Справа № 464/956/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/179/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відео конференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 10 лютого 2025 року, якою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч. 4 ст. 186 КК України, продовжено строк тримання під вартою з визначенням розміру застави,

з участю

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

встановила:

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 11 квітня 2025 року включно, із визначенням застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 134 200 грн.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави на ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки: 1) прибувати до суду, прокурора, слідчого за першим викликом; 2) не відлучатися із м. Львова без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора, суд, в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду щодо нього скасувати.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений заперечує свою причетність до інкримінованого йому злочину.

Вважає, що рішення суду про продовження йому строку тримання під вартою не обґрунтоване жодними доказами.

Наполягає на відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про які зазначає прокурор у своєму клопотанні.

Звертає увагу, що ним у судовому засіданні було заявлено клопотання про проведення службового розслідування щодо працівників поліції ВП №2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області, проте таке було судом безпідставно відхилено.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити з мотивів, викладених у ній.

Прокурор ОСОБА_7 проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, до Сихівського районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 001010 щодо ОСОБА_6 ч. 4 ст. 186 КК України. Ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 18 грудня 2023 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, який неодноразово продовжувався.

Підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 стала наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що існують підстави вважати, що останній може: переховуватись від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання на строк від семи до десяти років.

Також суттєвим є ризик можливого незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу, свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, а також ризик вчинення нових кримінальних правоворушень.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, що дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі.

Так, у обвинуваченого відсутній стійкі соціальні зв`язки, нема постійного місця роботи, проживання та законного джерела доходу, останній веде аморальний спосіб життя, неодноразово судимий за майнові злочини, востаннє вирком Сихівського районного суду м. Львова від 03.10.2019 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке відбув, судимість не погашена, на шлях виправлення не став.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором у судовому засіданні підстави для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу під час досудового розслідування, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Всупереч твердженням апелянта, вирішуючи питання обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а тому враховуючи положення п.2 ч. 5 ст. 182 КПК розмір застави щодо нього за загальним правилом визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави суд виходив з обґрунтованості підозри, наявності підтверджених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, наявності ризиків переховування від суду та впливу на свідків та інших учасників провадження, а також врахував положення ст. 178 та ст. 194 КПК України.

Колегія суддів вважає висновки суду щодо встановлення розміру застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб правильними. З урахуванням міри покарання, яка може бути застосована до обвинуваченого в разі доведеності його вини та наявністю визнаних судом ризиків, застава у сумі 134 200,00 грн відповідає меті застосування запобіжного заходу. Саме такий розмір застави, на думку колегії суддів, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який обвинувачений та/або заставодавець боявся б втратити у разі невиконання покладених процесуальних обов`язків.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом правильно продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких обвинувачений просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

постановила :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 13 лютого 2025 року, якою ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою із визначенням розміру застави,залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді