УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2025 року

м. Харків

Справа № 638/3532/25

Провадження № 1-кс/638/850/25

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові клопотання слідчої слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228 від 13.12.2024, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мерефа Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно працевлаштованого на посаді начальника відділу з питань містобудування, архітектури та держархбудконтролю виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

у с т а н о в и в:

01 березня 2025 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчої слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228 від 13.12.2024, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Клопотання слідчої обгрунтовано тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді начальника відділу з питань містобудування, архітектури та держархбудконтролю виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області одержав неправомірну вигоду від ОСОБА_9 за вирішення питання щодо оформлення право власності на житловий будинок для подальшої приватизації земельної ділянки.

Так, ОСОБА_4 призначений на посаду начальника відділу з питань містобудування, архітектури та держархбудконтролю виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області Розпорядженням виконавчого комітету Люботинської міської ради № 139-к від 11.07.2023 із присвоєнням 11 рангу посадової особи місцевого самоврядування.

Відповідно до розділу 2 Посадової інструкції начальника відділу містобудування, архітектури та держархбудконтролю виконкому Люботинської міської ради начальник відділу містобудування, архітектури та держархбудконтролю начальник видає у межах своєї компетенції накази, організовує і контролює їх виконання. Забезпечує у межах наданої компетенції в установленому порядку своєчасного розгляду заяв, звернень і скарг громадян, інших суб`єктів містобудування з питань та вживає відповідних заходів.

Відповідно до п. 2.2.1 Посадової інструкції начальника відділу з питань містобудування, архітектури та держархбудконтролю виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області начальник надає пропозицій щодо присвоєння поштових адрес об`єктам нерухомого майна.

Згідно з п. 4.3 Посадової інструкції за правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності, - в межах, визначених чинним адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 18 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Згідно примітки 1 статті 364 КК України службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи начальником начальником відділу з питань містобудування, архітектури та держархбудконтролю виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, є службовою особою.

Так, ОСОБА_4 , під час виконання своїх посадових обов`язків начальника відділу з питань містобудування, архітектури та держархбудконтролю виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, приблизно у грудні 2024 року в місті Люботин, більш точного часу та місця досудовим розслідуванням не встановлено, зустрівся із громадянином ОСОБА_10 для обговорення процедури оформлення документів на право власності на житловий будинок та оформлення документів на земельну ділянку.

Під час вказаної зустрічі ОСОБА_4 дізнався, що у ОСОБА_10 є необхідність у оформленні права власності на будинок та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 який будували його родичі та у ході вказаної зустрічі у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на власне незаконне збагачення, а саме на одержання від ОСОБА_10 грошових коштів в якості неправомірної вигоди за можливість останнім отримати право на власність будинку, оскільки усвідомлюючи, що виключно до повноважень начальника відділу з питань містобудування, архітектури та держархбудконтролю виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області належить розгляд заяв громадян, присвоєння поштових адрес об`єктам нерухомого майна.

На підтвердження свого злочинного наміру, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_10 , що зможе виготовити проектну та технічну документацію на житловий будинок, з метою подальшої реєстрації права власності без законних на це підстав.

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на одержання грошових коштів в якості неправомірної вигоди, ОСОБА_4 , виконуючи свої службові обов`язки, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, при цьому достовірно знаючи, що виключно до його повноважень, як начальника належить розгляд заяв, під час особистої зустрічі із ОСОБА_10 , яка відбулась 18.02.2025 близько 13 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_3 запевнив ОСОБА_10 про необхідність надання грошових коштів у розмірі 3 700 доларів США.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на одержання неправомірної вигоди для себе ОСОБА_4 , під час зустрічі 03 лютого 2025 року, на своєму мобільному телефоні ввів комбінацію цифр 3 700, тим самим вказавши, яку суму грошових коштів ОСОБА_10 має надати для вирішення питання із оформленням документів на житловий будинок, тим самим дав зрозуміти ОСОБА_10 , що в інший спосіб, без надання такої неправомірної вигоди, останній не зможе отримати документи про право власності на будинок,та виготовленням документації на земельну ділянку, з подальшою її приватизацією.

Надалі, ОСОБА_11 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на одержання неправомірної вигоди для себе, використовуючи своє службове становище начальника відділу з питань містобудування, архітектури та держархбудконтролю виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, 21.02.2025 приблизно о 13 год. 00 хв.. зустрівся з ОСОБА_10 у приміщенні Люботинської міської ради Харківської області та запропонував проїхати на автомобілі до вул. 8-го Березня у м. Люботин де ОСОБА_4 у своєму автомобілі отримав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у розмірі 2 700 доларів США.

В подальшому, продовжуючи реалізовувати свій раніше сформований злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди для себе, ОСОБА_4 , використовуючи своє службове становище начальника відділу з питань містобудування, архітектури та держархбудконтролю виконавчого комітету Люботинської міської ради, усвідомлюючи протиправність своїх дій, під час особистої зустрічі з ОСОБА_10 , яка відбулась 28.02.20245 близько 13:30 години у приміщенні Люботинської міської ради та ОСОБА_4 повідомив про необхідність проїхати на автомобілі до вул. 8-го Березня, м. Люботин.

Після чого, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_10 про те, що необхідно пересісти до його автомобіля, в салоні якого показав покласти до речового ящику автомобіля грошові кошти. ОСОБА_10 на вимогу ОСОБА_4 поклав до речового ящику автомобіля грошові кошти в сумі 1 000 доларів США, в якості неправомірної вигоди та ОСОБА_4 надав ОСОБА_10 документи, які підтверджують право власності ОСОБА_10 на будинок за адресою: АДРЕСА_2 повідомивши, що вказані документи є підставою для подальшого оформлення земельної ділянки.

За таких обставин, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчинені вказаного кримінального правопорушення, повністю підтверджується зібраними відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу України у ході досудового розслідування доказами, як окремо так і у їх сукупності, зокрема:

- повідомлення про кримінальне правопорушення в порядку ст. 214 КПК України;

- протоколами допиту свідка ОСОБА_10 ;

- протоколами за результатом проведення негласних (слідчих) розшукових дій, які на теперішній час розсекречено та долучено до матеріалів кримінального провадження;

- протоколом огляду та ідентифікації імітаційного засобу;

- протоколом огляду особи та вручення імітаційного засобу;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушеня;

- протоколом обшуку, проведених у кримінальному провадженні та іншими, зібраними в ході досудового розслідування доказами.

На теперішній час стороною обвинувачення вживаються заходи щодо встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , у тому числі допити свідків, відшукання речей та документів, які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, а також встановлення можливих співучасників злочину.

Так, ОСОБА_4 через тяжкість інкримінованого їй кримінального правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі на тимчасово окупованій території України, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, з конфіскацією майна.

Окрім того, відповідно до ст. 75 КК України, у разі засудження особи за корупційний злочин, суд не може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням цієї особи, а також відповідно до ст. 69 КК України, у разі засудження особи за корупційний злочин, суд не може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Той факт, що у разі засудження за вчинення даного кримінального правопорушення, до ОСОБА_4 як основне покарання, судом може бути застосоване лише покарання у виді позбавленні волі строком від п`яти до десяти років з конфіскацією майна, сам по собі є одним з ризиків, який може свідчити про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_4 у майбутньому, чим може перешкоджати встановленню істини по справі.

Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховування від органів досудового розслідування та суду.

Підозрюваний ОСОБА_4 може знищити або вжити заходів до знищення або переховування документів, щодо своєї злочинної діяльності, у тому числі матеріалів виконавчих проваджень, а також інші документи, котрі ще не віднайдені та не вилучені органом досудового розслідування, зокрема перевіряються інші факти вчинення аналогічних злочинів, а також, речей та інших доказів по кримінальному провадженню, які можуть бути використані як докази її винуватості в суді.

Вказана обставина свідчить про наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, знищення, переховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Підозрюваний ОСОБА_4 може тиснути та впливати на свідків, деякі з яких до теперішнього часу ще не допитані у цьому кримінальному провадженні.

Підґрунтям такого ризику є те, що підозрюваний ОСОБА_4 особисто знайомий зі свідками в даному кримінальному провадженні ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , йому відомі їх анкетні дані, контактні дані, місце проживання та можливого перебування. А тому, не можна виключати ризик, що ОСОБА_4 , знаходячись на свободі може впливати на вказаних свідків та схиляти її до зміни показань на його користь, що може перешкодити встановленню істини по справі.

Враховуючи викладене, існує ризик здійснення реального тиску на вказаних осіб з боку ОСОБА_4 .

Вказана обставина свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконний вплив на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, органом досудового слідства, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, встановлено наявність обґрунтованих ризиків передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Відтак, сторона, обвинувачення вважає, що є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_4 інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. З метою забезпечення дієвості вказаного кримінального провадження доцільно застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою підозрюваного ОСОБА_4 не зможе запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, у зв`язку з тим, що лише повна ізоляція від суспільства може запобігти вказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також гарантувати виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається у таких межах: щодо особи підозрюваної, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від 20 до 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину, є особою, яка усвідомлював протиправність своїх дій, з метою забезпечення виконання останнім покладених на нього обов?язків, враховуючи, суспільно-політичну ситуацію в державі, необхідність боротьби з корупцією, вважає необхідним визначити заставу - 55 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням на ОСОБА_4 наступних обов?язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема: прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися із міста Харкова та Харківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування із свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого їй злочину; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в?їзд в Україну.

У даному випадку, на думку органу досудового розслідкування, застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов?язків та запобігати ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання з підстав, викладених в клопотанні, просив його задовольнити, застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор», з правом внесення застави в розмірі 55 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При внесенні застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 виконання наступних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема: прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися із міста Харкова та Харківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування із свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Зазначив, що на теперішній час стороною обвинувачення вживаються заходи щодо встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , у тому числі допити свідків, відшукання речей та документів, які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, а також встановлення можливих співучасників злочину.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 зазначив, що повністю визнає фактичні обставини, буде співпрацювати зі слідством, однак не згоден із правовою кваліфікацією інкримінованого йому кримінального правопорушення. Просив суд не застосовувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, а обрати менш суворий.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вважали, що клопотання є необгрунтованим, а ризики, на які посилається орган досудового розслідування лише перелічені та є недоведеними. Підозра є необгрунтованою. Просили суд обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту. А у разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , просили обрати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у меншому розмірі.

Слідчий суддя, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, доходить таких висновків.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема статей 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до вимог пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до пунктом 5 частини другої статті 183 КПК України - запобіжний захід тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Крім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати розслідуванню або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки підозрюваного.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При обранні запобіжного заходу слідчий суддя виходить з того, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчинені вказаного кримінального правопорушення, повністю підтверджується зібраними відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу України у ході досудового розслідування доказами, як окремо так і у їх сукупності, зокрема:

- повідомлення про кримінальне правопорушення в порядку ст. 214 КПК України;

- протоколами допиту свідка ОСОБА_10 ;

- протоколами за результатом проведення негласних (слідчих) розшукових дій, які на теперішній час розсекречено та долучено до матеріалів кримінального провадження;

- протоколом огляду та ідентифікації імітаційного засобу;

- протоколом огляду особи та вручення імітаційного засобу;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушеня;

- протоколом обшуку, проведених у кримінальному провадженні та іншими, зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то це поняття означає існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Окрім того, Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

При цьому слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень частини п`ятої статті 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.01.2001 зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», а тому ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_13 у разі визнання останньої винуватою у вчиненні злочину, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останньої від органу досудового розслідування та/або суду.

За таких обставин ОСОБА_4 через тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, з конфіскацією майна.

Окрім того, відповідно до ст. 75 КК України, у разі засудження особи за корупційний злочин, суд не може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням цієї особи, а також відповідно до ст. 69 КК України, у разі засудження особи за корупційний злочин, суд не може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Той факт, що у разі засудження за вчинення даного кримінального правопорушення, до ОСОБА_4 як основне покарання, судом може бути застосоване лише покарання у виді позбавленні волі строком від п`яти до десяти років з конфіскацією майна, є одним з ризиків, який може свідчити про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_4 у майбутньому, чим може перешкоджати встановленню істини по справі.

Таким чином, існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховування від органів досудового розслідування та суду.

Підозрюваний ОСОБА_4 може знищити або вжити заходів до знищення або переховування документів, щодо своєї злочинної діяльності, у тому числі матеріалів виконавчих проваджень, а також інші документи, котрі ще не віднайдені та не вилучені органом досудового розслідування, зокрема перевіряються інші факти вчинення аналогічних злочинів, а також, речей та інших доказів по кримінальному провадженню, які можуть бути використані як докази її винуватості в суді.

Вказана обставина свідчить про наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, знищення, переховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Підозрюваний ОСОБА_4 може тиснути та впливати на свідків, деякі з яких до теперішнього часу ще не допитані у цьому кримінальному провадженні.

Підґрунтям такого ризику є те, що підозрюваний ОСОБА_4 особисто знайомий зі свідками в даному кримінальному провадженні ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , йому відомі їх анкетні дані, контактні дані, місце проживання та можливого перебування. А тому, не можна виключати ризик, що ОСОБА_4 , знаходячись на свободі може впливати на вказаних свідків та схиляти її до зміни показань на його користь, що може перешкодити встановленню істини по справі.

Враховуючи викладене, існує ризик здійснення реального тиску на вказаних осіб з боку ОСОБА_4 .

Вказана обставина свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконний вплив на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Вивченням особи підозрюваного встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Мерефа Харківської області, громадянин України, з вищою освітою, одружений, має дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно працевлаштований на посаді начальника відділу з питань містобудування, архітектури та держархбудконтролю виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; знищити, приховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

Підставою застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, а також наявність вищезазначених ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може здійснити вказані вище дії.

Суд, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що заявлений слідчим вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає характеру, обставинам та тяжкості інкримінованого діяння, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку ОСОБА_4 .

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаних ризиків.

Однак, враховуючи реальне існування встановлених ризиків, а також, оцінюючи сукупність обставин вчинення кримінального правопорушення, особу підозрюваної, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, а тому доходить висновку, що до останнього необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд взяв до уваги, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, з конфіскацією майна.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, також враховую, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання (злочин є особливо тяжким), що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання винуватим, його вік та стан його здоров`я.

Вважаю, що прокурором під час розгляду клопотання надано матеріали, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Отже, відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України, зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігати спробам вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, а відтак жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які могли би бути перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

За приписами частини четвертої статті 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про її особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Виходячи з практики ЄСПЛ, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим степенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу.

Відповідно до вимог статті 182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, тяжкості покарання, враховуючи наявні ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, а також беручи до уваги тяжкість злочин, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу в межах, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 182 КПК України, а саме, в розмірі 55 (п`ятдесяти п`яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 166 540 (сто шістдесят шість тисяч п`ятсот сорок) грн 00 коп.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично затримано у порядку ст. 208 КПК України 28 лютого 2025 роу о 13 год. 47 хв.

За таких обставин, на підставі вищевикладеного, з метою забезпечення виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, попередження від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, на даній стадії суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та необхідність застосувати до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто з моменту фактичного його затримання, 28 лютого 2025 року о 13 год. 47 хв. до 28 квітня 2025 року 13 год. 47 хв. включно, з можливістю внесення застави в розмірі 55 (п`ятдесяти п`яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 166 540 (сто шістдесят шість тисяч п`ятсот сорок) грн 00 коп.

Згідно зі статтею 205 КПК України ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На підставі викладеного і керуючись статтями 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 206, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту відмовити.

Клопотання слідчої слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228 від 13.12.2024, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, - задовольнити.

Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, до 28 квітня 2025 року 13 год. 47 хв. включно.

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 55 (п`ятдесяти п`яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 166 540 (сто шістдесят шість тисяч п`ятсот сорок) грн 00 коп., яка підлягає внесенню на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області (рахунок UA0006674, МФО 820172, , банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, призначення платежу - запобіжний захід застава, № судового рішення та ПІБ особи, якою вноситься застава).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави має бути наданий уповноваженій службовій особі Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, яка не може тривати більше одного робочого дня, уповноважена службова особа Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення з-під варти ОСОБА_4 та повідомити усно і письмово слідчого СВ Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління національної поліції в Харківській ОСОБА_7 , прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 та слідчого суддю Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 .

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися із міста Харкова та Харківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування із свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави.

Зобов`язати прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 негайно повідомити близького родича, члена сім`ї ОСОБА_4 або іншу особу за вибором підозрюваного про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а ОСОБА_4 - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали до 28 квітня 2025 року 13 год. 47 хв.

Повний текст ухвали складено та проголошено 03 березня 2025 року о 09 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1