Справа № 740/6193/23
Провадження № 1-в/740/307/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники справи:

- представник відділу пробації ОСОБА_3 ,

- прокурор ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині подання Ніжинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області про звільнення від призначеного покарання ОСОБА_5 , засудженого вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2024 року,

установив:

У жовтні 2024 року до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області надійшло вказане подання, обґрунтоване тим, що засуджений ОСОБА_5 з 06.05.2024 перебуває на обліку Ніжинському РВ філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області.

Як убачається зі змісту вироку суду, дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, а саме: 1-й епізод - на початку березня 2023 року ОСОБА_5 заподіяв матеріальної шкоди на загальну суму 667,80 грн; 2-й епізод - 11.07.2023 ОСОБА_5 разом зі спільником заподіяли матеріальної шкоди на загальну суму 144 141,94 грн.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Указаним законом змінено поняття «вартості вкраденого майна» для визначення кримінальної караності крадіжки, як ознаки складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, що призвело до часткової декриміналізації умисних діянь, які виражені в умисному викраденні чужого майна. До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався із суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.

Оскільки Законом України № 3886-1Х підвищилась межа вартості викраденого майна, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, то вказані обставини є підставою для звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України за епізодом 1.

Посилаючись на вказані обставини, представник відділу пробації просив звільнити ОСОБА_5 від призначеного вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2024 року покарання.

У судовому засіданні представник відділу пробації підтримав подання з викладених у ньому обставин та просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні подання підтримав та не заперечував проти скасування звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання.

Засуджений ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, при цьому належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове рекомендоване повідомлення про вручення, жодних заяв/клопотань до суду не подавав.

Відповідно до ч. 4 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в частині подання пробації, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частиною 2 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Установлено, що вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2024 року, зокрема, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Вирок набрав законної сили 30 квітня 2024 року.

Згідно з указаним вироком, ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України, де вартість викраденого майна за першим епізодом (початок березня 2023 року) становила 667,80 грн, за другим (11 липня 2023 року) 144 141,94 грн.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого .

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», відповідно до якого ч. 2 ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» викладена в наступній редакції: «Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Законом № 3886-IX у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів.

Отже, із часу набрання 09 серпня 2024 року чинності Закону № 3886-IX кримінальна відповідальність за, зокрема, ст. 185 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Як наслідок, для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК України, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК України.

Пунктом 5 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, що, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Згідно з пп. 169.1.1. п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено в розмірі 2684 грн.

Отже, згідно з новою редакцією ст. 51 КУпАП, відповідальність у 2023 році за ч. 1 ст. 51 КУпАП настала б, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що становить 671 грн. Відповідальність за ч. 2 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення складає від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить від 671 грн до 2684 грн.

Таким чином, починаючи з 09 серпня 2024 року, таємне викрадення чужого майна (крадіжка) є кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення складає більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2023 році становить 2684 грн, тобто більше 2684 грн.

Закон № 3886?IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886?IX, мають зворотну дію в часі.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набранням чинності Закону № 3886?IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому вказані зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

У процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, які призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч. 2 ст. 74 КК України. Слід зазначити, що застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст. 58 Конституції України про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону в часі. Так, згідно із ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК).

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Указана в ч. 2 ст. 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення покарання» передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК України) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається. Встановлений ст. 70 КК України порядок, згідно з яким суд зобов`язаний призначити покарання окремо за кожний злочин, а потім остаточно визначити покарання за сукупністю злочинів, стосується як основних, так і додаткових покарань.

З урахуванням вищевказаного, стосовно засудженого ОСОБА_5 декриміналізації підлягає крадіжка за першим епізодом на суму 667,80 грн, а за іншим епізодом на суму 144 141,94 грн - не може бути декриміналізовано, оскільки вартість викраденого майна перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке станом на 2023 рік становило 2684 грн.

Однак вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2024 року судом не призначалося ОСОБА_5 покарання окремо за кожним епізодом кримінальних правопорушень.

Отже, декриміналізація першого епізоду кримінального правопрушення не впливає на остаточне покарання, призначене вироком суду ОСОБА_5 , а тому в задоволенні подання органу пробації слід відмовити.

Керуючись ст. 2, 22, 26, 376, 537, 539 КПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні подання Ніжинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області про звільнення від призначеного покарання ОСОБА_5 , засудженого вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2024 року, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1