1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/1531/24 1-кс/335/268/2025
22 січня 2025 року м. Запоріжжя
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіти вищої, працевлаштованого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштованого, такого, що має інвалідність ІІІ-ї групи, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 186 КК України,
20.01.2025 слідчому судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 , подане в інтересах її підзахисного ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 186 КК України, про зміну запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на домашній арешт в нічний період доби.
Клопотання обґрунтоване посиланням на те, що з часу затримання ОСОБА_4 і до теперішнього часу підозрюваний не перешкоджає кримінальному провадженню, з`являється за першою вимогою слідчого, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має стійкі соціальні зв`язки та місце проживання, має інвалідність і потребує систематичного лікування. Крім того, захисник послалась на необґрунтованість підозри, про яку повідомлено ОСОБА_4 , неконкретність, непослідовність і суперечливість показань потерпілих, покладених в основу цієї підозри. Відтак, посилаючись на низку положень з практики Європейського суду з прав людини, захисник вважала, що станом на час подання клопотання не є доведеним, що ризики, покладені в основу прийняття слідчим суддею рішення про продовження цілодобового домашнього арешту, продовжують існувати, тоді як цілодобовий домашній арешт є однією з форм ізоляції людини і в цьому сенсі є не відрізняється від тримання під вартою.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 і підозрюваний ОСОБА_4 клопотання підтримали, пославшись на викладені в ньому доводи. Підозрюваний також пояснив, що бажав би перебувати під нічним домашнім арештом і вдень працювати, оскільки йому потрібний заробіток для задоволення своїх потреб, в тому числі своє лікування та лікування близьких родичів, з якими він проживає.
Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечував, зауваживши, що стороною захисту не наведено нових обставин і доводів, яким би раніше не була надана оцінка під час вирішення питання про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту і продовження цього запобіжного заходу.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження і дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя не вбачає підстав для його задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Відповідно до ч. 4 ст. 201 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
Питання обґрунтованості підозри, про яку повідомлену ОСОБА_4 в межах цього кримінального провадження, неодноразово було предметом дослідження під час вирішення слідчим суддею питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу та його продовження.
Зокрема, було встановлено, що обґрунтованість підозри підтверджується такими доказами:
протоколами допитів, потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;
протоколом впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_7 ;
протоколом впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_8 ;
протоколом впізнання за фотознімками за участі потерпілої ОСОБА_9 ;
протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ;
протоколом впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_10
іншими матеріалами кримінального провадження, в тому числі матеріалами проведення НСРД, з яких знято гриф таємності.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, зазначених вище, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Доводи захисника щодо непослідовності і суперечливості показань потерпілих слідчий суддя відхиляє, оскільки на стадії досудового розслідування і при вирішенні питання щодо запобіжного заходу закон не висуває до доказів обвинувачення вимог щодо наявності того ж рівня достовірності, належності і допустимості, які зазвичай застосовуються при ухваленні вироку по суті обвинувачення.
Слідчий суддя зауважує, що в останнє запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_4 був продовжений 18.12.2024 строком до 15.02.2025 включно.
При цьому слідчим суддею було враховано, що ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства, переніс у 12-річному віці інсульт, що має відбиток на стані його здоров`я протягом всього наступного життя, потребує у зв`язку з цим медичної допомоги, яку важко надавати в умовах слідчого ізолятора. Разом з цим, ОСОБА_4 працює водієм таксі і має відповідний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий. Також слідчий суддя бере до уваги, що в період після 10.07.2024 ОСОБА_4 не був помічений в інших протиправних вчинках або спробах втекти чи в інший спосіб переховуватись. При цьому між вчиненням інкримінованого йому діяння та його затриманням минуло більше двох місяців, протягом яких ОСОБА_4 не був помічений у протиправній діяльності.
На підставі цього слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення ризиків ухилення від досудового розслідування і вчинення підозрюваних нових кримінальних правопорушень. Фактично єдиним доведеним ризиком був визнаний ризик незаконного впливу на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні, чим і було обумовлено як цілодобовість домашнього арешту, так і коло обов`язків, покладених у зв`язку з цим на підозрюваного.
Відтак, всі доводи, на які сторона захисту посилається у клопотанні про зміну вказаного запобіжного заходу, вже були предметом оцінки з боку слідчого судді, і ніщо не вказує на наявність обставин, через які запобіжний захід підлягав би пом`якшенню.
Більше того, учасниками судового засідання було підтвердження, що ухвала слідчого судді від 18.12.2024 була залишена без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13.01.2025, тобто за тиждень до подання захисником клопотання про зміну запобіжного заходу. Це свідчить, що суд апеляційної інстанції виходив з того, що і станом на 13.01.2025 обстави н, покладені в основу судового рішення про продовження цілодобового домашнього арешту, продовжували існувати.
Стороною захисту не було надано переконливих доказів на підтвердження того, що між 13 та 20 січня 2025 року виникли нові обставини, які мають тягти зміну запобіжного заходу.
Слідчий суддя також відхиляє доводи сторони захисту про те, що досудове розслідування практично завершене і днями розпочнеться процедура відкриття матеріалів кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України, оскільки як такий цей факт не свідчить про припинення існування вказаного вище ризику.
Посилання сторони захисту на потребу підозрюваного у лікуванні слідчий суддя також відхиляє, оскільки ці доводи були взяті до уваги раніше, при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Крім того, підозрюваний підтвердив, що під час перебування під цілодобовим домашнім арештом він не зазнає перешкод з боку слідчого у питання відвідування медичних закладів.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 201, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічний період доби, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошений о 14 год. 00 хв. 24.01.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1