Справа № 405/645/25
провадження № 1-в/405/32/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2025 м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді ОСОБА_2,

при секретарі ОСОБА_3,

за участю:

прокурора ОСОБА_4,

представника ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)» ОСОБА_5,

засудженого ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024,-

встановив:

до Ленінського районного суду міста Кіровограда від начальника надійшло клопотання засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що 09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (далі - Закон № 3886-IX від 18.07.2024), яким внесені зміни до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до яких викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість не момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а ОСОБА_1 засуджений за вчинення крадіжок у меншому розмірі. Тому просить вирішити питання щодо приведення вироків у відповідність до Закону № 3886-IX від 18.07.2024.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_1 просив задовольнити клопотання, привести у відповідність до вказаного закону вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19.03.2024 та вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2024.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання за наявності підстав.

Представник ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)» просив вирішити клопотання на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали подання та додані до нього матеріали, суд вважає, що клопотання засудженого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1, 3 ст. 26 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами.

За змістом статті 539 КПК України за результатами розгляду питань, пов`язаних із виконанням вироку, судом може бути поставлено ухвалу про задоволення відповідного клопотання або про відмову в його задоволенні.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про зміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 132 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2024 за ч.2 ст.185 КК України ОСОБА_1 засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік. При цьому, остаточне покарання за даним вироком у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років ОСОБА_1 призначено з урахуванням положень ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2024 року. Cума майнової шкоди від крадіжки, вчиненої 15.05.2017, склала 850 грн. 00 коп.

Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2024 у відношенні ОСОБА_1 набрав законної сили 20.04.2024.

На теперішній час ОСОБА_1 відбуває покарання в ДУ «Кропивницька виправна колонія (№ 6)».

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на вказане кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Отже, Законом № 3886-ІХ фактично були внесені зміни і до законодавства України про кримінальну відповідальність, зокрема в частині визначення розміру викраденого майна, за наявності якого (розміру) настає кримінальна відповідальність.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2024 сума майнової шкоди заподіяної діями ОСОБА_1 15.05.2017, які були кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, склала 850 гривень 00 копійок.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1600 гривень, а 50 відсотків від його розміру становили 800 гривень 00 копійок.

З огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_1 злочину (15.05.2017), передбаченого ч.2 ст.185 КК України, розмір матеріальної шкоди, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив 1600 гривень (800х2=1600). Відповідно станом на момент вчинення крадіжки сума викраденого ОСОБА_1 складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України у 2017 році становив 1600 гривень.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_1 майна за епізодам від 15.05.2017 за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2024, який набрав законної сили, становила 850 грн. 00 коп., що є меншим за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, то з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, судом встановлено наявність підстав для приведення у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2024 у відношенні ОСОБА_1 , за яким останньому призначено покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 1 рік та визначено остаточне покарання за даним вироком у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років ОСОБА_1 призначено з урахуванням положень ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2024 року.

Отже, засуджений ОСОБА_1 , який вчинив діяння, караність якого усунена Законом № 3886-ІХ, відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України підлягає негайному звільненню від призначеного йому судом за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік у зв`язку з усуненням Законом № 3886-ІХ від 18.07.2024 караності вчиненого ним діяння, також він підлягає звільненню від остаточного покарання призначеного на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, у зв`язку з усуненням Законом № 3886-ІХ від 18.07.2024 караності вчиненого ним діяння.

Крім того, за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2024 ОСОБА_1 05.02.2023 здійснив крадіжку, кваліфіковану за ч.4 ст.185 КК України, на загальну суму 2 883 грн., що становить більше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який встановлювався у 2023 році - 2 684 грн. Відповідно суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 засуджений даним вироком за діяння, караність якого законом не усунена, тому останній не підлягає звільненню від покарання призначеного вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2024.

Враховуючи вищевикладене, вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2024, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину за ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років підлягає самостійному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом № 3886-ІХ від 18.07.2024, суд -

постановив:

клопотання засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про приведення вироків у відповідність до Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 - задовольнити частково.

Відповідно до ч.2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2024 за ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік та остаточного покарання визначеного на підставі ч.4 ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років у зв`язку з усуненням Законом № 3886-ІХ від 18.07.2024 караності вчиненого ним діяння.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2024, яким було засуджено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років - виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_2