Провадження №: 1-кп/755/1807/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 жовтня2024 року за № 0003495, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив :

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Прокурор групи прокурорів - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 заявила, у порядку ст. 315 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодообвинуваченого у межах вказаного кримінального провадження з підстав дійсності у ньому обставин визначених п. 1-3 ч. 1 ст. 194, 199, 315 КПК.

Так, у клопотанні в т.ч. зазначається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК та те, що, ураховуючи дані про його особу, що визначені ст. 178 КПК, є дійсними ризики вказані у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, позаяк встановлені достатні підстави вважати, що останній може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки раніше був неодноразово судимий, тому усвідомлення можливої міри покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, це може спонукати до такого переховування. Окрім того, ОСОБА_5 не має місця реєстрації на території України.

Також, ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілу та свідків, з метою створення собі алібі у даному кримінальному проваджені.

Або ж вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити свою злочинну діяльність, враховуючи те, що схильний до аналогічних насильницьких майнових злочинів, що йому інкримінуються, немає постійного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення нових злочинів.

Крім того, іншим чином перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню судового розгляду.

Під час проведення досудового розслідування, не отримано даних про те, що обвинувачений ОСОБА_5 за станом здоров`я не може утримуватись в умовах державної установи «Київський слідчий ізолятор».

Відтак є достатні дані вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК, об`єктивно наявні та запобігти їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, неможливо.

ІІ. Позиції учасників кримінального провадження

Прокурор групи прокурорів - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 вказане клопотання підтримала.

Сторона захисту заперечувала щодо задоволення клопотання з огляду на недоведеність обставин визначених ст. 177, п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК, оскільки дійсність ризиків обумовлюється лише припущеннями прокурора з цього питання, а не доводиться доказами з числа передбачених ст. 84 КПК.

ІІІ. Право, яким керувався суд

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу (ч. 3 ст. 315 КПК), який в свою чергу регламентує таке :

- заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості провадження (ч. 1 ст. 131 КПК);

- метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК);

- підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК);

- при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини (ч. 1 ст. 178 КПК);

- під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК).

ІV. Стислий виклад з`ясованих обставин, щодо питання, яке розглядається

Згідно клопотання щодо запобіжного заходу від 09 грудня 2024 року слідує наступне:

1.щодо особи обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Одеса, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не одружений, працює зварювальником металоконструкцій у ТОВ «Альткон» (зі слів), не військовозобов`язаний, без місця реєстрації на території України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Раніше судимий: 13 травня 2010 року вироком Апеляційного суду Вінницької області за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ст.70 КК України до покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, та ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 серпня 2020 року згідно ч.5 ст.72 КК України зараховано час перебування під вартою з 23 листопада 2009 року по 15 липня 2010 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі,

2. щодо обвинувачення:

а.) правова кваліфікація кримінального правопорушення:

- ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадження чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, вчинене повторно та в умовах воєнного стану;

б.) суть обвинувачення

ОСОБА_5 08 жовтня 2024 року, приблизно о 19 год. 20 хв., проїздив на велосипеді в парку «Перемога» по пр-ту Воскресенському, буд. 2, в м.Києві, де побачив раніше незнайому ОСОБА_7 , яка проходила алеєю йому назустріч, вздовж парку та мала при собі нагрудну жіночу сумку, після чого, у нього виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, в період воєнного стану, обравши об`єктом свого злочинного посягання майно що знаходилось в сумці ОСОБА_7 .

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 залишив свій велосипед біля дерева та маючи на меті відкрито викрасти майно, наблизився ззаду до ОСОБА_7 , після чого застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої, що виразилось у поваленні її на землю, заліз на її зверху та почав силоміць утримувати її праву руку та закривати їй рот, на що потерпіла почала пручатись при цьому намагаючись його відштовхнути, але дані спроби були марними.

Подолавши таким чином, волю до опору з боку потерпілої, ОСОБА_5 з корисливих мотивів, пригрозив потерпілій ОСОБА_7 застосуванням насильства та став вимагати передачі належного їх особистого майна та грошей. В цей час ОСОБА_7 , сприйнявши погрози ОСОБА_5 , за реальну загрозу своєму здоров`ю та побоюючись фізичної розправи з його боку, не стала далі чинити опору та діставши своєю лівою рукою грошові кошти в сумі 9600 гривень з нагрудної сумки кинула їх на землю ОСОБА_5 .

Після чого, ОСОБА_5 усвідомлюючи відкритий характер своїх дій, швидко зібравши належні грошові кошти потерпілої ОСОБА_7 в сумі 9600 гривень, тим саме їх відкрито викрав, в період воєнного стану, та разом із викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим спричинив матеріального збитку ОСОБА_7 на загальну суму 9600 гривен

V. Мотиви суду

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішенні питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.

Порядок встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі №671/463/15-к) та з порушеного питання регламентує, що застосування запобіжного заходу здійснюється у конкретному кримінальному провадженні та вимагає досить детального аналізу не тільки фактичних обставин вчинення правопорушення, але й врахування особи, яка є ймовірним суб`єктом його вчинення.

Перелік обставин, які б свідчили «за» або «проти» обрання запобіжного заходу, може бути лише приблизним і не є вичерпним. З огляду на це, у кожному випадку при розгляді клопотання щодо запобіжного заходу суд вирішуючи питання, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини з числа передбачених ст. 178 вказаного Кодексу.

В цій ситуації відносно обвинуваченого встановлено відомості вказані у п. ІV цієї ухвали, а тому, вирішуючи по суті поставлене питання, Суд має з`ясувати наявність ряду обставин, на які вказує прокурор:

(і) щодо обґрунтованості підозри

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30 серпня 1990 року (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-57721) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04, https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_683#Text).

Обвинувальний акт стосовно обвинуваченого перебуває на розгляді в суді.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведеного достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотання, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

(іі) щодо наявності ризиків

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) Суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

З його (стандарту) урахуванням Суд погоджується з доводами клопотань про наявність ризиків (1) переховування, (2) вчинення іншого кримінального правопорушення; (3) впливу;

Дійсність вказаних ризиків судом оцінено у світлі факторів, пов`язаних з характером особи обвинуваченого, його моральністю, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та того, що вони належним чином вмотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами , зокрема,

а) ризик переховування від суду визначається з урахуванням того, що у рішенні ЄСПЛ «Loizidou проти Туреччини» від 18 грудня 1996 року (заява № 15318/89, п. 43, 53), у тому числі йшлося про події, що мали місце на території Республіки Кіпр під час окупації частини її території Туреччиною та судом було прямо зазначено, що норми Конвенції не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ та загального контексту проблеми.

Суд враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території нашої держави введений воєнний стан, який триває по цей час.

Введення в країні воєнного стану було обумовлено збройною агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06 квітня 2022 року № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, на думку слідчого судді, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Підсумовуючи наведене, Суд зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05 серпня 2022 року).

Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, Суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v Bulgaria» від 26 червня 2001 року (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» від 25.04.2000 (§ 76, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої вона може спробувати уникнути. Саме тому, на думку суду, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розгляду.

Небезпеку переховування від правосуддя, на думку суду, не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, його моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, Суд враховує, що (1) обвинувачений обвинувачується у вчиненні грабежу, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що в поєднанні (2) з даними про його особу, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти;

b) ризик вчинення іншого кримінальне правопорушення слідує з минулого обвинуваченого у т.ч. попередньої судимості з правовою кваліфікацією п. 6 ч. 2 ст. 115 (умисне вбивство з корисливих мотивів), ч. 4 ст. 187 (розбій) КК України;

с) впливу ґрунтується на тому, що цей ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом;

(ііі) щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Відповідно до ст. 194 КПК України наявність ризику є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від його настання, суд ураховує таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, Суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж окреслені заявником по відношення до кожного з обвинувачених не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене Суд у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.

Суд сприймає критично доводи сторони захисту щодо відсутності обставин визначених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК, тим паче в ключі того, що до вказаних обставин (ризиків) безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Обставини визначені ст. 199 КПК України є дійсними.

За таких умов, Суд вважає за доцільне за наслідками розгляду питання клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

VІ. Висновок

Отже, у кримінальному провадженні у відношенні обвинуваченого є дійсними та доведеними обставини передбачені п.п. 1-3 ч. 3 ст. 132, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ч. 3 ст. 315 КПК України.

Таким чином, Суд вважає за доцільне наведені клопотання прокурора задовольнити.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, а також те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, що пов`язаний з застосуванням насильства, Суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.

З цих підстав Суд, керуючись ст. 314-318, 369-372, 376 КПК України, постановив:

Клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 07 лютого 2025 року.

Ухвала суду щодо запобіжного заходу у виді тримання під вартою постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду щодо запобіжного заходу у виді тримання під вартою постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, як і не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 09:00 год.13 грудня 2024 року.

С у д д я ОСОБА_1