Дата документу 24.02.2025 Справа № 331/4167/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/4167/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/478/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2025 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 березня 2025 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2025 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 березня 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду, продовжити вчинення інкримінованого злочину або ж вчиняти інше кримінальне правопорушення, а також неможливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який задовольнити, а в разі, якщо суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, змінити оскаржувану ухвалу в частині визначення обвинуваченому ОСОБА_7 виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою шляхом визначення в порядку ч. 3 ст. 183 КПК України розміру застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що прокурором всупереч п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України не викладено обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, жодний ризик прокурором не доведений, ОСОБА_7 на день затримання та обрання йому запобіжного заходу не переховувався від органів досудового розслідування, з жовтня 2022 року по день затримання - 9 лютого 2023 року проживав за однією адресою, не змінював місце проживання.

Крім того вказує, у зв`язку із тим, що потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, а свідки та експерт допитані, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором не доведений.

Зазначає, що є необґрунтованим та не доведеним посилання на те, що ОСОБА_7 , який проходив службу в Національній поліції України, а відтак має стійкі соціальні зв`язки та використовуючи вказані зв`язки, має змогу перешкоджати кримінальному провадженню шляхом підбурення інших працівників Національної поліції України до підміни змісту документів щодо проходження ним служби, що мають значення для досудового розслідування, що є процесуально неможливо, з огляду на те, що всі документи вже досліджені судом та досудове розслідування завершено.

Вказує, що судом було залишено без уваги клопотання сторони захисту про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, чим порушено норму ст. 370 КПК України.

Також зазначає про відсутність належних та допустимих доказів вини ОСОБА_7 в рамках інкримінованого кримінального правопорушення, а також вказує про неправильну кваліфікацію злочину.

Зауважує, що на підтвердження можливості зміни запобіжного заходу суду першої інстанції були надані: договір оренди квартири, що розташована у м. Запоріжжя; довідку Томашівського старостинського округу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області №06/23-06 від 17 лютого 2023 року; характеристику на ОСОБА_7 старости Томашівського старостинського округу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області від 17 лютого 2023 року; довідку Томашівського старостинського округу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області №10/23-06 від 23 лютого 2023 року; акт № 09/23-06 від 23 лютого 2023 року; акт № 15/23-06 від 17 лютого 2023 року; довідку (8) шт. з амбулаторії загальної практики сімейної медицини ТОВ «Медичний центр «Первинка» (адреса: м. Умань, вул. Європейська, буд. 57); довідку ФОП ОСОБА_9 №1 від 20 січня 2023 року.

Звертає увагу на те, що всі докази з боку обвинувачення вже досліджені судом, об`єктивних, достовірних та достатніх доказів вини ОСОБА_7 не здобуто.

Також вказує, що судом першої інстанції не розглянуто належним чином, не вмотивовано та не викладено в резолютивній частині ухвали рішення за результатами розгляду клопотання захисника про визначення застави.

Зазначає, що судом залишено поза увагою доводи сторони захисту щодо грубого порушення права на захист під час затримання ОСОБА_7 та недопустимості зібраних доказів.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та вказала, що ризики, які існували, вже відпали, ОСОБА_7 не переховувався від органів досудового розслідування, проживав в Черкаській області до його затримання. Всі свідки обвинувачення вже допитані, а свідки сторони захисту дають покази та обвинуваченому не має сенсу на них впливати. Зазначила, що вже допитані 20 працівників поліції, в якості свідків, які показали, що ОСОБА_7 не збирав в них зброю. Вказала про те, що судом першої інстанції не визначено заставу у даному кримінальному провадженні.

Повідомлений належним чином через адміністрацію ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» обвинувачений ОСОБА_7 із заявою про забезпечення його участі у судовому засіданні апеляційного суду не звернувся.

Прокурор, також будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, до судового засідання апеляційного суду не з`явився, із клопотанням про відкладення розгляду не звернувся.

З огляду те, що захисник - адвокат ОСОБА_6 не заперечувала проти розгляду її апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого, а також у зв`язку із тим, що розгляд апеляційної скарги не погіршує правового становища останнього, колегія суддів вважає розглянути апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого та повідомленого належним чином прокурора.

Заслухавши доповідь судді, захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та вказав про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, ураховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, суворість можливого покарання вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Також, колегія суддів звертає увагу і на те, що навіть після окупації, обвинувачений ОСОБА_7 продовжив проживати на тимчасово окупованій території, та з огляду на фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, ймовірно може мати зв`язки з представниками окупаційної влади.

Вказані обставини в сукупності можуть свідчити про те, що будучі на волі ОСОБА_7 , використовуючи можливі зв`язки з представниками окупаційної влади та свій значний досвід оперативної роботи, з огляду на займану ним посаду в правоохоронних органах в минулому, може вчинити спроби до переховування.

На продовження ризику вчинення іншого кримінального правопорушення вказують обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, зокрема, його роль та поведінка, можливі зв`язки з представниками окупаційної влади, що може свідчити про високу вірогідність вчинення обвинуваченим інших дій, які направлені на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про продовження ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту на користь інших ризиків, апеляційним судом не перевіряються, з огляду на те, що вони не встановлювались судом першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо необґрунтованості висунутого обвинувачення ОСОБА_7 , колегія суддів звертає увагу на те, що вказані обставини не можуть бути предметом належної оцінки на даній стадії судового процесу, оскільки передбачають проведення повного судового слідства, за результатом якого судом надається оцінка як доказам сторони обвинувачення, так і доказам сторони захисту, а відтак, доводи сторони захисту - як підстава для відмови у задоволенні клопотання прокурора та задоволення апеляційної скарги - є неспроможними.

Крім того, посилання захисника на порушення прав ОСОБА_7 під час його затримання, також не можуть перевірятися апеляційним судом під час перевірки ухвали про продовження застосування запобіжного заходу, оскільки такі доводи є предметом самостійного вирішення в порядку ст. 206 КПК України або під час оцінки судом доказів.

На переконання колегії суддів, надані суду першої інстанції документи на підтвердження зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 , на даний час не свідчать про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Більш того, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України, які визначають, що під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави при продовженні строків тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 5 вересня 2024 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 3 листопада 2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4