Справа № 128/4506/24
Провадження №11-кп/801/255/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20.11.2024 року про приведення вироку у відповідність до нового закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_7

засудженого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 20.11.2024 року подання Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» відносно засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку у відповідність до нового закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його задоволено

На підставі частини другої статті 74 КК України звільнено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині покарання, призначеного Центральним районним судом міста Миколаєва вироком від 18.12.2019 за ч. 1 ст. 185 КК України (за епізодом від 24.08.2019) та за ч. 2 ст. 185 КК України (за епізодами від 24.08.2019, від 28.08.2019 та від 31.08.2019), у зв`язку із усуненням законом караності діяння.

На підставі частини другої статті 74 КК України звільнено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині покарання, призначеного Центральним районним судом міста Миколаєва вироком від 14.09.2021 за ч. 2 ст. 185 КК України, з застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років, у зв`язку із усуненням законом караності діяння.

Вважати ОСОБА_6 таким, що засуджений Центральним районним судом міста Миколаєва вироком від 13.10.2021 та відбуває покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки, з застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Центральним районним судом міста Миколаєва вироком від 18.12.2019, з остаточним визначенням покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 5 (п`ять) місяців.

Засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2024 року та постановити справедливе рішення.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», тому засуджений ОСОБА_6 просив суд привести вищевказаний вирок у відповідність до нового законодавства та звільнити його від покарання.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_7 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги засудженого, просив залишити її без задоволення, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

За правилами ч.ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а доводи апеляційної скарги засудженого є неспроможними.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024 №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Вказаним Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, статті 185, 190, 191 КК фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09.08.2024 чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

При цьому апеляційний суд враховує висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 07.10.2024 у справі №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24, відповідно до якого Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

Під час з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як убачається з матеріалів судового провадження, вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 18.12.2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання:

-за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді одного року позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі вимог ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначено ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом складання призначених покарань у вигляді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбуття призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на два роки, з покладенням обов"язків передбачених ст. 76 КК України.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.09.2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.185 КК України та призначено остаточне покарання з застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України у виді п"яти років позбавлення волі.

Вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 13.10.2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.12.2019, та остаточно призначених ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки п`ять місяців.

Суд першої інстанції, врахувавте, що згідно з вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.12.2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України за вчинення 24 серпня 2019 року таємного викрадення чужого майна (крадіжки), на суму 639,70 грн, за ч. 2 ст. 185 КК України за вчинення 24 серпня 2019 року таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, на суму 1166,67 грн, по ч. 2 ст. 185 КК України за вчинення 28 серпня 2019 року таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, на суму 1633,33 грн, по ч. 2 ст. 185 КК України за вчинення 31 серпня 2019 року таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, на суму 1000,00 грн, та по ч. 2 ст. 185 КК України.

Станом на момент скоєння ОСОБА_6 в 2019 році кримінальних правопорушень, розмір вартості викраденого для кваліфікації дій особи за кримінальним законом має перевищувати два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становило 1921 грн.

Крім того, ОСОБА_6 засуджений вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 14.09.2021 по ч. 2 ст. 185 КК України за вчинення 23 листопада 2020 року таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, на суму 1350,00 грн.

Станом на 23.11.2020 року вартість викраденого майна не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 2102 грн .

Таким чином, епізоди за ч.1 ст. 185 КК України від 24.08.2019 року, за ч. 2 ст. 185 КК України від 24.08.2019, від 28.08.2019, від 31.08.2019 року, за ч.2 ст. 185 КК України за епізодом від 23.11.2020 року, за вчинення яких засуджено ОСОБА_6 вироками Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.12.2019 року, Центрального районного суду міста Миколаєва від 14.09.2021 року підпадають під дію Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024 року, тому суд прийняв вірне рішення про звільнення ОСОБА_6 за цими епізодами на підставі ч.2 ст. 74 КК України в зв"язку із усуненням законом караності діяння.

Оскільки вартість викраденого ОСОБА_6 майна, а саме 3953, 33 грн станом на момент вчинення 10 жовтня 2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за яким він засуджений за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.12.2019 року перевищувала два неоподаткованих мінімумів доходів громадян, відсутні підстави для застосування Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та звільнення ОСОБА_6 від призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 185 КК України (за епізодом від 10.10.2019) на підставі частини другої статті 74 КК України.

З урахуванням викладеного, засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання призначене за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.10.2021 року.

Рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим.

З огляду на викладене, доводи засудженого ОСОБА_6 про неправомірність прийнятого рішення, на переконання апеляційного суду є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 405,407,409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

постановив :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20.11.2024 року про задоволення подання Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» відносно засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку у відповідність до нового закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його залишити без змін.

Судове рішення оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4