КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 (в режимі ВКЗ за допомогою власних технічних засобів EasyCon),

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , не судиму в силу вимог ст. 89 КК України,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком на 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця реєстрації, проживання, місця роботи.

Цим же вироком була засуджена ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі з приєднанням покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07.02.2023 на підставі ст. 71 КК України та призначенням остаточного покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 грудня 2024 року вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року щодо ОСОБА_10 залишено без змін.

Також ухвалою Київського апеляційного суду від 25 грудня 2024 року з кримінального провадження № 0002222 в виділено окреме провадження матеріали щодо ОСОБА_7 та провадження було зупинене у зв`язку з розшуком обвинуваченої ОСОБА_7 .

Згідно з вироком суду, 27.07.2023 близько 15:45 ОСОБА_7 перебувала з раніше добре знайомою їй ОСОБА_10 у м. Києві поблизу Деміївської площі та будівлі Центрального автовокзалу, де вони побачили незнайому їм до цього ОСОБА_11 , що прямувала у власних справах з рюкзаком на спині. У цей момент у обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групи осіб, тобто у співучасті з обвинуваченою ОСОБА_10 .

Реалізуючи цей умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом та метою незаконного збагачення, вступивши у попередню змову з ОСОБА_10 щодо вчинення кримінального правопорушення групою осіб, будучи об`єднаними єдиним умислом, діючи як співвиконавці спільно між собою, попрямували у підземний перехід за ОСОБА_11 , яка несла на спині рюкзак чорного кольору.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу ОСОБА_7 непомітно для ОСОБА_11 відчинила її рюкзак та звідти з одного з відділень таємно викрала маленьку сумочку - клатч, що належить потерпілій, проте не несе матеріальної цінності для останньої, в якому містилися наступні належні ОСОБА_11 речі:

- мобільний телефон марки Xiaomі, модель Redmi Note 64 GB ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 з sim-карткою мобільного оператора "Київстар" НОМЕР_3 , вартість якого становить 2 574,75 грн.;

- грошові кошти в сумі 3 000,00 грн., 300,00 доларів США, що станом на 27.07.2023 за офіційним курсом Національного банку України становило 10 970,58 грн., 3 215,00 норвезьких крон, що станом на 27.07.2023 за офіційним курсом Національного банку України становило11 633,80 грн.;

офіційний документи (банківська картка іноземного банку № НОМЕР_4 ; закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; посвідка жителя Королівства Норвегії на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Після цього ОСОБА_7 передала ОСОБА_10 , а остання добровільно й усвідомлено узяла викрадені речі в руки, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, та поклала їх до фіолетової сумки (рюкзаку), який мала при собі.

Своїми умисними, протиправними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна, вчиненому умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 завдала матеріальну шкоду (збитки) потерпілій ОСОБА_11 у загальній сумі 28 179,13 грн. та вчинила тяжкий злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_13 просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі, у решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи висновки суду щодо доведеності вини та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої, прокурор зазначає, що апеляційна скарга вноситься у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості.

Прокурор вважає, що за межами уваги суду, без необхідної оцінки залишились дані про підвищений рівень суспільної небезпеки вчиненого діяння та особи обвинуваченої.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд необґрунтовано дійшов до помилкового висновку про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши її від відбування призначеного покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України.

Таке рішення суду обґрунтовано даними про особу обвинуваченої та повернення власниці викрадених речей неушкодженими, однак вказані обставини характеризують лише особу обвинуваченої і не можуть слугувати обставинами для її звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Окрім того, прокурор вказує на те, що судом першої інстанції належним чином не враховано підвищений ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років.

При призначенні обвинуваченій покарання, судом першої інстанції не в повній мірі взято до уваги відомості про особу обвинуваченої, відносно якої в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0012966 від 12.11.2028 за ч. 2 ст. 185 КК України та обвинувальний акт кримінальному провадженні №0002720 від 02.10.2021 - ч. 2 ст. 185 КК України, а також те, що викрадене майно повернуто не добровільно, а у зв`язку із затриманням обвинувачених працівниками поліції практично одразу після вчинення злочину.

Окрім того, незважаючи на молодий та працездатний вік, обвинувачена ніде, ніколи не працювала, під час судового розгляду не підтверджено, що вона проживала однією сім`єю у м. Києві з чоловіком без офіційної реєстрації шлюбу та двома дітьми 2007 та 2010 року народження, яких утримує, у зв`язку з чим висновок суду про наявність міцних соціальних зв`язків є необґрунтованим.

Наведені вище дані про особу обвинуваченої, дійсну суспільну небезпечність діяння та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення дають підстави для висновку, що реальне відбування покарання у виді позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією статті буде сприяти досягненню цілей, визначених ст. 65 КК України, оскільки обвинувачена має кримінальний досвід, однак зухвало ігноруючи можливість отримати суворе покарання, продовжує вчиняти умисні корисливі кримінальні правопорушення проти власності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченої та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково, виходячи з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 4 ст. 185 КК України в апеляції прокурора не заперечуються.

Також в апеляції прокурора фактично не заперечується висновок суду щодо виду та розміру покарання, призначеного ОСОБА_7 , оскільки прокурор, прохаючи про скасування вироку в частині призначення покарання, просить апеляційну інстанцію призначити за видом і розміром таке ж покарання, яке було призначено судом першої інстанції.

Оскільки, прокурор не просить суд апеляційної інстанції призначити обвинуваченій більш суворе за видом та розміром покарання, ніж призначив суд першої інстанції, то колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання, а апеляційні вимоги щодо скасування вироку в частині призначення покарання не можуть бути задоволені.

Колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування кримінального закону при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, вважає, що вирок суду підлягає до скасування у частині звільнення обвинуваченої від відбування покарання з мотивів, наведених в апеляції прокурора.

Так, обґрунтовуючи висновок про призначення виду та розміру покарання суд послався у вироку на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, ставлення ОСОБА_7 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченої, а саме те, що на утриманні має двох дітей, ніколи не працювала, раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за корисливі злочини проти власності.

Також суд врахував ту обставину, що викрадені речі потерпілій були повернуті неушкодженими.

На такі ж обставини послався суд, мотивуючи висновок про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі та звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Водночас, при застосуванні вимог ст. 75 КК України щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції не врахував вимоги вказаного закону та обставини кримінального провадження, які повинні враховуватися при застосуванні вказаного закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України при вирішенні питання про можливість виправлення засудженого від відбування покарання з випробуванням, суду належить врахувати не лише тяжкість злочину, особу винного, а й інші обставини, які дають підстави вважати, що виправлення винної особи буде можливим без реального позбавлення волі.

У провадженні щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції не звернув належної уваги на обставини провадження та дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка є несудима в силу ст. 89 КК України, проте раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за корисливі злочини проти власності, а злочин, за який вона засуджена оскаржуваним вироком, вчинила в період дії воєнного стану.

Окрім того, ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, судом першої інстанції, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі прокурора, не в повній мірі були враховані конкретні обставини провадження, зокрема характер та ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, вчиненого з корисливою метою, за попередньою змовою з іншою особою, в умовах воєнного стану, що значно підвищувало ступінь суспільної небезпеки.

Посилання у вироку суду на наявність у обвинуваченої ОСОБА_7 міцних соціальних зав`язків не може вважатись обґрунтованим, з огляду на те, що вказана обставина не нівелює тяжкості вчиненого злочину та обставини його вчинення.

Та обставина, що потерплій були повернуто неушкодженими викрадені речі, не може бути взята до уваги, оскільки обвинувачена ОСОБА_7 не має ніякого відношення до повернення речей.

Так, згідно із встановленими судом обставинами ОСОБА_7 витягла з рюкзака потерпілої ОСОБА_11 сумочку, яку передала своїй спільниці ОСОБА_10 , а при виході з підземного переходу, у якому відбулась вказана подія, обвинувачені були затримані працівниками поліції, які вилучили викрадену сумочку та повернули її власниці.

Отже, суд першої інстанції явно переоцінив обставини, на які він послався у своєму вироку, обґрунтовуючи можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 без відбування покарання, оскільки передбачених законом підстав для прийняття рішення про звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України згідно з матеріалами кримінального провадження немає.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що при звільненні обвинуваченої ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував ст. 75 КК України, яка у даному випадку не підлягала до застосування, оскільки суд не мав достатніх підстав для висновку про можливість виправлення засудженої без відбування покарання з випробуванням.

Оскільки рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам провадження і вимогам вказаної статті, то вирок суду в частині звільнення від відбування покарання та застосування вимог ст. 76 КК України підлягає до скасування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставою для ухвалення вироку судом апеляційної інстанції.

Отже, вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 підлягає до скасування в частині звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з постановленням апеляційним судом свого вироку, за яким ОСОБА_7 має відбувати покарання у виді позбавлення волі, призначене вироком суду першої інстанції, та у зв`язку з цим до скасування підлягає рішення щодо обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

До обвинуваченої ОСОБА_7 у цьому провадженні двічі застосовувався запобіжних захід у виді тримання під вартою, тому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, до строку, яке належить обвинуваченій відбувати реально, необхідно зарахувати попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі в період з 28 липня по 16 листопада 2023 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 необхідно обраховувати з моменту останнього затримання 03 березня 2025 року.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :

Апеляційну скаргу прокурор Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, скасувати в частині звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 03 березня 2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 до строку покарання попереднє ув`язнення з 28 липня 2023 року по 16 листопада 2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, - в той же строк з дня отримання копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа №752/18078/23

Провадження № 11-кп/824/2950/2025

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_14

Доповідач ОСОБА_1