Справа №478/252/25 пров. №1-в/478/73/2025
У х в а л а
І м е н е м У к р а ї н и
20 березня 2025 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду с-ще Казанка подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироків щодо засудженого ОСОБА_4 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX,
До Казанківського районного суду Миколаївської області надійшло подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироків щодо ОСОБА_4 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».
Подання обґрунтоване тим, що у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» відбуває покарання ОСОБА_4 засуджений: 1) 27.03.2018 року вироком Єланецького районного суду Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з застосуванням ст.75, ст.76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 2 роки; 2) 28.11.2019 року вироком Центрального районного суду м. Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці; 3) 07.07.2020 року вироком Братського районного суду Миколаївської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; 4) 23.02.2021 року вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці; 5) 04.12.2024 року вироком Бершадського районного суду Вінницької області за ч.2 ст.289, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.
Однак, 09.08.2024 року набрав чинності Закон №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Цим законом внесені зміни до ст.51 КУпАП, згідно з якими викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Адміністрація ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» посилаючись на те, що відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, який скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання, але судимість не знято і не погашено, просить вирішити питання щодо приведення вироків відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність до вимог Закону України №3886-IX.
Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)», та засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, надали суду письмові заяви про розгляд подання в їх відсутності, просили задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні подання підтримав, просив задовольнити.
Суд, вивчивши подання та перевіривши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Згідно із ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Пунктом 2 ч.2 ст.539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Частинами 2 і 3 ст.74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч.1 ст.72 цього Кодексу.
Судом встановлено, що вироком Єланецького районного суду Миколаївської області від 27.03.2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.1 і п.2 ч.1 ст.76КК України (а.с.2-4).
Вирок набрав законної сили 27.04.2018 року.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.11.2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч.1 ст.71 КК України до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Єланецького районного суду Миколаївської області від 27.03.2018 року та остаточно за сукупністю вироків призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці (а.с.5-8).

Вироком Братського районного суду Миколаївської області від 07.07.2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком і вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.11.2019 року остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років (а.с.9-12).

Вирок набрав законної сили 07.08.2020 року.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.02.2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Братського районного суду Миколаївської області від 07.07.2020 року з урахуванням ч.2 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці (а.с.13).

Вирок набрав законної сили 01.04.2021 року.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.07.2024 року ОСОБА_4 26.07.2024 року звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково, для проходження військової служби за контрактом, на невідбутий термін 6 місяців 5 днів (а.с.14-16).

Ухвала набрала законної сили 26.07.2024 року.

Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 04.12.2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.02.2021 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць. На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з моменту його затримання, а саме з 14.08.2024 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання даним вироком законної сили. Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишено попереднім тримання під вартою.

Вирок набрав законної сили 04.01.2025 року.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон №3886-ІХ).

Цим Законом ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податково соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2017 року у розмірі 1600 грн, а отже сума соціальної пільги становить 800 грн, тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян в даному випадку складають 1600 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» №2629-VIII від 23 листопада 2018 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року у розмірі 1921 грн, а отже сума соціальної пільги становить 960 грн 50 коп., тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян в даному випадку складають 1921 грн.

Таким чином, згідно з Законом №3886-ХІ, кримінальна відповідальність настає за таємне викрадення чужого майна вартістю понад 1600 грн, вчинене у 2017 році, та вартістю понад 1921 грн, вчинене у 2019 році.

Відповідно до вироку Єланецького районного суду Миколаївської області від 27.03.2018 року ОСОБА_4 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у житло, 14 листопада 2017 року заподіявши потерпілому майнову шкоду в розмірі 1109 грн, та 15 листопада 2017 року заподіявши потерпілому майнову шкоду в розмірі 600 грн.

Таким чином, станом на день розгляду подання, вчинені ОСОБА_4 14.11.2017 року та 15.11.2017 року правопорушення кваліфікуються як дрібне викрадення чужого майна і відносяться до адміністративних правопорушень, за що відповідальність передбачена ст.51 КУпАП.

Згідно вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.11.2019 року ОСОБА_4 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, 15 червня 2019 року заподіявши потерпілій майнову шкоду в розмірі 1236 грн 25 коп.

Таким чином, станом на день розгляду подання, вчинене ОСОБА_4 15 червня 2019 року правопорушення кваліфікуються як дрібне викрадення чужого майна і відноситься до адміністративного правопорушення, за що відповідальність передбачена ст.51 КУпАП.

Відповідно до вироку Братського районного суду Миколаївської області від 07.07.2020 року ОСОБА_4 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у житло та інше приміщення, в період з 07.01.2017 року по 05.02.2017 року заподіявши потерпілій майнову шкоду в загальному розмірі 1591 грн 67 коп., та в травні 2019 року заподіявши потерпілому майнову шкоду в розмірі 999 грн 67 коп.

Таким чином, станом на день розгляду подання, вчинені ОСОБА_4 в період з 07.01.2017 року по 05.02.2017 року та травні 2019 року правопорушення кваліфікуються як дрібне викрадення чужого майна і відносяться до адміністративних правопорушень, за що відповідальність передбачена ст.51 КУпАП.

Згідно вироку Братського районного суду Миколаївської області від 07.07.2020 року ОСОБА_4 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, 11.05.2019 року заподіявши потерпілому майнову шкоду в розмірі 2836 грн 33 коп., що перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, та дії ОСОБА_4 утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, як на день ухвалення вироку, так і на день розгляду цього подання.

Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.02.2019 року ОСОБА_4 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, 08 липня 2019 року заподіявши потерпілій майнову шкоду в розмірі 600 грн.

Таким чином, станом на день розгляду подання, вчинене ОСОБА_4 08 липня 2019 року правопорушення кваліфікуються як дрібне викрадення чужого майна і відноситься до адміністративного правопорушення, за що відповідальність передбачена ст.51 КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст.3, ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння.

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України)

Це положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, з наведеного вбачається, що на цей час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату вчинення відповідного правопорушення.

Частиною 2 ст.74 КК України визначено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Враховуючи часткову декриміналізацію діянь, вчинених засудженим, введену новим Законом, на підставі ч.2 ст.74 КК України, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного йому: вироком Єланецького районного суду Миколаївської області від 27.03.2018 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України; вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.11.2019 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України; вироком Братського районного суду Миколаївської області від 07.07.2020 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України; вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.02.2021 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

За таких обставин, враховуючи, що суд саме звільняє засудженого від відбування покарання відповідно до ч.2 ст.74 КК України і не має повноважень змінювати вирок на стадії його виконання, у суду відсутні підстави для звільнення ОСОБА_4 від покарання за вироком Братського районного суду Миколаївської області від 07.07.2020 року за епізодом крадіжки вчиненої 11.05.2019 року, з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.185 КК України, оскільки вчинена ОСОБА_4 крадіжка на день розгляду подання відповідає цій правовій кваліфікації, тому суд не знаходить підстав для звільнення засудженого від відбування покарання або пом`якшення покарання, призначеного вироком Братського районного суду Миколаївської області від 07.07.2020 року, за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України на підставі ст.74 КК України.

Керуючись ст. ст.5, 74 КК України, ст.537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд

П о с т а н о в и в:

Подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироків щодо засудженого ОСОБА_4 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886, - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 на підставі ч.2 ст.74 КК України від покарання, призначеного йому вироком Єланецького районного суду Миколаївської області від 27.03.2018 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 на підставі ч.2 ст.74 КК України від покарання, призначеного йому вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.11.2019 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 на підставі ч.2 ст.74 КК України від покарання, призначеного йому вироком Братського районного суду Миколаївської області від 07.07.2020 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

ОСОБА_4 вважати засудженим за вироком Братського районного суду Миколаївської області від 07.07.2020 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 на підставі ч.2 ст.74 КК України від покарання, призначеного йому вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.02.2021 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

ОСОБА_4 вважати засудженим за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 04.12.2024 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Братського районного суду Миколаївської області від 07.07.2020 року, за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з моменту його затримання, а саме з 14.08.2024 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання даним вироком законної сили.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1