Справа № 297/539/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Берегове

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майно в рамках кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000256за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

Представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майно в рамках кримінального провадження № 0000256за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286 КК України, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 01.11.2021 року ухвалою № 308/13225/21.

29.09.2021 року близько 20.00 год. ОСОБА_5 керуючи автомобілем марки «Audi 100»реєстраційний номер НОМЕР_1 рухаючись на відрізку автодороги між населеними пунктами «Бене-Оросієво» Берегівського району, у напрямку м. Виноградів Закарпатської області, не вибрав безпечну дистанцію та не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого скоїв зіткнення в задню частину попутного вантажного автомобіля марки «ЗИЛ 131», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , мешканця АДРЕСА_1 .

29.09.2021 року у ході проведення огляду місця події, який проводився було вилучено транспортний засіб марки «ЗИЛ 131» д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 від 17.04.2007р. належить ОСОБА_6 , і який перебуває у фактичному володінні ОСОБА_3 . Вище вказаний транспортний засіб був доставлений на спец майданчик Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області де і знаходиться по сьогоднішній день.

В подальшому 01 листопада 2021 року по справі №308/13225/21 Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у кримінальному провадженні за №0000256 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.09.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, було накладено арешт на майно, а саме: на транспортний засіб марки «ЗИЛ», моделі «131», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 від 17.04.2007р. є ОСОБА_6 , та який на момент вилучення перебував у володінні ОСОБА_3 , та на транспортний засіб марки «Audi-100», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 20.01.2012 року є ОСОБА_7 , та який на момент вилучення перебував у володінні ОСОБА_5 , які були вилучені 29.09.2021 року в ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди заборонено користування та розпорядження транспортним засобом марки «ЗИЛ», моделі «131», реєстраційний номер « НОМЕР_2 » та транспортним засобом марки «Audi-100», реєстраційний номер « « НОМЕР_1 ».

Зважаючи на вище викладене, а також проміжок часу з дня вчинення ДТП громадянином ОСОБА_5 і до дня подачі даного клопотання, вважаю що слідчими було достатньо часу з вересня 2021 року провести слідчі експерименти та експертами провести судові експертизи, які стосуються транспортного засобу марки «ЗИЛ», моделі «131».

Крім цього, законний володілець транспортного засобу марки «ЗИЛ», моделі «131» реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_3 , у вище вказаному кримінальному провадженні має статус свідка, оскільки є учасником ДТП.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Дослідивши матеріали клопотання, якими ініціатор обґрунтовує доводи клопотання,перевіривши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів ; 2)спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.

У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Однак в силу того, що власники транспортних засобів не мають жодного відношення до кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюються особи, яким оголошено про підозру, тому немає необхідності у подальшому арешті транспортних засобів і такий слід скасувати.

При прийнятті рішення суд враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, і те, що стороною обвинувачення жодних клопотань щодо приєднання доказів під час розгляду не заявлялось.

Тому, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню в частині скасування арешту на транспортний засіб із викладених у клопотанні мотивів оскільки не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку із чим повинен бути скасований й тому клопотання підлягає до часткового задоволення, стосовно решти вимог поставлених у клопотанні то їх обґрунтованість в судовому засіданні є недоведеною.

При розгляді клопотання суд, враховуючи положення кримінального процесуального закону, сприяв учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

Крім того, суд вважає, що часткове задоволення клопотання буде ефективним засобом юридичного захисту від можливого свавілля, про що констатується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зосимов проти України».

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 131-132, 170-175, 309, 370-372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Клопотання задоволити частково.

Змінити місце зберігання транспортного засобу марки «ЗИЛ», моделі «131», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 від 17.04.2007р. є ОСОБА_6

- повернути арештований транспортний засіб законному володільцю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язку забезпечити зберігання речових доказів до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку та попередити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1