Справа №588/525/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/354/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за спільною апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.05.2024, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Одрадове Первомайського району Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла спільна апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 в якій вони просили на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.05.2024, змінити та призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання, яке не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обвинуваченому визначено не обирати.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений і захисник вирок суду в частині фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого не оскаржували, однак вирок суду вважали надто суворим в частині призначеного ОСОБА_8 покарання.

Апелянти просили врахувати, що обвинувачений винним себе визнав, щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місіце проживання, позитивну характеристику. Також звертали увагу, що кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України відноситься до категорії кримінального проступку від вчинення якого тяжких наслідків не настало і цивільного позову до обвинуваченого потерпілим не заявлено.

Крім цього, обвинувачений і захисник просили врахувати і те, що на час подання апеляційної скарги ОСОБА_8 надалі проживає за тією ж адресою в с. Черемухівка Сумського району, веде підсобне господарство і позитивно характеризується Калюженським старостатом Лебединської ОТГ (а.с. 74).

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_8 , з грудня 2023 року проживав у приватному господарстві, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , разом зі ОСОБА_9 та його дружиною ОСОБА_10 , яким обвинувачений допомагав по домогосподарству.

05.02.2024 близько 20.00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшов до приміщення коридору у житловому будинку, що розташований за вказаною вище адресою, у якому знаходився потерпілий ОСОБА_9 , наблизився до останнього та перебуваючи у положенні стоячи обличчям до нього, при цьому тримаючи у правій руці ніж, розмахнувся ним зверху і наніс ОСОБА_9 один удар в область вушної ділянки зліва та один удар в область лівого соска і грудної клітини зліва. Після чого ОСОБА_8 вибіг з території домогосподарства, а ОСОБА_9 залишився у приміщенні будинку. Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 було спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді колото-різані рани в області вушної ділянки зліва з пошкодженням лівої слинної залози, непроникаючі колото-різані рани в ділянці лівого соска і грудної клітини зліва.

Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України умисне заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Про дату, час і місце апеляційного розгляду справи її учасники повідомлялись, однак від представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 надійшло клопотання, про розгляд справи без його участі та без участі потерпілої. В клопотанні представник потерпілої просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, а апелянтам просив відмовити в задоволенні вимог їхньої скарги. Звертав увагу на те, що злочин ОСОБА_8 було вчинено відносно людини літнього віку та жорстоким способом (застосування ножа колючими рухами в область обличчя і грудей потерпілого).

Тому, з урахуванням встановленого, колегія судідв вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи без участі вказаних осіб, що узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин справи, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу підтримали, просили вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання, яке не пов`язане з ізоляцією від суспільства, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого і захисника колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України та доведеність його вини ніким з учасників провадження не оспорюються, а тому перегляду не підлягають.

Водночас, як слідує з вимог апеляційної скарги, обвинувачений і захисник просили переглянути вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, вважаючи його надто суворим.

Тому, вивчивши матеріали кримінального провадження в межах заявлених апелянтом вимог колегія суддів зазначає наступне.

Так, ч. 1 ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, хоча і є кримінальним проступком, однак, на переконання суду, має високий ступінь суспільної небезпечності, так як вчинений із застосуванням зброї, відносно особи похилого віку, у стані алкогольного сп`яніння, про усвідомлення чого обвинувачений зазначив в ході розгляду справи в суді першої інстанції. Враховано судом і наслідки скоєного, поведінку обвинуваченого після вчиненого, а саме те, що ОСОБА_8 покинув місце події шляхом втечі, він не проявив щирий жаль, не надав критичної оцінки своєму вчинку, не вжив активних заходів направлених на виправлення ситуації.

Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав активне сприяння у розкритті злочину. До обставин які обтяжують покарання суд відніс вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та у стані алкогольного сп`яніння.

Також судом оцінено і відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра не перебуває, офіційно не працює, а отже не має законних джерел доходу, не має постійного місця проживання, тимчасово проживає у людей, яким допомагає по господарству, отже не має сталих соціальних зв`язків, за останнім місцем проживання характеризується посередньо, як особа яка зловживає алкогольними напоями.

Не залишено судом без уваги і факт визнання ОСОБА_8 вини у вчиенні злочину, однак не враховано це як пом`якшуюча покарання обставина, оскільки судом в проявах поведінки обвинуваченого не встановлено щирого каяття, негативної оцінки своїх протиправних дій, готовності виправити ситуацію та понести покаранння.

Також суд віднісся критично і до вибачення обвинуваченого перед потерпілою та розцінив це як намагання понести більш м`яке покарання, а не усвідомлення своєї протиправної поведінки та належних висновків, що б свідчили про його бажання виправити ситуацію, відшкодувати заподіяну шкоду, оскільки судом встановлено, що з моменту вчинення кримінального правопорушення і до часу ухвалення овинувального вироку ОСОБА_8 не вчиняв жодних перелічених дій, які б спростовували висновки суду.

Враховано судом першої інстанції і позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні реальної міри покарання обвинуваченому.

За таких обставин, суд першої інстанції керуючись принципом індивідуалізації покарання та справедливості дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що ОСОБА_8 слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі. Саме такий вид покарання відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та узгоджується з цілями покарання та вимогами справедливості.

В апеляційній скарзі обвинувачений і захисник просили врахувати, що ОСОБА_8 свою вину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, має постійне місце проживання, веде підсобне господарство та позитивно характеризується. Також апелянти зауважували, що тяжких наслідків від злочину не настало та цивільного позову потерпілими до ОСОБА_8 не заявлено.

Однак, з урахуванням встановленого, колегія суддів перелічені апелянтами обставини не може визнати достатніми для задоволення вимог їхньої скарги, оскільки частина з переліченого судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання вже врахована, інша частина визнана необгрунтованою, з чим колегія суддів погодилась і мотиви чого наведено вище. Щодо відсутності цивільного позову і тяжких наслідків від вчиненого, то ці дві обставини не впливають на суспільну небезпечні особи обвинуваченого за тих фактичних обставин, за яких ОСОБА_8 було вчинено злочин.

Як йшлося вище і на що також звертає увагу колегія суддів, ОСОБА_8 злочин вчинив будучи в стані алкогольного сп`яніння та відносно особи літнього віку, а постзлочинна поведінка обвинуваченого не свідчить про засудження ним своїх протиправних дій.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.05.2024, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а спільну апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4