Справа №:755/6575/23
Провадження №: 1-кс/755/998/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 листопада 2022 року за № 0003537, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив :

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

До слідчого судді даного місцевого суду надійшло зазначене клопотання про надання тимчасового доступу до документів у межах цього провадження, у зв`язку необхідністю встановлення обставин визначених ст. 91 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України при наявності на те передумов передбачених ст. 132, 163 вказаного Кодексу.

ІІ. Встановлені органом досудового розслідування обставини та наведені відомості щодо потреби застосування заходу забезпечення кримінального провадження

Дніпровським УП ГУ НП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні за ознаками наведених кримінальних правопорушень.

Досудовим розслідуванням встановлено, що державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , 22.12.2023 прийнято рішення за індексним номером 70861629 (з відкриттям розділу), відповідно до якого за ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. «А» площею 83,6 кв.м по АДРЕСА_1 .

Відповідно до матеріалів реєстраційної справи, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, підставою для прийняття рішення про реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на вказане майно стало свідоцтво про право власності від 10.12.2012, серія та номер: НОМЕР_2 , видане ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на підставі Наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.12.2012 № 2234-С/НП, а також технічний паспорт реєстраційний номер ТІ01:4619-6552-5962-0565, інвентаризаційна справа № 1453 від 14.12.2023, що виданий ФОП ОСОБА_6 .

Вказаним Свідоцтвом посвідчено, що нежитлова будівля літ. «А», площею 83,6 кв.м, яка розташована в АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_5 на праві приватної власності. Свідоцтво видано на підставі Наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.12.2012 № 2234-С/НП.

У подальшому, на підставі рішення № 1 єдиного засновника товариства з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 04.11.2024, ОСОБА_5 , передала, а товариство прийняло в якості вкладу до статутного капіталу товариства нежитлову будівлю, літ. «А» загальною площею 83,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Вказана передача оформлена Актом № 1 приймання-передачі та оцінки не грошового вкладу Учасника до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 04.11.2024, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , зареєстрованим в реєстрі за № 2673-2674.

Цим же приватним нотаріусом, 07.11.2024 прийнято рішення № 75952286 про перехід в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна права власності на вказаний об`єкт нерухомості від ОСОБА_5 до ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Разом з тим, відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_5 від 13.02.2024 № 056-919, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) наказ від 10.12.2012 № 2234-С/НП та свідоцтво про право власності від 10.12.2012 серії НОМЕР_2 на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не видавалися.

Також, за інформацією Комунального підприємства Київської міської ради « ІНФОРМАЦІЯ_7 » від 04.03.2024 № 062/14-2359, за адресою: АДРЕСА_1 , нерухоме майно на праві власності не реєструвалося.

Більш того, за інформацією ІНФОРМАЦІЯ_8 від 22.02.2024 № 055-1805 та ІНФОРМАЦІЯ_9 від 20.02.2024 № 103-1418, об`єкту нерухомого майна поштова адреса: АДРЕСА_1 не присвоювалась.

Також встановлено, що за інформацією ІНФОРМАЦІЯ_10 від 20.02.2024 № 073-461, Департамент не видавав та не реєстрував документів, які б надавали право на виконання підготовчих/будівельних робіт та не приймав об`єкти будівництва в експлуатацію за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За змістом ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

У пункті 10 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу. За пропозицією сільських, селищних, міських рад районні, обласні ради повинні приймати рішення про передачу до комунальної власності відповідних територіальних громад окремих об`єктів, спільної власності територіальних громад, які знаходяться на їх території і задовольняють колективні потреби виключно цих територіальних громад.

Із 01.01.2013 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-VI, за змістом пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

Отже, беручи до уваги наведені положення Конституції України, Земельного кодексу України і пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 5245-VI, ІНФОРМАЦІЯ_11 є власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , оскільки остання розташована в межах населеного пункту міста Києва, згідно даних офіційного сайту ІНФОРМАЦІЯ_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 ) ні ОСОБА_5 ні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » не відводилась та не передавалась, а відсутність державної реєстрації речового права не впливає на обставини виникнення права комунальної власності на неї.

Цьому висновку відповідає положення пункту 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 5245-VI: «державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється в порядку, встановленому законом», що з урахуванням змісту пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 5245-VI лише визначає порядок державної реєстрації права, однак не змінює моменту, з якого земля вважається комунальною власністю відповідних територіальних громад в силу закону.

Так, відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України, міські ради передають земельні ділянки у власності або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).

За змістом ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Розпорядження землями комунальної власності міста Києва, в тому числі, надання земельних ділянок у власність чи користування відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» відноситься до виключних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_12 як колегіального органу.

Отже, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених цим кодексом. Визначений законодавством порядок набуття права на землю передбачає, зокрема, рішення компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність чи користування (оренду), отримання документів, що посвідчують право на визначену ділянку та державну реєстрацію відповідного права, яке у даному випадку відсутнє. Тобто, нерухоме майно - нежитлова будівля літ. «А», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 83,6 кв.м, збудована на земельній ділянці, яка не відводилася для цієї мети, а отже є самочинним будівництвом.

Крім того, факт самочинного будівництва підтверджується інформацією ІНФОРМАЦІЯ_10 від 20.02.2024 № 073-461, відповідно до якої Департамент не видавав та не реєстрував документів, які б надавали право на виконання підготовчих/будівельних робіт та не приймав об`єкти будівництва в експлуатацію за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, на час проведення державної реєстрації права власності, ІНФОРМАЦІЯ_14 , як розпорядником майна територіальної громади міста Києва, земельна ділянка у встановленому Законом порядку не відводилась та в оренду не передавалась.

Більш того, органом, уповноваженим видавати документи дозвільного характеру на проведення будівельних робіт такий дозвіл не видавався.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 376 ЦК України, ні ОСОБА_5 , ні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » не набули право власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, літ. «А», загальною площею 83,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у визначеному законом порядку, у зв`язку з відсутністю дозвільних документів на будівництво та відведення земельної ділянки для такої мети.

За вказаних обставин, ОСОБА_5 , а у подальшому ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » не були законними власниками вказаного нерухомого майна, адже в будь-якому випадку за відсутності належних документів щодо наявності підстав для виникнення права власності неіснуюче свідоцтво про право власності жодним чином не породжує та не підтверджує таке право власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

З огляду на викладене, враховуючи, використання документа, який уповноваженим органом не видавався, а також відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а також дозвільних документів на виконання будівельних робіт, у ОСОБА_5 не виникло право власності на самочинно збудоване майно, а тому, остання не могла вчиняти дії щодо його відчуження на користь інших осіб, в тому числі, щодо передачі його до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Водночас, правочини щодо самочинно збудованого майна площею 83,6 кв.м, а саме Акт № 1 приймання-передачі та оцінки не грошового вкладу Учасника до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 04.11.2014 є нікчемними.

Дані обставини, вказують на неправомірність набуття права власності на самочинно збудоване майно та відсутність належних документів у осіб, які вважали себе власниками майна і здійснили реєстрацію права власності на це майно. Оскільки реєстрація є похідною дією від права власності, відсутність у ОСОБА_5 права власності на спірне майно свідчить про недостовірність даних, внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і не може свідчити про набуття нею, а у подальшому ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » права власності на це майно.

Тому власне, в ході проведення досудового розслідування, виникла необхідність в проведенні тимчасового доступу до документів, що перебувають у володінні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , які стали підставою для прийняття ним 22.12.2023 рішення за індексним номером 70861629 про реєстрацію за ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 права власності на нежитлову будівлю, літ. «А», загальною площею 83,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000), а також документів, що стали підставою для прийняття ним рішення від 07.11.2024 № 75952286 про реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомості за товариством з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

При цьому, зауважується, що відповідно до пункту 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5, та пункту 1.1. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених цим же наказом ІНФОРМАЦІЯ_15 , для проведення для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів. Цим же пунктом інструкції передбачено проведення експертизи за фотознімками та іншими копіями об`єкта, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, однак крім об`єктів почеркознавчих досліджень.

Тобто, у разі проведення почеркознавчого дослідження за копіями, а не оригіналами документів неможливо достовірно підтвердити обставини підписання конкретного документа, конкретною особою (вказаний правовий висновок зроблено Верховним судом у Постанові від 21.01.2021 у справі № 824/62/20).

Отже, з метою проведення почеркознавчої експертизи виникла необхідність в отриманні саме оригіналів документів.

Вказані документи, до яких необхідно здійснити тимчасовий доступ, містять в собі фактичні дані, на підставі яких можливо встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. У матеріалах вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вказані документи мають суттєве значення для встановлення важливих обставин під час здійснення досудового розслідування.

ІІІ. Позиції сторін

Відповідно до ч. 4 ст. 163 КПК слідчий суддя розглядає клопотання за участю сторони кримінального провадження, яка подала клопотання, та особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, […]. Неприбуття за судовим викликом […] без поважних причин або неповідомлення нею про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду клопотання.

Якщо сторона кримінального провадження, яка звернулася з клопотанням, доведе наявність достатніх підстав вважати, що існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, клопотання може бути розглянуто слідчим суддею […] без виклику особи, у володінні якої вони знаходяться (ч. 2 ст. 163 КПК).

Відповідно, на підставі положень ст. 22, 26, ч. 4 ст. 163 КПК, слідчим суддею визнано за можливе провести судовий розгляд клопотання без заявників та, згідно ч. 2 ст. 163 цього Кодексу, без участі представника особи у володінні, якої знаходяться речі і документи та заявників.

IV. Правове регулювання питання тимчасового доступу до речей і документів

Тимчасовий доступ до речей і документів є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення його дієвості (п. 5 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 132 КПК України), та полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (ч. 1 ст. 159 КПК України).

Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді (ч. 2 ст. 159 КПК України).

Враховуючи загальні для всіх заходів забезпечення правила їх застосування (ч. 3, 4 ст. 132 КПК України), а також специфічні саме для цього заходу забезпечення підстави (ч. 5, 6 ст. 163 КПК України), сторона, яка подає клопотання, має довести наступні обставини: 1) потреби розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні; 2) може бути виконане завдання, для виконання якого звертаються із клопотанням; 3) без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, неможливо; 4) ці речі або документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 5) вони самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 6) при цьому вони не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю або, у протилежному випадку: (і) є можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах; (іі) неможливо іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

V. Мотиви, з яких виходила слідчий суддя при постановленні ухвали

Слідчий суддя, перевіривши клопотання заявника на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України, проаналізувавши наведені в ньому доводи, приходить до наступного.

В силу ч. 1, 2 ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом, зокрема, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Отже, виходячи із законодавчих норм, сторона обвинувачення наділена правом витребування та одержання від певних осіб документів на підтвердження фактів, які стосуються кримінального провадження. Якщо ж особа, яка має в своєму розпорядженні зазначені документи, не згодна надати їх, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них сторона захисту, застосовує заходи забезпечення кримінального провадження (звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК України).

Слідчий суддя зауважує, що в цій справі її фактичні обставини та той тип документів до яких порушується питання про надання доступу в своїй сукупності вказують на дійсність передумов для розгляду питання слушності застосування заходу забезпечення кримінального провадження за правилами глави 15 розділу II КПК України.

Відповідно, слідчий суддя, аналізуючи питання доречності тимчасового доступу до документів, враховує, що згідно ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з п. 1, 3 ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК, покладається на слідчого, прокурора.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 22 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як убачається з цього клопотання, тимчасовий доступ до документів вказаних у ньому обумовлений заявниками тим, що відображені у них дані підтверджують необхідність надання тимчасового доступу, з метою встановлення відомостей визначених ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні та виконання завдань визначених ст. 2 КПК України.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову Верховного Суду від 28 березня 2019 року в справі № 154/3213/16).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7, ст. 9 КПК України регламентовано, що до загальних засад кримінального провадження віднесено законність. Ця складова передбачає, що під час кримінального провадження слід виявити усі обставини кримінального провадження.

Отже, слідчий суддя проаналізувавши (і) фабулу діяння вказану стороною обвинувачення та встановлену слідством в цей час в поєднанні (іі) з текстом диспозиції кримінально-правової норми, щодо порушення яких йдеться та (ііі) додані матеріали до клопотання в розрізі (iv) мотивів наведених на підтвердження потреби застосування заходу забезпечення кримінального провадження, вважає, що є установленими обставини передбачені п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 132, главою 15 КПК, а саме:

(1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

(2) документи, до яких просить отримати доступ сторона обвинувачення, повністю відповідають визначенню доказів, наведеному у ст. 84 КПК України;

(3) наведені документи перебувають у володінні особи вказаної у клопотанні та з їх допомогою дійсно можливо (і) виявити обставини, передбачені ст. 9, 91 КПК України, оскільки є наявною ймовірність використання як доказів відомостей, що містяться в них та (іі) вони вказують паралельно на неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих документів.

Таким чином, у судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження за своєю суттю в цілому відповідає вимогам ч. 6 ст. 132, ст. 160 КПК, обставин, регламентованих п. 1-3 ч. 3 ст. 132, ст. 161 КПК, не встановлено.

VІ. Висновок

За таких обставин, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, у порядку ст. 94 КПК України, вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, свідчать про те, що заявником у відповідності до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України надано ґрунтовні докази, які дають змогу дійти до висновку про неможливість іншим способом, на даному етапі, (і) довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів (ч. 3, 4 ст. 132, ч. 5, 6 ст. 163 КПК України), (іі) забезпечити повноту, всебічність та неупередженість розслідування вищезазначеного кримінального правопорушення, (ііі) отримати відомості, що є необхідними для з`ясування всіх важливих обставин у їх сукупності, а тому це клопотання слід задовольнити.

Щодо способу доступу, то слідчий суддя враховує, що (1) згідно абз. 1 ч. 1 ст. 159 КПК тимчасовий доступ до речей і документів полягає у можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку); (2) тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах, комп`ютерних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення (абз. 2 ч. 1 ст. 159 КПК України); (3) відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 164 КПК України в ухвалі слідчого судді, суду про тимчасовий доступ до речей і документів має бути зазначено розпорядження надати (забезпечити) тимчасовий доступ до речей і документів зазначеній в ухвалі особі та надати їй можливість вилучити зазначені речі і оригінали або копії документів.

Відповідно, з огляду на наведені в цьому провадженні доводи щодо мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя вважає за слушне надати такий доступ з можливістю вилучення запитуваних даних в оригіналах, з огляду на наявність у проваджені обставин, визначених ч. 7 ст. 163 того ж Кодексу.

З цих підстав Суд, керуючись статтями 131-132, 159-166, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, постановив :

клопотання - задовольнити.

Надати розпорядження (забезпечити) слідчим Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також прокурорам Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 тимчасовий доступ до документів, що перебувають у володінні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), які стали підставою для прийняття рішення від 22.12.2023 індексний номер 70861629 про реєстрацію за ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 права власності на нежитлову будівлю, літ. «А», загальною площею 83,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також документів, що стали підставою для прийняття рішення від 07.11.2024 № 75952286 про реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомості за товариством з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000), з можливістю їх (документів) вилучення (здійснення виїмки) в оригіналах.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців з дня її постановлення.

Роз`яснити особі, у володінні якої перебувають речі і документи, що у разі невиконання ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право на доступ до речей і документів на підставі ухвали, має право постановити ухвалу про дозвіл на проведення обшуку згідно з положеннями КПК України з метою відшукання та вилучення зазначених речей і документів.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді, та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя ОСОБА_16

Ухвала виготовлена в двох примірниках.

Примірник 1 - знаходиться в матеріалах цього судового провадження.

Примірник 2 та завірена копія - надано заявнику.

Слідчий суддя ОСОБА_1