УХВАЛА

21 березня 2025 року

м. Київ

справа № 202/13244/23

провадження № 51-5038кмо24

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000518, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області та жителя цього АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України,

установила:

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська вироком від 11 жовтня 2023 року визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 цього Кодексу звільнив ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та поклав на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Також суд вирішив питання, які стосуються процесуальних витрат, і долю речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він умисно незаконно придбав і зберігав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP масою 247,9110 г, що є особливо великим розміром, для особистого вживання без мети збуту.

Так, не пізніше 09 травня 2023 року (точної дати і часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_8 за допомогою свого мобільного телефону замовив через канал месенджера «Telegram» у невстановленої особи особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP. Далі цього ж дня не пізніше 16:37 на території парку Ювілейний у м. Краматорську на ділянці місцевості неподалік кафе «Молодіжне», розташованого на вул. Парковій, 10, він отримав у вигляді «закладки» у полімерному пакуванні замовлену психотропну речовину масою 317,9161 г, яка містила PVP масою 247,9110 г, що є особливо великим розміром, поклав її до кишені штанів і пішов у бік будинку № 49 на вул. Парковій, де її вилучили працівники поліції зазначеного дня в період із 17:19 до 17:40 під час огляду місця події.

Дніпровський апеляційний суд 29 серпня 2024 року скасував вирок районного суду в частині призначення ОСОБА_8 покарання.

Ухвалив свій вирок, яким ОСОБА_8 засудив за ч. 3 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вирок суду першої інстанції залишив без змін.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону й невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить пом`якшити засудженому покарання шляхом застосування ст. 75 КК України.

Також захисник наполягає на недопустимості як доказів протоколів затримання ОСОБА_8 та його обшуку, оскільки слідчі дії були проведені без участі захисника, що призвело до порушення його права на захист, а також вимог статей 208, 223, 236 КПК України.

При цьому касатор вважає, що протокол затримання підзахисного є неналежним доказом з підстав невідповідності фактичних даних, викладених у ньому, що є порушенням ст. 104 КПК України.

Крім того, захисник не погоджується з висновком апеляційного суду щодо частого співробітництва ОСОБА_8 з телеграм-каналами для замовлення психотропної речовини, оскільки вага замовленої ним речовини відповідає середній річній нормі вживання наркозалежної особи.

Також захисник уважає, що апеляційний суд не врахував конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу засудженого, наявності в засудженого щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставин, які пом`якшують йому покарання, його посткримінальної поведінки, що призвело до призначення покарання

без застосування ст. 75 КК України, яке засуджений має відбувати реально.

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ухвалою від 05 березня 2025 року матеріали кримінального провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 434-1 КПК України передала на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Своє рішення колегія суддів мотивувала тим, що необхідно відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постановах колегії суддів Другої судової палати у складі Верховного Суду від

08 грудня 2022 року (справа № 211/77/21, провадження № 51-2184км22) та

15 жовтня 2024 року (справа № 507/1771/22, провадження № 51-3141км24).

Обґрунтовуючи свою позицію в ухвалі від 05 березня 2025 року, за якою кримінальне провадження на підставі ч. 2 ст. 434-1 КПК України передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати посилається на необхідність формування висновку щодо того, чи мав право апеляційний суд, з огляду на положення ст. 91, ч. 3 ст. 349, ч. 2 ст. 394 КПК України, виключати обставину, яка пом`якшує покарання, за умови, що судовий розгляд у суді першої інстанції здійснювався за передбаченою ч. 3

ст. 349 КПК України процедурою і ця обставина, зазначена в обвинувальному акті, ніким з учасників судового провадження не оспорювалася та не могла бути оскаржена в апеляційному порядку й визнана апеляційним судом недоведеною.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 434-1 КПК України суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.

Зі змісту наведеної норми процесуального права встановлено, що законодавець сформулював умови, наявність сукупності яких є підставою для передачі кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати, а саме: 1) необхідність відступити від висновку, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої судової палати або у складі іншої палати; 2) подібність правовідносин, за яких було застосовано норми права.

Правовідносини - це вид суспільних відносин, що виникають на основі права

і учасники яких є носіями суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, а склад правовідносин - це сукупність елементів, необхідних для їх виникнення та існування (суб`єкт, об`єкт, юридичний зміст і юридичний факт). В основі порівняння подібних правовідносин лежить юридичний факт їх виникнення - діяння особи, яке підлягає кримінально-правовій оцінці на предмет застосування кримінальної відповідальності. Елементами подібності, у тому числі, виступають суб`єкт та предмет (об`єкт) кримінально-правових відносин.

Об`єднана палата вважає, що, передаючи матеріали кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду не навела обставин, які свідчать про подібність правовідносин, за яких було застосовано норму права.

У постановах колегій суддів Другої судової палати від 08 грудня 2022 року (справа № 211/77/21, провадження № 51-2184км22) та від 15 жовтня 2024 року (справа № 507/1771/22, провадження № 51-3141км24), від висновку в яких пропонується відступити, предметом розгляду суду касаційної інстанції була суворість призначеного апеляційним судом покарання у результаті неврахування цим судом, зокрема, обставини, що пом`якшує засудженому покарання, - щирого каяття у скоєному.

Із зазначених вище рішень видно, що в ході розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обстави, які ніким не оспорюються.

При цьому із судових рішень не убачається, які саме докази цей суд визнав недоцільним досліджувати та щодо яких обставин, у тому числі які ніким не оспорюються.

Крім того, питання про те, чи мав право апеляційний суд виключити встановлену судом першої інстанції пом`якшуючу покарання обставину касаційний суд не вирішував.

Варто зазначити, що об`єднана палата сформулювала висновок щодо правозастосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України у постанові від 16 вересня 2024 року (справа № 444/870/22, провадження № 51-2989кмо23), зі змісту якого убачається, що суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3

ст. 349 КПК України має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню

в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК України.

За наведених обставин, убачається нерелевантність переданого кримінального провадження до правовідносин, що виникли у справах № 211/77/21 (провадження

№ 51-2184км22) та № 507/1771/22 (провадження № 51-3141км24), де суд касаційної інстанції в постановах від 08 грудня 2022 року і 15 жовтня 2024 року погодився з рішенням апеляційного суду.

При цьому безспірним є застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Якщо за наслідком обговорення вказаного питання суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розміру процесуальних витрат, у тому числі і обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, та з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, то суд роз`яснює, що в цьому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, якщо суд ухвалив рішення про визнання недоцільним досліджувати докази на підтвердження обставин, у тому числі тих, що обтяжують чи пом`якшують покарання, ці обставини вважаються встановленими в судовому засіданні й суд буде це враховувати, ухвалюючи судове рішення, сторони позбавляються права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, а апеляційний суд - права встановлювати інші обставини ніж встановлені судом першої інстанції.

З переданих на розгляд об`єднаної палати матеріалів кримінального провадження, а саме з відеозапису судового засідання суду першої інстанції від 11 жовтня

2023 року, зафіксованого на технічному носії інформації (т. 1), видно, що після допиту ОСОБА_8 , у ході якого він повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, та зазначив, що щиро розкаявся у скоєному, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин вчинення засудженим кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, з`ясував позицію учасників судового провадження та провів судовий розгляд

у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

До того ж із зазначеного вище відеозапису судового засідання убачається, що суд першої інстанції визначив обсяг доказів, які підлягають дослідженню, і, як наслідок, дослідив долучені стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження процесуальні документи, докази обставин, що характеризують особу обвинуваченого, та за результатом судового розгляду, крім іншого, суд установив щире каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, про яку було зазначена в обвинувальному акті, а також визначив додатковою обставиною, що пом`якшує засудженому покарання, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

У свою чергу апеляційний суд за наслідком розгляду скарги прокурора

не врахував установлених судом попередньої інстанції пом`якшуючих покарання обставин, а саме щирого каяття засудженого та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, і, скасувавши вирок районного суду в частині призначення ОСОБА_8 покарання, ухвалив свій, яким призначив засудженому більш суворе покарання, яке він має відбувати реально.

Ураховуючи зазначене, об`єднана палата установила, що між обставинами переданого кримінального провадження та обставинами, наведеними в постановах колегій суддів Другої судової палати від 08 грудня 2022 року (справа № 211/77/21, провадження № 51-2184км22) та від 15 жовтня 2024 року (справа № 507/1771/22, провадження № 51-3141км24) не убачається подібності правовідносин, за яких було застосовано норму права, передбачену ст. 349 КПК України, з огляду на що слід констатувати й відсутність відповідних підстав для відступу від висновку про застосування норми права, викладених у зазначених вище постановах колегій суддів Другої судової палати.

Однією ж із функцій, а також завданням об`єднаної палати є необхідність сформувати обґрунтовану правову позицію щодо застосування конкретної норми права, яку було неправильно застосовано, і сприяти єдиному та правильному правозастосуванню в судовій практиці. При цьому забезпечення єдності практики є реалізацією принципу правової визначеності, яка втілюється з додержанням загальних засад кримінального провадження, установлених у ст. 7 КПК України, шляхом однакового застосування тієї самої норми закону в подібних правовідносинах. Тобто завдання об`єднаної палати Верховного Суду - досягти у встановленому законом порядку юридичної визначеності у спірних правовідносинах і запобігти невизначеності в подібних ситуаціях.

Отже, ухвала колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 березня 2025 року не містить передбачених ч. 2 ст. 434-1 КПК України підстав для передачі провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 на розгляд об`єднаної палати, а тому кримінальне провадження підлягає поверненню на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду для прийняття рішення по суті.

Керуючись статтями 7 та 434-1 КПК України, об`єднана палата

постановила:

Повернути кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7