаючи заборону володіння та користування, щодо транспортного засобу третьої особи, яка не має жодного відношення до оголошеної підозри ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника володільця майна адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, промову прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 , дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок слідчого судді в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 13000 (тринадцять тисяч) доларів США (імітаційні), номіналом по 100 доларів США, серійний номер KF 11598465 B; мобільний телефон марки «Самсунг»; мобільний телефон марки «Ксіомі»; мобільний телефон марки «ZTE», ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 09.05.2025 відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання, ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000187 від 10.04.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Підставою для початку досудового розслідування та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стали матеріали правоохоронних органів про протиправну діяльність певних громадян, які за грошову винагороду займаються незаконним переправленням чоловіків мобілізаційного віку за кордон поза пунктами пропуску.

06.05.2025 було проведено огляд місця події транспортного засобу марки «VOLVO», номерний знак НОМЕР_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 13000 (тринадцять тисяч) доларів США (імітаційні),

-4-

номіналом по 100 доларів США серійний номер KF 11598465 B; мобільний телефон марки «Самсунг», мобільний телефон марки «Ксіомі», мобільний телефон марки «ZTE», всі у вимкненому стані та транспортний засіб марки «VOLVO», д.н. з. НОМЕР_1 .

06.05.2025 ОСОБА_7 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

06.05.2025 постановою старшого слідчого відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області вищевказані речі та транспортний засіб визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000187 від 10.04.2025.

Також ухвалою слідчого судді від 08.05.2025 задоволено клопотання слідчого відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області, подане ним, у відповідності до приписів ч. 3 ст. 233 КПК України та надано дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу марки «VOLVO», номерний знак НОМЕР_1 , яким користується підозрюваний ОСОБА_7 , обшук якого фактично проведено 06.05.2025 поблизу буд. АДРЕСА_1 , з метою виявлення, перевірки та фіксації відомостей про кримінальне правопорушення.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником транспортного засобу марки «VOLVO», номерний знак НОМЕР_1 , являється ОСОБА_9

07.05.2025 прокурор звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000187 від 10.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме: грошові кошти в сумі 13000 (тринадцять тисяч) доларів США (імітаційні), номіналом по 100 доларів США, серійний номер KF 11598465 B; мобільний телефон марки «Самсунг»; мобільний телефон марки «Ксіомі»; мобільний телефону марки «ZTE»; транспортний засіб марки «VOLVO», номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. 170 - 173 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

-5-

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно є знаряддям чи предметом кримінального правопорушення, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 по справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясував усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні прокурора доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

З матеріалів судового провадження вбачається, що постановою старшого слідчого відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області від 06.05.2025 грошові кошти в сумі 13000 (тринадцять тисяч) доларів США (імітаційні), номіналом по 100 доларів США, серійний номер KF 11598465 B; мобільний телефон марки «Самсунг»; мобільний телефон марки «Ксіомі»; мобільний телефон марки «ZTE»; транспортний засіб марки «VOLVO», номерний знак НОМЕР_1 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000187 від 10.04.2025.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно, в тому числі й транспортний засіб, має доказове значення щодо встановлення обставин кримінального провадження і обґрунтовано залучено до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для прокурора звертатись з клопотанням про арешт майна та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст. 98 КПК України, тому доводи адвоката ОСОБА_6 з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими.

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 цього Кодексу.

-6-

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів уважає, що на даному етапі досудового розслідування, є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні № 0000187 від 10.04.2025, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення прокурора з відповідним клопотанням в прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень представника володільця майна, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання про накладення арешту на майно.

Всупереч доводів апеляційної скарги, матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості відчуження, користування та розпорядження вищевказаним майном.

Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що прокурор довів існування достатніх підстав уважати, що вилучений під час обшуку, зокрема, транспортний засіб, є доказом кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою запобігання ризику знищення речового доказу, який необхідний для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, обґрунтовано наклав арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що

-7-

вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Доводи апеляційної скарги про те, що в клопотанні не зазначено правових підстав щодо обґрунтування накладення арешту на вказане майно не можуть вважатись обґрунтованими, з огляду на наявні дані в матеріалах клопотання.

При прийнятті рішення, колегія суддів враховує і те, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з метою збереження речових доказів, і не суперечить вимогам ч. 3 ст. 170 цього Кодексу.

Апеляційний суд не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на майно власника ОСОБА_9 та володільця ОСОБА_7 завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна як для власника майна, так і користувача апеляційним судом також не встановлено.

Таким чином, з огляду на вказане вище, колегія суддів приходить до переконання, що в даному випадку вказане вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, є всі правові підстави для накладення арешту на вказане майно.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяв відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст. 170-173 КПК України та положень, закріплених у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту на майно в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи адвоката ОСОБА_6 про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними і такі апеляційний суд відхиляє.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

-8-

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст. 220, 317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що адвокат ОСОБА_6 не довів обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.05.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000187 від 10.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді