Справа № 738/457/25
№ провадження 1-кп/738/54/2025
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чернігівської області у складі:

судді - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 лютого 2025 року за №0000026, про обвинувачення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Мена Чернігівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 125 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_3

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_2 10 лютого 2025 року близько 16-00 години, заходячись у приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, переслідуючи мету вчинення насильницьких дій, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у виді заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого та бажаючи їх настання, діючи умисно, підійшовши до ОСОБА_5 , кулаком своєї правої руки завдав останньому два удари в обличчя, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді садни в ділянці лівої виличної ділянки та садни в ділянці лівої щоки, які відповідно до висновку експерта №18 від 17 лютого 2025 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винуватим у вчиненні яких визнається обвинувачений.

Дії ОСОБА_2 підлягають кваліфікації за частиною 1 статті 125 КК України - як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження.

Позиції сторін кримінального провадження.

Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті від 24 лютого 2025 року.

За змістом обвинувального акту, який підтримала прокурор, остання вважала установленим те, що ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 125 КК України.

Під час виступу у судових дебатах прокурор просила визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, зазначила, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставини, що обтяжують покарання, не встановлені, та призначити ОСОБА_2 покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не прибув, надав до суду заяву про проведення судового розгляду без його участі, оскільки на даний час перебуває у лікарні на лікуванні, при вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_2 поклався на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_2 вину у вчиненні кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченням визнав, щиро розкаявся, правову кваліфікацію дій не оспорював, погоджувався з фактичними обставинами вчинення кримінального правопорушення.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_2 повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, ніхто з учасників судового провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, а також доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_2 під час судового розгляду вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, послідовно та в повній мірі підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правову кваліфікацію дій не оспорював та показав, що 10 лютого 2025 року ходив у справах, близько 16-00 години повертався додому, був засмучений, бо не вдалося вирішити свої справи, по дорозі зайшов до ОСОБА_6 , яка проживає по АДРЕСА_1 , там же знаходився ОСОБА_7 , запитав у ОСОБА_6 чи немає випити, на що отримав відмову, між ними почалася сварка, ОСОБА_7 став підпрягатися, він розлютився та завдав йому два удари кулаком в обличчя, після чого пішов додому. Просив призначити покарання у виді штрафу, зазначив, що має можливість сплатити штраф.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Статті 65-73 КК є кримінально-правовими нормами, які визначають загальні засади та правила призначення покарання.

Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Обвинувачений ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є кримінальним проступком, раніше несудимий, притягувався до адміністративної відповідальності, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, не має постійного місця роботи, характеристика за місцем проживання відсутня.

Враховуючи особу обвинуваченого - його вік, матеріальний та сімейний стан, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки, які настали від його вчинення, відношення обвинуваченого до вчиненого і його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання; а також використовуючи дискреційні повноваження, суд дійшов висновку призначити ОСОБА_2 покарання у виді штрафу у межах, передбачених санкцією частини 1 статті 125 КК України.

Мотиви ухвалення рішення про запобіжні заходи.

Під час судового розгляду кримінального провадження до ОСОБА_2 запобіжні заходи не застосувались, суд також вважає можливим їх не застосовувати до набрання вироком законної сили.

Мотиви ухвалення рішення щодо речових доказів і документів, щодо процесуальних витрат.

Речові докази та процесуальні у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим не заявлений.

На підставі викладеного, керуючись статтями 373-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1