Провадження №3-зв/824/33/2025 суддя в ІІ-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 липня 2025 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката ОСОБА_3 про відвід судді Київського апеляційного суду ОСОБА_4 від розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 на постанову Голосіївського районного міста Києва від 10 квітня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зач. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Голосіївського районного міста Києва від 10 квітня 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 травня 2025 року, справу визначено головуючому судді ОСОБА_4

18 липня 2025 року захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 подав заяву про відвід судді Київського апеляційного суду ОСОБА_4 від розгляду даної справи.

Заява мотивована тим, що у судовому засіданні 18 липня 2025 року захисником було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи судової практики, де скасовувались постанови у повністю аналогічних ситуаціях, але суд, без повідомлення причини, відмовився їх залучати до матеріалів справи. Також 18 липня 2025 року адвокат заявив клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки 15 липня 2025 року ним направлено адвокатський запит до Управління патрульної поліції, а 17 липня 2025 року - до Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), відповіді на які не надійшли. Суд без пояснення відмовився залучати адвокатський запит. Крім того, у судовому засіданні 15 липня 2025 року ОСОБА_3 заявив клопотання про витребування повних відеозаписів, виклик та допит в якості свідків інспектора ОСОБА_6 та лікаря-нарколога ОСОБА_7 , дослідження доказів, які містяться у матеріалах справи. Усі клопотання суд залишив без задоволення, ухвалив дослідити лише відеозапис. Тобто, за час розгляду апеляційної скарги, який відбувся 15 липня 2025 року та 18 липня 2025 року, не було задоволено жодного клопотання сторони захисту, що викликає сумніви у об`єктивності та неупередженості судді ОСОБА_4 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2025 року розгляд питання про відвід судді ОСОБА_4 призначено головуючому судді ОСОБА_2

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачають порядку розгляду такої заяви про відвід, а тому слід застосовувати аналогію з КПК України.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п.53 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява №17283/02); п.19 рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява №48068/06), а Конституційний суд України у п.3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011) аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним».

Як передбачено ч. 3 ст. 81 КПК України, при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_4 була повідомлена про час та місце розгляду питання про відвід та не висловила бажання надати пояснення з приводу поданої заяви.

Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_3 , який в судовому засіданні підтримав заявлений відвід, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи, викладені в заяві про відвід, суд дійшов висновку про його не обґрунтованість, а відтак і відсутність підстав до задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і у ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04 листопада 1950 року кожна людина має право при визначенні її громадських прав та обов`язків або будь-якого обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Таким чином кожній людині гарантується справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конституції України повинна визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. За об`єктивним критерієм визначається, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчить про те, що суд не є безстороннім.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною 3 статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду. Усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які можуть викликати сумнів у його неупередженості.

Згідно з ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

З заяви про відвід вбачається, що сумніви у неупередженості та безсторонності судді, заявник пов`язує з вирішенням суддею ряду клопотань про долучення до справи та дослідження наявних та нових доказів. З огляду на відмову в задоволенні заявлених захисником клопотань, захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, вважаючи рішення суді не правильними, вказує, що зазначене дає йому підстави сумніватись в безсторонності та неупередженості суду.

Разом із тим, наведені адвокатом ОСОБА_3 обставини не свідчать про упередженість головуючого судді ОСОБА_4 чи порушення нею принципу безсторонності.

В даному випадку, незгода учасника справи з процесуальними рішеннями суду не можуть бути підставами для відводу, оскільки, у відповідності до вимог ст. 278, 279 КУпАП, право вирішення клопотань у справі належить виключно органу, що розглядає справу, в даному випадку місцевому суду чи суду апеляційної інстанції.

За Бангалорськими принципам поведінки суддів, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється, не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях. При виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів.

Суддя має заявити собі самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У свою чергу, для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу його упередженість.

Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Отже, відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Як вказано у п. 49 рішення ЄСПЛ від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" (заява № 33949/02), відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), Рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24.02.1993, п.п. 27, 28 and 30; Рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII).

У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. Рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10.06.1996, п. 38).

Водночас, у п.п. 46-48 рішення ЄСПЛ у справі п. Моґенса Гаусшильдта (Mogens Hauschildt) проти Королівства Данії (заява № 10486/83), зазначено, що наявність безсторонності, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді в даній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (див., серед інших прецедентів, рішення у справі Де Куббера (De Cubber) від 26.10.1984, серія A, № 86, с. 13-14, п. 24).

Щодо суб`єктивного критерію, у будь-якому випадку, особиста упередженість судді має бути презумпцією доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Отже, будь-який суддя, щодо безсторонності якого є законні підстави для побоювань, повинен дати відвід (див., mutatis mutandis, згадане вище Рішення у справі Де Куббера, серія A, № 86, с. 14, п. 26).

Це означає, що при з`ясуванні в справі питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція особи/обвинуваченого має важливе, але не вирішальне значення (див. Рішення у справі П`єрсака (Piersack) від 01.10.1982, серія А, № 53, с. 16, п. 31).

Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані.

За підсумками, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі "Мироненко і Мартиненко проти України").

Зазначені у заяві про відвід судді Київського апеляційного суду ОСОБА_4 обставини фактично є оскарженням її процесуальних дій як судді і не можуть бути підставою для задоволення відводу.

Таким чином, обставин, передбачених чинним законодавством, які могли б бути підставами для відводу судді ОСОБА_4 , у заяві ОСОБА_3 не наведено і судом не встановлено.

За відсутності об`єктивного та суб`єктивного критеріїв у твердженнях адвоката ОСОБА_3 для відводу судді Київського апеляційного суду ОСОБА_4 від розгляду апеляційної скарги, у задоволенні заяви про відвід слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, ст.ст. 75, 81 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про відвід судді Київського апеляційного суду ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_2