Справа № 148/436/25
Провадження №11-сс/801/197/2025
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

при секретаря ОСОБА_4

прокурора в режимі відеокоференції ОСОБА_5

підозрюваного в режимі відеоконференції ОСОБА_6

захисника підозрюваного адвоката

в режимі відеоконференції ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року про застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Тульчин Вінницької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

-20.10.2020 Немирівським районним судом Вінницької області за ст. 185 ч. 2, 289 ч. 2, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 6 (шести) років позбавлення волі, звільнений 26.11.2024 у зв`язку з відбуттям покарання,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000043, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2025 року за ознаками ч. 4 ст. 185 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Одночасно застосовано до ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому 24.02.2025 оголошено підозру за ч. 4 ст. 185 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_2 із забороною залишати житло цілодобово.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки:

-прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

-не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання чи роботи.

Строк дії ухвали визначено до 28 квітня 2025 року.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого та одночасне застосування іншого запобіжного заходу слідчий суддя вказав, що прокурором під час розгляду клопотання не доведено неможливість застосування менш суворих запобіжних заходів, а з урахуванням встановлених ризиків та фактичних обставин кримінального правопорушення, за яким особі оголошено підозру, домашній арешт цілком здатен забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні прокурора Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_5 ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 27.02.2025 через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків фактичним обставинам провадження. Просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду клопотання слідчим суддею не враховано тяжкість імовірного покарання за вчинене діяння та особу винного, який раніше судимий, немає постійного місця роботи та відсутні соціальні зв`язки.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній та просив задовольнити її в повному об`ємі.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, слідчим суддею зазначені вимоги закону дотримані, а висновки про відсутність підстав для застосування виключного запобіжного заходу належним чином умотивовано.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

В жодному випадку запобіжний захід не може розцінюватись, як покарання за вчинене діяння.

Оскільки ухвала слідчого судді в частині обґрунтованості підозри та встановлених ризиків сторонами кримінального провадження не оспорюються, тому висновки слідчого судді в цій частині апеляційним судом не перевіряються.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про неврахування судом особи підозрюваного суд вважає за необхідне зазначити, що за приписами ст. 187 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, під час розгляду клопотання слідчий суддя установив, що ОСОБА_6 раніше судимий, проте має постійне місце проживання, посередньо характеризується. Також підозрюваний визнає провину у вчиненому та надає зізнавальні показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу, як уже зазначалось вище, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним с. 177 КПК України.

Необхідно також врахувати положення ч. 4 ст. 194 КПК України, за змістом якої якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення також існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя, суд мають право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На переконання суду стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Натомість з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, за яким особі оголошено підозру, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також даних про особу підозрюваного, на переконання апеляційного суду відсутні підстави для застосування виняткового запобіжного заходу, яким є тримання під вартою, натомість належним і достатнім запобіжним заходом, який забезпечить виконання нею покладених обов`язків, може бути цілодобовий домашній арешт.

Так, застосування домашнього арешту передбачає відчутне втручання у приватне життя особи шляхом покладання на неї за рішенням суду заборон та обмежень. Із цих підстав за оцінками Європейського суду із прав людини домашній арешт розглядається в тій самій площині, що й тримання особи під вартою, оскільки він пов`язаний із позбавленням свободи, виходячи з розуміння положень Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Виходячи з переліку запобіжних заходів, закріплених у ст. 176 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Такий запобіжний захід має застосовуватися у тих випадках, коли застава є занадто м`яким запобіжним заходом, а тримання під вартою - занадто суворим. Отже, за ступенем суворості такий захід межує з позбавленням волі у значенні ст. 5 КЗПЛ. Зокрема, у справі "Вітторіо і Луіджи Манчині проти Італії" ЄСПЛ зазначив, що і тримання під вартою у в`язниці, і домашній арешт були для заявників позбавленням свободи, виходячи із розуміння п.п. "с" п. 1 ст. 5 КЗПЛ.

Домашній арешт за своєю сутністю є комплексом призначених за рішенням суду заборон і обмежень, які накладаються на підозрюваного (обвинуваченого) у зв`язку з його повною чи частковою ізоляцією у певному приміщенні, спрямовані на досягнення мети цього запобіжного заходу, реалізуються й контролюються правоохоронними органами у взаємодії з органом досудового розслідування, у чиєму провадженні знаходиться справа.

Також з метою забезпечення кримінального провадження слідчий суддя поклав на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, які за умов їх дотримання та здійснення контролю у повній мірі зможуть нівелювати установлені ризики та забезпечити виконання особою процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2024 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого СВ Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000043, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2025 року за ознаками ч. 4 ст. 185 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: