Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/208/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 115КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 наухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2025 року, якою до підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоградівка Бобринецького району Кіровоградської області, українця, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, одруженого, не працюючого, маючого на утриманні неповнолітню доньку, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000587 від 05.04.2025 року,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, строком на 58 днів, а саме з 09.04.2025 року по 05.06.2025 року, без визначення розміру застави,

Також цією ухвалою зараховано підозрюваному ОСОБА_8 строк тримання під вартою з моменту його затримання з 06.04.2025 року до 08.04.2025 року.

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , звернулася до слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області із клопотанням у даному кримінальному провадженні про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят діб.

На обґрунтування клопотання слідчий зазначила, що СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000587, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.06.2024 солдата ОСОБА_8 призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації в складі команди військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, з моменту відправлення 17.06.2024 до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу, та з того ж дня, 17.06.2024, приступив до виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, ОСОБА_8 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, ст. 1, ч. 3, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, додержуватись правил військової поведінки, поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 68 Конституції України ОСОБА_8 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Однак, ОСОБА_8 , 05.04.2025 року близько 17:00 годин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебував за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання доньки ОСОБА_10 та її чоловіка ОСОБА_11 .

Перебуваючи за вищевказаною адресою у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у приміщенні кухні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 здійснював спільне розпиття алкогольних напої разом зі ОСОБА_11 .

Під час спільного розпиття алкогольних напоїв, 05.04.2025 року близько 17 години 30 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виник конфлікт, що супроводжувався словесною суперечкою, в ході якого ОСОБА_8 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано, переслідуючи мети умисного вбивства взяв з полиці шафи предмет кухонний ніж, який має колюче - ріжучі властивості та, тримаючи його у руці, діючи з прямим умислом спрямованим на заподіяння смерті ОСОБА_11 , наніс зі значною силою не менше одного акцентованого та цілеспрямованого удару в область життєво важливого органу людини, а саме в область грудної клітини зліва ОСОБА_11 .

Від отриманих тілесних ушкоджень та значної крововтрати ОСОБА_11 помер на місті.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, а саме умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині (вбивство), тобто кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України.

06.04.2025 року в порядку ст.208 КПК України слідчим СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області було затримано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

06.04.2025 року старшим слідчим СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2025 року задоволено вищезазначене клопотання.

Застосовано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 58 (п`ятдесят вісім) днів.

Зараховано підозрюваному строк тримання під вартою з моменту його затримання з 06.04.2025 року до 08.04.2025 року.

Строк тримання під вартою ОСОБА_8 обчислюється з моменту винесення ухвали з 09.04.2025 року по 05.06.2025 року.

Ухвала слідчого судді діє до 05.06.2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покладено на слідчого СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 та прокурора Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 .

Роз`яснено порядок та строки оскарження судового рішення.

Судове рішення мотивовано тим, що згідно характеристики Виконавчого комітету Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області №29 від 07.04.2025 року, ОСОБА_8 з 2009 року проживає та зареєстрований, за адресою: АДРЕСА_1 . Має трьох доньок. Не працевлаштований, в стані алкогольного сп`яніння має некеровану поведінку, у зв`язку з чим, чинити сварки вдома. Від його дружини неодноразово до поліції надходили скарги про насильство в сім`ї. За час проживання на території села неодноразово порушував громадський порядок, сідає за кермо автомобіля в нетверезому стані.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного

ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити частково клопотання старшого слідчого та обрати відносно її підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що посилання слідчого на даний ризик не знайшло підтвердження, адже, ОСОБА_8 не переховувався та не має на меті переховуватися від органів досудового розслідування.

Крім того, ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, а саме, є одруженим дружина ОСОБА_12 (копія свідоцтва про одруження міститься в матеріалах кримінального провадження) та має на своєму утриманні неповнолітню доньку, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія свідоцтва про народження міститься в матеріалах кримінального провадження).

Довідкою Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградською області № 68 від 07.04.2025 р. підтверджується місце реєстрації та проживання підозрюваного ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

В матеріалах, доданих до клопотання слідчого про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, містяться довідки КП «ЦМЛ м. Олександрії» ОМР, якими підтверджується важкий стан здоров`я ОСОБА_8 .

Так, підозрюваному діагностовано ІХС: дифузний кардіосклероз, персистуюча форма фібриляції передсердь, тахістолічна форма, порушений серцевий ритм, у зв`язку з чим лікарями діагностовано важкий стан хворого.

Крім того, повідомлено про те, що ОСОБА_8 не може бути переведений із лікувального закладу в ІТТ чи СІЗО.

Враховуючи міцні соціальні зв`язки підозрюваного ОСОБА_8 , наявність зареєстрованого місця проживання та важкий стан його здоров`я, з метою дотримання гарантованих основоположних прав людини і свобод, вважає, що до підозрюваного ОСОБА_8 можливо застосувати цілодобовий домашній арешт, який належним чином забезпечить виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Підозрюваний ОСОБА_8 , в якості забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, повідомив про те, що не має наміру переховуватися від слідства, гарантував виконання ним покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України.

Клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 не містить жодного посилання про будь-які обставини, які б свідчили про вплив підозрюваного ОСОБА_8 або можливість впливу на свідків в даному кримінальному провадженню.

Матеріали, додані до клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , не мають підтверджень того, що підозрюваний може ухилятися від слідства та вчиняти нові кримінальні правопорушення, ризики ґрунтуються лише на припущеннях слідчого.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, прокурора, який просив апеляційною скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали клопотання старшого слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли на електронну адресу, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст.. 5 Конвенції.

ПричетністьОСОБА_8 до повідомленої йому підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме: витягом з ЄРДР за №0000587 від 05.04.2025; рапортом чергового №8486 від 05.04.2025 року по подію; протоколом огляду місця події від 05.04.2025, за адресою: АДРЕСА_2 ; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_14 від 07.04.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 06.04.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 06.04.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 06.04.2025; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 від 06.04.2025; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 06.04.2025; повідомленням про підозру ОСОБА_8 від 06.04.2025; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 06.04.2025.

Отже, описані у клопотанні фактичні обставини кримінального правопорушення, у сукупності дають підстави дійти висновку про можливу причетність в ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, що виправдовує застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність

ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, що пред`явлені в підозрі, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:

- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Доводи про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 колегією суддів не можуть бути враховані.

Необхідно зазначити про те, що не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання її винуватою, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від органів досудового розслідування та суду.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачено у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, на території України триває військова агресія з боку російської федерації, що часто створює невизначеність на кордонах України та позбавляє насамперед прикордонну службу України можливості здійснювати належний контроль за всією ділянкою державного кордону, отже, і пропуск громадян через кордон із дотриманням відповідних порядку та правил. Зазначена обставина не виключає можливості здійснення підозрюваним спроб перетину межі військового зіткнення та залишитися на окупованій території України, що фактично виключить можливість його розшуку та притягнення до кримінальної відповідальності або взагалі надасть йому можливість залишити окуповану територію України та виїхати до російської федерації.

Викладене вище свідчить, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування.

Також, колегія суддів вважає слушною думку слідчого судді про те, що згідно інформації ОСОБА_8 самовільно залишив військову частину, а тому у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу останній може залишити місце проживання з метою переховування від органу досудового розслідування та суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки свідки не допитувались судом першої інстанції ставити питання про відсутність вказаного ризику є передчасним.

За таких обставин, не будучи обмеженими у вільному спілкуванні із зазначеним колом осіб підозрюваний може здійснити вплив на свідків, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 добре зазнає свідків, у тому числі потерпілу, яка є його дочкою, а тому є вагомі підстави вважати, що останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Отже, на переконання колегії суддів, обов`язок, який полягає в необхідності утримуватися підозрюваному від спілкування з визначеним колом осіб є об`єктивно виправданим.

Також, ОСОБА_8 може вчинити інші подібні кримінальне правопорушення, оскільки останній в стані алкогольного сп`яніння має некеровану поведінку, у зв`язку з чим, чинити сварки вдома. Від його дружини неодноразово до поліції надходили скарги про насильство в сім`ї. За час проживання на території села неодноразово порушував громадський порядок, сідає за кермо автомобіля в нетверезому стані.

Крім того, стороною захисту не надано доказів на наявність у ОСОБА_8 достатніх стримуючих факторів в поведінці, та які гарантуватимуть його виправлення під час застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості та обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Перебуваючи на волі, підозрювана може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, вживати алкоголь та вчиняти нові кримінальні правопорушення відносно свої близьких осіб.

Що стосується тверджень захисника та підозрюваного про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

В той же час, доводи сторони захисту про зміну запобіжного заходу зводиться до того, що у ОСОБА_8 наявне місце проживання, соціальні зв`язків а також не доведеність ризиків.

Однак, вказані доводи не можуть бути враховані оскільки вказане жодним чином не забезпечить виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, а навпаки підозрюваний може вчинити дії направленні на ухилення від органу досудового розслідування та суду, здійснити вплив на потерпілу особу яка є його дочкою, а також вживаючи алкоголь може вчинити нові кримінальні правопорушення.

Отже, у справі наявна реальна можливість підозрюваного ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав, колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_8 ,а також наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України колегія суддів приходить до висновку про те, що у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обставин цієї справи та серйозності висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії, не буду надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи сторони захисту та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, колегією суддів не можуть бути враховано, оскільки з врахуванням висунутої підозри вказане жодним чином не зменшує існування встановлених ризиків, а навпаки надасть йому змогу уникнути кримінальної відповідальності та/або вчинити нові кримінальні правопорушення.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000587 від 05.04.2025 року,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, строком на 58 днів, а саме з 09.04.2025 року по 05.06.2025 року, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4