03.12.2024
Справа № 331/2540/23
Провадження № 1-в/331/146/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши подання начальника Олександрівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до нового Закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його щодо засудженого вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06.11.2023 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, азербайджанця, громадянина України, освіта вища, працюючого оглядачем вагонів ПАТ «Запоріжсталь», не одруженого, який зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1 , раніше не засудженого, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, 185 ч.4, 357 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Начальник Олександрівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_6 звернулась до суду з поданням про приведення вироку у відповідність до нового Закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його щодо засудженого ОСОБА_7 .

В поданні органу пробації зазначено, що на обліку Олександрівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області з 27.12.2023 року перебуває громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 , засуджений 06.11.2023 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. 126-1, ст. 357 ч. 1, ст. 185 ч. 4, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді 5 /п`ять/ років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України - 1 /один/ рік іспитового строку з покладенням на нього судом обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2023 року по справі № 331/2540/23 щодо засудженого ОСОБА_7 набрав законної сили 07.12.2023 року.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна). Згідно цього Закону, за ч. 1 ст. 51 КУпАП України передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на вищезазначене, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1. п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розмір) прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, на момент вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2684 грн. (1342x2=2684 грн.)

Зі змісту вироку. Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2023 року вбачається, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України.

ОСОБА_7 скоїв 07 червня 2023 року та потерпілому ОСОБА_8 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 976 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституці України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушень (ч. 6 ст. З КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно частини 1 статті 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, яка скасовує злочинність діяння або пом`якшує кримінальну відповідальність, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, що вчинили відповідні діяння до набрання таким законної чинності.

У відповідності до частини другої статті 74 КК України, особа, засуджена за діяння караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Враховуючи вищевикладене, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 537, ч. 2 п. 2 ст. 539 Кримінально процесуального кодексу України, ч. 1 ст. 5, ч. 2 ст. 74 Кримінального кодексу Україні направляю матеріали стосовно засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для вирішення питання про приведення вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2023 року у відповідність до закону.

Прокурор у судовому засіданні не заперечувала проти клопотання.

Вивчивши матеріали подання та кримінального провадження суд приходить до насупного.

Відповідно до вироку Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06.11.2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1, 185 ч.4, 357 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

У відповідності до цього вироку ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення передбачені ч.4 ст.185 КК України.

У відповідності до цього вироку ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення передбачені ч.4 ст.185 КК України:

07 червня 2023 р., приблизно о 04 год. 30 хв., у ОСОБА_7 , який знаходився по вул.Залізнична в м.Запоріжжя, виник умисел на привласнення офіційних документів, а саме банківських карток з № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 (з безконтактною технологією проведення платежів), емітентом яких є АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_8 , які в силу положень ст.1 Закону України «Про інформацію», п.1.27, 1.31 ст.1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи коштів в Україні», ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», та примітки до ст.358 КК України, є офіційними документами. Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел на привласнення офіційних документів, діючи з корисливих мотивів, привласнив та в подальшому використав банківські картки АТ КБ «ПриватБанк», прив`язані до рахунку потерпілого ОСОБА_8 № НОМЕР_4 , витративши на власні потреби наявні на рахунку грошові кошти.

Крім того, в умовах воєнного стану згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р., у ОСОБА_7 виник умисел, з корисливих мотивів, на таємне викрадення з банківського рахунку грошових коштів, які належать ОСОБА_8

07 червня 2023 р., приблизно о 05 год. 28 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, достовірно знаючи, що на території України введено воєнний стан, знаходячись в приміщенні кав`ярні «Майстер кави», розташованому за адресою: м.Запоріжжя, вул.Металургів, буд.2, не володіючи інформацією про персональний ідентифікаційний номер платіжної карти (пін-код), встановлений на карту для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу під час здійснення операції з її використанням, таємно викрав з банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк», використовуючи банківську картку з номером НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_8 , шляхом безконтактного розрахунку за послуги в кав`ярні, через РОS-термінал, грошові кошти в сумі 196 грн. коп., чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 196 гривень 00 коп.

07 червня 2023 р., приблизно о 06 год. 04 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, достовірно знаючи, що на території України введено воєнний стан, знаходячись в приміщенні АЗС «Barell», розташованому за адресою: м.Запоріжжя, вул.Українська, буд.52-Д, не володіючи інформацією про персональний ідентифікаційний номер платіжної карти (пін-код), встановлений на карту для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу під час здійснення операції з її використанням, таємно викрав з банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк», використовуючи банківську картку з номером НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_8 , шляхом безконтактного розрахунку за послуги АЗС, через РОS-термінал, грошові кошти в сумі 390 грн. коп., чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 390 гривень 00 коп.

07 червня 2023 р., приблизно о 06 год. 05 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, достовірно знаючи, що на території України введено воєнний стан, знаходячись в приміщенні АЗС «Barell», розташованому за адресою: м.Запоріжжя, вул.Українська, буд.52-Д, не володіючи інформацією про персональний ідентифікаційний номер платіжної карти (пін-код), встановлений на карту для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу під час здійснення операції з її використанням, таємно викрав з банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк», використовуючи банківську картку з номером НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_8 , шляхом безконтактного розрахунку за послуги АЗС, через РОS-термінал, грошові кошти в сумі 390 грн. коп., чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 390 гривень 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 , спричинивши матеріальну шкоду на загальну суму 976 гривень 00 коп.

Дії останнього кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна). Згідно цього Закону, за ч. 1 ст. 51 КУпАП України передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на вищезазначене, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, на момент вчинення ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив у 2023 році 2684 грн. (1342x2=2674 грн.).

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 скоїв на суми нижчі за 2684 грн.

Положеннями ч. 1ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно частини 1 статті 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, який скасовує злочинність діяння або пом`якшує кримінальну відповідальність, має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, що вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

У відповідності до частини другої статті 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексуУкраїни (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 цієї статті неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Частиною 2 статті 74 КК України, передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Оскільки згідно вироку суду суми викраденого майна не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то вказані дії необхідно кваліфікувати за відповідними частинами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, на підставі п. 13 ч, 1 ст. 537, ч. 2 п. 2 ст. 539 Кримінально - процесуального кодексу України, ч. 1 ст. 5, ч. 2 ст. 74 Кримінального кодексу України, суд вважає за необхідне вирішити питання про приведення вироку Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06.11.2023 року у відповідність до нового Закону, звільнивши засудженого від призначеного покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

У той же час, оскільки за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя було призначено покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, тому остаточне покарання підлягає зменшенню. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 рік не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

У Х В А Л И В:

Подання начальника Олександрівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до нового Закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його щодо засудженого ОСОБА_5 - задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2023 року привести у відповідність до вимог Кримінального Кодексу України.

На підставі ч. 2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від покарання, призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням карності діяння.

Вважати ОСОБА_7 таким, що засуджений вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06.11.2023 року :

за ст.126-1 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі;

за ст.357 ч.1 КК України у вигляді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70, ст.72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 остаточне покарання визначити у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 рік не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробаціїпро зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1