Справа № 761/3402/25
Провадження № 1-кп/761/2826/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

провівши підготовче судове засідання в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000615 від 14.09.2022, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Гвардійського Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, який здобув вищу освіту, не працює, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю:

секретаря - ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000615 від 14.09.2022, стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Ухвалою суду від 27 січня 2025 року вказане провадження призначено до підготовчого судового засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вказавши, що дане кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Києва з огляду на те, інкримінований ОСОБА_2 злочин завершено саме на території Шевченківського району м. Києва, де його було затримано, а саме за адресою: АДРЕСА_2 . Також зазначив, що до моменту фактичного затримання обвинувачений ОСОБА_2 жодних дій, спрямованих на повернення до військової частини для проходження військової служби, не вчиняв. Також прокурор зауважив, що формулювання обвинувачення за ч. 5 ст. 407 КК України без посилання на неявку до місця несення служби понад 3 доби є правильним, оскільки станом на момент вчинення діяння ОСОБА_2 редакція закону про кримінальну відповідальність не передбачала такого посилання.

Також у судовому засіданні прокурор заявив письмове клопотання про продовження строку раніше застосовуваного щодо ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, сторона обвинувачення вважає, що наявний ризик можливого переховування ОСОБА_2 від суду, оскільки внаслідок усвідомлення обвинуваченим тяжкості покарання, що може бути призначене останньому у разі визнання його судом винуватим, ОСОБА_2 намагатиметься уникнути кримінальної відповідальності шляхом переховування від суду.

Крім того, наявний ризик впливу ОСОБА_2 на свідків, яким відомі обставини вчинення інкримінованого останньому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Так, вказаний ризик обґрунтовується тим, ОСОБА_2 , перебуваючи не під вартою, проживатиме у військовій частині поряд з особами, які володіють інформацією, що має значення для провадження, матиме у своєму розпорядженні озброєння, володітиме колом службових обов`язків, а відтак, матиме змогу шляхом підкупу, погрозами, вмовляннями чи в інший спосіб незаконно впливати на таких осіб.

Наостанок прокурор додав, що у разі незастосування щодо ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наявна висока ймовірність настання ризику вчинення останнім іншого кримінального правопорушення, пов`язаного із ухиленням від проходження військової служби. Враховуючи обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, його характер, ступінь суспільної небезпеки, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також недостатність суворості інших запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам та забезпечення виконання ОСОБА_2 покладених на нього судом обов`язків, з урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України, прокурор просив продовжити стосовно ОСОБА_2 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_5 заперечував щодо заявленого прокурором ОСОБА_4 клопотання про продовження стосовно підзахисного ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на його необґрунтованість. У свою чергу, захисник зауважив, що заперечує щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду, оскільки наявні підстави для повернення обвинувального акту прокурору. Так, процесуальний документ не містить посилання на нез`явлення ОСОБА_2 до місця несення служби понад 3 доби, що виключає можливість сторони захисту належно здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення. Таким чином, правова кваліфікація описаного в обвинувальному акті кримінального правопорушення не відповідає диспозиції ч. 5 ст. 407 КК України. Також захисник звернув увагу, що відповідно до витягу з наказу від 15.08.2022 ОСОБА_2 був звільнений зі складу ВЧ НОМЕР_1 , а відтак, останній не належав до вказаної частини і був направлений до батальйону АДРЕСА_3 . Враховуючи наведене, на переконання сторони захисту, саме батальйон НОМЕР_3 мав ініціювати кримінальне провадження стосовно ОСОБА_2 , а ТУ ДБР в м. Києві у разі надходження заяви про злочин та початку досудового розслідування повинно було скерувати матеріали до ТУ ДБР в м. Дніпро задля дотримання правил підслідності. Отже, з урахуванням недоліків обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000615 від 14.09.2022 стосовно ОСОБА_2 , захисник ОСОБА_5 просив повернути таких обвинувальний акт прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав свого захисника.

Вислухавши думки сторін провадження, ретельно вивчивши обвинувальний акт та наявні у розпорядженні суду матеріали кримінального провадження №0000615 від 14.09.2022, суд приходить до таких висновків.

Так, згідно з приписами ч. 3 ст. 314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Положеннями ст. 291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.

Як вбачається з вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити зокрема анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, місце проживання, громадянство), анкетні відомості потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, місце проживання, громадянство), виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Зі змісту обвинувального акту стосовно ОСОБА_2 , який надійшов на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва, убачається, що він містить відомості про неявку ОСОБА_2 до нового місця несення служби, яким є батальйон № НОМЕР_2 резерву регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 », однак, жодної вказівки на територіальне розташування такого військового формування обвинувальний акт не містить. Так само прокурором у судовому засіданні не надано суду інформації про те, що вказаний батальйон розташований саме на території Шевченківського району м. Києва, що б давало підстави суду дійти висновку про підсудність обвинувального акту стосовно ОСОБА_2 Шевченківському районному суду м. Києва та можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Водночас суд відхиляє доводи прокурора про те, що інкримінований ОСОБА_2 злочин завершено саме на території Шевченківського району м. Києва, де його було затримано 07.12.2024 за адресою: АДРЕСА_2 виходячи з наведеного. Так, зі змісту формулювання обвинувачення, яке визнано прокурором доведеним, вбачається, що ОСОБА_2 обвинувачується у тому, що він діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без поважних причин та в умовах воєнного стану, 16.08.2022 року не з`явився до нового місця несення служби - НОМЕР_2 батальойону резерву регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Такі дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.5 ст. 407 КК України, а саме як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану.

Отже слідчим та прокурором в обвинувальному акті визначено дату вчинення кримінального правопорушення - 16.08.2022, що суперечить твердженням прокурора в судовому засіданні про те, що злочин закінчено у момент затримання обвинуваченого 07.12.2024. Враховуючи наведене, доводи прокурора про те, що інкримінований ОСОБА_2 злочин завершено саме на території Шевченківського району м. Києва, де його було затримано 07.12.2024 за адресою: м. Київ, вул. О. Теліги, 8, суперечать змісту обвинувального акту та є необгрунтованими.

При цьому в обвинувальному акті не зазначено, що встановити місце вчинення кримінального правопорушення не виявилось можливим.

Разом з тим, таке формулювання змісту обвинувального акту не дає змоги перевірити підсудність розгляду даного провадження судом, оскільки в обвинувальному акті взагалі відсутні будь-які посилання на те, що злочин було вчинено на території Шевченківського району міста Києва.

При цьому захисник в судовому засіданні вказував, а прокурор цього не заперечував, що НОМЕР_2 батальйон резерву регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » розташований у м. Дніпро, тобто поза межами юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва. Водночас точну адресу розташування НОМЕР_2 батальойону резерву регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » прокурор не вказав. Таку адресу суд не мав наміру оприлюднювати, напряму вказувати у тексті рішення або розповсюджувати таку інформацію у будь-який спосіб з метою уникнення загроз для безпеки українських військовослужбовців, які проходять службу у вказаному батальйоні, в умовах воєнного стану, водночас ця інформація мала бути доведена до відома суду прокурором для прийняття законного та обґрунтованого рішення судом.

Наведені недоліки обвинувального акту, свідчать про неможливість вирішення судом питання у підготовчому судовому засіданні щодо підсудності цього кримінального провадження Шевченківському районному суду м. Києва, тоді як у відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України дане питання підлягає першочерговому вирішенню, оскільки судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

Крім того, суд звертає увагу, що датою вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому кримінального правопорушення, згідно з пред`явленим обвинуваченням, є 16.08.2022, разом з тим, жодних посилань на редакцію ч. 5 ст. 407 КК України, яка діяла станом на момент вчинення протиправного діяння обвинувальний акт не містить.

З огляду на доводи сторони захисту щодо невідповідності кваліфікації дій ОСОБА_2 вимогам закону, які суд вважає не безпідставними, та відсутність в обвинувальному акті посилання на редакцію Закону, згідно з якою стороною обвинувачення були кваліфіковані дії ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що це є суттєвим недоліком обвинувального акту стосовно ОСОБА_2 , який унеможливлює призначення його до судового розгляду.

Отже, з огляду на невідповідність обвинувального акту стосовно ОСОБА_2 вимогам ст. 291 КПК України, суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору.

У свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Так, у підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 згідно з положеннями ч. 1 ст. 184 КПК України звернувся до суду із письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 .

У свою чергу, суд, проаналізувавши доводи, наведені сторонами у судовому засіданні, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, обставин кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_2 , яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, покарання у виді позбавлення на строк від п`яти до десяти років, яке загрожує останньому у разі визнання його судом винуватим, та усвідомлення ним цієї обставини переконливо дає підстави вважати про існування ризику переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити нове кримінальне правопорушення.

Так, суд враховує той факт, що свідки у кримінальному провадженні не були допитані в судовому засіданні, оскільки така стадія судового розгляду ще не настала, а тому існує висока ймовірність настання ризику вчинення незаконного тиску на останніх. При цьому, суд сприймає доводи сторони обвинувачення стосовно наявності в обвинуваченого реальної можливості незаконно впливати на останніх шляхом погроз, підкупу, вмовляннями чи в інший спосіб з огляду на постійний контакт з останніми, наявність у розпорядженні обвинуваченого зброї.

З`ясовуючи питання щодо наявності ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_2 , на які послався прокурор у своєму клопотанні, обґрунтовуючи необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та чи переважають характеризуючі дані щодо обвинуваченого ці ризики, суд враховує, що ризиком є подія або дія, яка може настати або вчинитися з високим ступенем ймовірності, вірогідність яких має оцінюватись у сукупності з обґрунтованістю підозри та вагомістю доказів на її підтвердження, мірою покарання, яка загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованого діяння.

Враховуючи наявні ризики, суд доходить до обґрунтованого переконання, що загальносуспільний інтерес переважає інтереси обвинуваченого на особисту свободу, а тому в даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_2 як захід процесуального примусу, є виправданим.

Висунення ОСОБА_2 обвинувачення у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, фактичні обставини за яких йому інкримінується вчинення цього правопорушення та наслідки його вчинення, міра покарання, яка загрожує ОСОБА_2 у разі визнання винуватим у скоєнні цього кримінального правопорушення, у сукупності свідчать про високий ступінь ймовірності втечі обвинуваченого у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, суд враховує, що відповідно до пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_2 більше двох років не вчиняв дій, спрямованих на повернення на військову службу.

У той же час, суд звертає увагу, що у ході судового розгляду стороною захисту не надано жодних відомостей, які б обґрунтовували можливість застосування щодо ОСОБА_2 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, котрі були б достатнім запобіжником для виконання останнім покладених на нього судом обов`язків. Отже, суд, розглянувши питання про можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого та оцінивши доводи кожної сторони, з урахуванням наведених вище тверджень, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що прокурором доведено, що при застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_2 менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не можна буде запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого з метою дотримання розумних строків розгляду даного кримінального провадження.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилався прокурор у своєму клопотанні, запобігти яким можливе лише шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак про достатність підстав для задоволення клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У той же час, об`єктивні дані, які б безперечно свідчили про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_2 в умовах тримання під вартою - відсутні.

У свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом з тим, в силу положень ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи вказані вище обставини обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України, щодо високого ступеню ризику ухилення обвинуваченого від суду, можливості впливати на свідків в рамках даного провадження, вчиняти інші кримінальні правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_2 , дають підстави суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні з огляду також на висновки Європейського суду з прав людини щодо обов`язку суду своїм рішенням забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України визначити строк дії ухвали про тримання обвинуваченого ОСОБА_2 під вартою до 31 березня 2025 року включно.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 109, 131, 132, 176, 177, 182, 183, 194, 196, 197, 291, 314, 315, 331, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000615 від 14.09.2022 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, повернути прокурору.

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 31 березня 2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали в частині застосованого запобіжного заходу - покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена прокурором, обвинуваченим та його захисником до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголосити 04 лютого 2025 року о 16 год. 10 хв.

Суддя ОСОБА_1