У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 6 лютого 2025 року про звільнення ОСОБА_6 від покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 р., у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 6 лютого 2025 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 , поданого в інтересах засудженого ОСОБА_6 , про звільнення від відбування покарання та визначення остаточного покарання.

Постановлено, ОСОБА_6 звільнити від призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 р. по справі №487/5398/21, покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням законом карності діяння, за яке він засуджений.

Постановлено, виключити з резолютивної частини вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 р. посилання, при призначенні покарання ОСОБА_6 , на ч. 1 ст. 70 КК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї, прокурор просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання захисника про звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання та визначення остаточного покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї прокурор зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону й неповноти судового розгляду.

Зокрема, прокурор звертає увагу на те, що суд першої інстанції, задовольняючи клопотання захисника про звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 р., не дослідив взаємозв`язок між цим вироком та іншими судовими рішеннями (від 26.04.2021 р., 03.11.2022 р., 24.10.2023 р., 09.05.2024 р.), в яких це покарання вже враховано шляхом поглинення, приєднання або часткового складання.

Прокурор зазначає, що на момент розгляду клопотання фактично виконувався вирок Миколаївського апеляційного суду від 24.10.2023 р. у справі № 490/6567/20, яким остаточно призначено покарання з урахуванням усіх попередніх вироків, зокрема й вироку від 12.09.2022 р.

У зв`язку з цим суд мав дослідити всі чинні вироки та з`ясувати, чи зберігає покарання за вироком від 12.09.2022 р. самостійне значення, чи було воно враховане при визначенні остаточного строку покарання, що наразі виконується.

На думку прокурора, окремий розгляд питання про звільнення від покарання за одним із попередніх вироків без урахування загальної структури призначених покарань та послідовності їх виконання є формальним, неповним і суперечить вимогам ст. 537 КПК України.

Таке процесуальне рішення, ухвалене без належного дослідження взаємозв`язку між кількома вироками, які перебувають на виконанні, є передчасним і може призвести до фактичного уникнення засудженим кримінальної відповідальності.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання захисника ОСОБА_8 , подане в інтересах засудженого ОСОБА_6 , про звільнення від відбування покарання та визначення остаточного покарання на підставі ч. ч. 2, 3 ст. 74 КК України. Клопотання обґрунтоване набранням чинності 09.08.2024 р. Законом України № 3886-ІХ, яким змінено межі дрібного викрадення майна, що вплинуло на межу кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна. У зв`язку з цим було заявлено про декриміналізацію частини діянь, за які ОСОБА_6 було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України, з огляду на вартість викраденого, що не перевищує 2270 грн.

Судом встановлено, що вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 р. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України - 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно визначено покарання в розмірі 3 років 1 місяця позбавлення волі. Строк відбування ухвалено рахувати з моменту затримання 21.07.2021 р.

Оцінивши докази та обставини справи, суд дійшов висновку, що вартість викраденого майна за окремими епізодами, кваліфікованими за ч. 2 ст. 185 КК України, не перевищувала 2 270 грн. тобто межу, нижче якої діяння визнаються адміністративними правопорушеннями відповідно до нової редакції ст. 51 КУпАП. У зв`язку з цим, суд застосував ч. 2 ст. 74 КК України, звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання за ч. 2 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до положень статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

На підставі зазначеної норми та Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», п. 13 ст. 537 КПК України, захисник ОСОБА_8 звернувся до суду з поданням щодо звільнення засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 р. за ч. 2 ст. 185 КК України, за діяння караність яких законом усунена.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.02.2025 р. клопотання захисника ОСОБА_8 відносно засудженого ОСОБА_6 , задоволено. ОСОБА_6 , звільнено від покарання, призначеного йому вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 р., згідно з ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з декриміналізацією діяння, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України.

Приймаючи вказане рішення суд констатував, що вартість викраденого засудженим ОСОБА_6 майна за ст.185 КК України становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день розгляду подання судом і може бути підставою лише для адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що така ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження за умов неповного судового розгляду, що перешкодило ухваленню законного і обґрунтованого рішення.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи клопотання захисника про звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 р., не вжив необхідних заходів для належного встановлення факту існування такого вироку, не пересвідчився у його справжності та змісті, а також не перевірив, чи дійсно зазначене судове рішення набрало законної сили та виконується.

Так, у матеріалах справи відсутня належним чином завірена копія вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 р. Натомість суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про звільнення, фактично керувався неавтентичним документом нечитабельною ксерокопією, яка не містить підпису судді, дати набрання вироку законної сили, печатки суду чи інших ознак офіційності. Вказана копія не дозволяє достовірно встановити ані структуру, ані зміст вироку, ані навіть факт його існування в такому вигляді, як на нього посилається сторона захисту.

У такій ситуації, суд першої інстанції не мав об`єктивних підстав вважати доведеним сам факт призначення засудженому ОСОБА_6 відповідного покарання у порядку, визначеному ст. 374 КПК України, що є обов`язковим для реалізації положень ч. 2 ст. 74 КК України. Відтак, рішення про звільнення ОСОБА_6 від покарання є передчасним та необґрунтованим, оскільки ґрунтується не на належних і допустимих доказах, а на неофіційному та сумнівному документі, який не має належної юридичної сили.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, а висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що є підставою для її скасування, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 6 лютого 2025 року про звільнення ОСОБА_6 від покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 р., на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання та визначення остаточного покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 р. у справі № 487/5398/21.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3