У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, відбуває покарання у Держаній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)»,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2025 року звільнено засудженого ОСОБА_6 умовно-достроково на 01 рік 08 місяців невідбутого строку основного покарання у виді позбавлення волі, зарахувавши в строк відбування основного покарання тримання його під вартою з 21.04.2025.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст. 81 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Зазначив, що засуджений ОСОБА_6 має 7 стягнень, в тому числі за порушення, пов`язані зі зберіганням заборонених предметів, що є злісним порушенням установленого порядку відбування покарання у відповідності до ст. 133 КВК України, останнє з яких 26.03.2021.

Вказав, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання з 22.12.2017. Однак усі 9 заохочень почав отримувати лише з квітня 2023 року, 6 з яких з січня 2024 року, тобто за останній рік, що передував поданню клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Також просить врахувати, що ОСОБА_6 працевлаштований до швачного цеху на підставі договорів № Ц-208 від 15.10.2024 та № Ц-28 від 07.01.2025. Однак, судом першої інстанції не враховано, що 6 місяців офіційного працевлаштування, які передували зверненню з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, не можуть свідчити про сумлінне ставлення до праці ОСОБА_6 протягом всього строку відбування покарання, тобто починаючи з 22.12.2017.

Вказав, що суд першої інстанції безпідставно послався на факт про те, що з жовтня 2022 року ОСОБА_6 залучався до ремонтних робіт у відділенні, оскільки ні засудженим, ні представником виправної колонії не надавались жодні документи на підтвердження вказаного факту.

Також вказав, що з наявних у матеріалах справи висновків щодо ступеню виправлення засудженого вбачається, що на шлях виправлення останній в період з грудня 2017 до січень 2024 років не ставав, сумлінного ставлення до праці не демонстрував, позитивна динаміка змін в його поведінці також була відсутня.

Також додав, що в судовому засіданні підіймалося питання щодо відшкодування коштів потерпілому, однак жодних підтверджуючих документів про виплату грошових коштів потерпілому до суду ні засуджений, ні представник колонії не надали.

Вважає, що приймаючи рішення про можливість звільнення засудженого ОСОБА_6 умовно-достроково, судом не в повному обсязі вивчено особу засудженого та не надано належної оцінки відсутності стабільних позитивних змін в його поведінці протягом усього періоду відбування покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 засуджений вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 05.03.2019 за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України та йому призначено покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 9 років із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, окрім житла.

До суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції вказав, що загалом за весь період відбування покарання засуджений має 09 заохочень та 07 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку.

З жовтня місяця 2022 року засуджений ОСОБА_6 залучався до ремонтних робіт у відділенні, за що і отримував заохочення. Працевлаштований в майстерні установи до швачного цеху на підставі договорів № Ц-208 від 15.10.2024, № Ц-28 від 07.01.2025. До праці та своїх обов`язків ставиться сумлінно.

Дослідивши матеріали особової справи, вивчивши особу засудженого ОСОБА_6 , його ставлення до праці та вимог режиму відбування покарання, незважаючи на наявність низки погашених стягнень, останнє з яких було оголошено засудженому ще в березні місяці 2021 року, суд першої інстанції прийняв до уваги ту обставину, що засуджений ОСОБА_6 більше чотирьох років не порушує умови відбування покарання, натомість за цей проміжок часу він систематично отримує лише заохочення, що на переконання суду першої інстанції, вказує на позитивні зміни в поведінці та в особистості засудженого.

Беручи до уваги щире каяття у вчинених злочинах, відсутність на виконанні виконавчих листів та заборгованості за комунально побутові послуги, а також оцінюючи ризики вчинення повторних кримінальних правопорушень, які є низькими та те, що засуджений відбув більше 3/4 частини призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_6 сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Засуджений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався та належним чином не мотивував своє рішення.

Задовольняючи клопотання, суд виходив з того, що сумлінним відношенням до праці та своєю поведінкою засуджений ОСОБА_6 довів своє виправлення.

Однак, з таким висновком погодитися не можна, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів наданих суду, ОСОБА_6 вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 05.03.2019 за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України та йому призначено покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 9 років із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, окрім житла.

На даний час ОСОБА_6 відбуває покарання у Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)». Початок строку відбування покарання: 21.11.2019. Кінець строку відбуття покарання 21.12.2026.

Під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином не врахував, що висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання з 22.12.2017, однак усі 9 заохочень почав отримувати лише з квітня 2023 року, 6 з яких - з січня 2024 року, тобто за останній рік, що передував поданню клопотання про умовно- дострокове звільнення.

Тобто, засуджений ОСОБА_6 за весь період відбування покарання, отримав заохочення, епізодичність застосування яких свідчить про відсутність позитивної динаміки процесу ресоціалізації протягом всього строку відбування покарання.

Окрім того, ОСОБА_6 працевлаштований до швачного цеху на підставі договорів № Ц-208 від 15.10.2024 та № Ц-28 від 07.01.2025. Однак, 6 місяців офіційного працевлаштування, які передували зверненню з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, на переконання колегії суддів, не можуть свідчити про сумлінне ставлення до праці засудженого ОСОБА_6 протягом всього строку відбування покарання, тобто починаючи з 22.12.2017.

За такого, поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватися протягом всього строку відбування покарання. Натомість, в поведінці засудженого ОСОБА_6 позитивні зрушення відбуваються епізодично.

Також з наявних у матеріалах справи висновків щодо ступеню виправлення засудженого вбачається, що з грудня 2017 до січень 2024 років засуджений сумлінного ставлення до праці не демонстрував, позитивна динаміка змін в його поведінці також була відсутня.

Вказані фактичні обставини свідчать про те, що засуджений протягом періоду відбування покарання фактично не виправився та свого виправлення не довів, а лише пристосувався до цих обставин у період, який безпосередньо передував зверненню до суду з клопотанням з метою отримання можливості умовно-дострокового звільнення.

Суд першої інстанції, в свою чергу, вказаним фактичним обставинам справи, які характеризують особу засудженого за весь період відбування покарання, належної оцінки не надав та дійшов передчасного висновку про виправлення засудженого ОСОБА_6 .

Таким чином, приймаючи рішення про можливість звільнення засудженого ОСОБА_6 умовно-достроково, у відповідності до положень ст. 81 КК України, судом не в повному обсязі вивчено особу засудженого та не надано належної оцінці відсутності позитивних змін в його поведінці.

Суд вважає, що дані про особу засудженого у своїй сукупності не свідчать про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання, у зв`язку із чим висновок суду першої інстанції про це є помилковим.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 409, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2025 року про звільнення умовно-достроково засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3