ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/895/25 Справа № 194/502/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 01 січня 2025 року у кримінальному провадженні за №0000308 від 30 березня 2023 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тернівка Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, не працевлаштованого,зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 01 січня 2025 року ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01 березня 2025 року включно, із визначенням застави в розмірі 100 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 268 400 (двісті шістдесят вісім чотириста) гривень, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та незаконного впливу на свідків. Зазначено, що наведені ризики є дійсними та триваючими, і такими, що виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який ніж застава у визначеному розмірі. Також судом враховано дані про особу обвинуваченого, який не працевлаштований, легального джерела доходу та утриманців не має.

В апеляції:

- захисник просить скасувати ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 01 січня 2025 року та постановити нову, про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, або визначення застави у мінімальному розмірі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу. Зауважує, що рішення суду в частині визначення виняткового розміру застави є невмотивованим, крім того суд вийшов за межі клопотання прокурора, який просив в визначити застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб.

Звертає увагу, що обвинувачений більше 23 місяців утримується під вартою, а тому враховуючи, що судом досліджені усі докази, допитані свідки, у зв`язку з чим зі сплином часом вказані ризики зменшились.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого від суду, незаконний вплив на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, за які передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі з конфіскацією майна, судовий розгляд кримінального провадження триває, усі свідки, ще не допитані, що може спонукати обвинуваченого до спроби уникнути покарання шляхом переховування від суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. Крім того, враховується, що обвинувачений офіційно зареєстрований на території м. Донецьк, яка на даний час є окупованою, є тимчасово переміщеною особою, без постійного місця реєстрації та проживання на території Дніпропетровської області, що в свою чергу ускладнить виклик та належний контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, враховується, що обвинувачений перебуваючи на свободі може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній не працевлаштований, легального джерела доходу не має, що може додатково спонукати до протиправної діяльності, з метою отримання коштів на існування.

Що стосується доводів захисника, про те, що обвинувачений має місце проживання, то ця обставина не можуть бути важелем для зменшення встановлених ризиків, оскільки не нівелює останні.

Окрім того, стороною захисту не надано належних доказів щодо незадовільного стану здоров`я матері обвинуваченого, а також медичні дані про те, що остання потребує стороннього догляду, а тому такі посилання не приймаються до уваги.

Разом з цим, апеляційні доводи щодо істотних порушень при визначенні розміру застави є слушними, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Положеннями п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах нездатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Зі змісту оскаржуваної ухвали видно, що суд визначаючи заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, виходячи за межі передбачені ст. 182 КПК України, у своєму рішенні не навів виключних на те підстав.

Також звертається увага на те, що прокурор у клопотанні про продовження строків тримання під вартою від 30 грудня 2024 року просив визначити ОСОБА_6 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів, оскільки вважав, що саме такого розміру буде достатньо, для забезпечення покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Зі змісту оскаржуваної ухвали слідує, що суд визначаючи заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів доходів громадян належним чином своє рішення не мотивував, при цьому при розрахунку суми не врахував, що станом на 01 січня 2025 року розмір одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 3028 гривень, у зв`язку з чим судом визначено некоректну суму застави, яка не відповідає встановленого розміру у його перерахунку. Вказані порушення є істотними та такими, що слугують підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Пунктом 2 та 4 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.п. 61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України»), існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, та у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, з практики Європейського суду з прав людини слідує, що суд повинен уважно ставиться до того, що зі спливом часу продовження тримання особи під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання.

Колегію суддів приймається до уваги, що ОСОБА_6 більше року утримується під вартою, а тому зі сплином часу наведені вище ризики, хоча і мають місце, однак вірогідність їх реалізації зменшилась, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для визначення виняткового розміру застави, ніж передбаченого положеннями п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

При цьому, слід зауважити на тому, що метою застави має бути забезпечення процесуальних обов`язків і попередження ризиків, а не штрафна чи каральна функція, однак з огляду на тяжкість та характер інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, а також його особу, відсутність соціально-стримуючих факторів, застава у мінімальному розміру не забезпечить належне виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, у зв`язку з чим доводи захисту в цій частині не є переконливими.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

З огляду на наведені вище норми закону, та дані про особу ОСОБА_6 , враховуючи, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, усі докази по справі знаходяться у розпорядженні суду, а також беручи до уваги, що зі сплином часу вірогідність реалізації вказаних вище ризиків зменшились, колегія суддів вважає, що необхідно визначити альтернативну заставу у межах визначених прокурором у клопотанні, а саме у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка в свою чергу в достатній мірі забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Вказана сума застави не порушує принцип пропорційності, проте вона не є непомірною, однак цілком здатною забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою з заставою у вищезазначеному розмірі, колегія суддів, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики, є виключно вагомими та на даному етапі судового провадження не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування такого виду запобіжного заходу.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що оскільки на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення і триває судовий розгляд, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно дотримуватись розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою клопотання прокурора належить задовольнити, продовжити до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з альтернативною заставою у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 ,- задовольнити частково.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 01 січня 2025 року у кримінальному провадженні за №0000308 від 30 березня 2023 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора ОСОБА_9 від 30 грудня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з заставою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ,- задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 01 березня 2025 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, яку обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, поточний рахунок отримувача: UA1086699, та надати документи, що підтверджують сплату застави слідчому та прокурору.

У разі сплати суми застави, звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 , з-під варти та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, до 01 березня 2025 року, а саме:

- прибувати за кожним викликом суду, прокурора;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання, перебування;

- не спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4