ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/297/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
1-кс/953/2322/25 Доповідач ОСОБА_2
Апеляційне провадження № 11-сс/818/491/25
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

представника власника майна - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25 березня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001291 від 14 листопада 2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого частиною 4 статті 191 КК України,

в с т а н о в и в:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25.03.2025 накладено арешт на майно, вилучене 14.03.2025 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження, власником якого є гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон Galaxy Note20 Ultra5G з імеі1: НОМЕР_1 ; імеі2 (eSim): НОМЕР_2 , з мобільними сім-картками з номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .

Визначено місце зберігання речових доказів у СУ ГУНП в Харківській області, за адресою м. Харків, вул. Весніна, 14, відповідно до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постанови нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвала слідчого судді незаконна та необґрунтована.

Вважає, що обґрунтовуючи клопотання про арешт майна, прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він посилався у своєму клопотанні, з огляду на недоведення органом досудового розслідування відповідність вилучених речей критеріям, визначеними статтею 98 КПК України та можливість використовувати його у якості доказу у кримінальному провадженні.

Посилається на недоведення органом досудового розслідування причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, остання не є підозрюваною у цьому кримінальному провадженні.

Звертає увагу на необґрунтованість клопотання прокурора щодо такого втручання в права та свободи ОСОБА_7 , як арешт її майна.

Повідомлені належним чином про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_7 та прокурор до суду апеляційної інстанції не прибули, про причини свого неприбуття, не повідомили.

Відповідно до вимог частини 4 статті 405 КПК України дані обставини не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції приходить наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що СУ ГУНП в Харківські області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за внесеному до ЄРДР за № 0001291 від 14.11.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого частиною 4 статті 191 КК України.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР відносно службових осіб відділу освіти, молоді та спорту Вільхівської сільської ради Харківського району, Харківської області та посадових осіб ТОВ «ТЕПЛО-ГІЗ» (код ЄРДПОУ 45269930), які за попередньою змовою здійснюють привласнення бюджетних коштів, виділених на реконструкції систем опалення із встановленням модульних котелень та теплових насосів у закладах освіти, вчиненому в умовах воєнного стану.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.03.2025 надано дозвіл на проведення обшуку в квартирі за адресою:

АДРЕСА_1 , право приватної власності на яку зареєстровано за ОСОБА_8 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання технічних засобів, речей, електронних носіїв інформації, комп`ютерної техніки (комп`ютери, ноутбуки, планшети, флеш-носії інформації тощо), засобів зв`язку (мобільні телефони за допомогою яких вчиняються протиправні дії, тощо), sim-карток, магнітних носіїв інформації, а також документів та чорнових записів, які свідчать про причетність ОСОБА_7 , а також інших осіб до вчинення кримінального правопорушення.

Згідно протоколу обшуку від 14.03.2025, проведеного слідчим на підставі ухвали слідчого судді слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.03.2025 у період часу з 07:15 год. до 08:10 год. за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході проведеного обшуку, ОСОБА_7 добровільно видала свій мобільний телефон.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Харківські області від 14.03.2025, крім іншого, визнано речовими доказами: мобільний телефон Galaxy Note20 Ultra5G з імеі1: НОМЕР_1 ; імеі2 (eSim): НОМЕР_2 , з мобільними сім-картками з номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .

Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна слідчий суддя виходив з того, що прокурор довів наявність підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 191 КК України та з метою забезпечення збереження доказової інформації, яка була отримана під час проведення 14.03.2025 обшуку, у мобільному телефоні, який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні можуть міститися відомості про факти чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та відповідають критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, та вважав за необхідне накласти арешт на вказане у клопотання прокурором майно.

Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі майна, яке є речовим доказом, тобто зберегло на собі сліди вчинення злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З таким висновком слідчого судді погоджується й суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися й у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України наклав арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Galaxy Note20 Ultra5G з імеі1: НОМЕР_1 ; імеі2 (eSim): НОМЕР_2 , з мобільними сім-картками з номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_7 з метою використання його як доказу у даному кримінальному провадженні з врахуванням обставин кримінального провадження.

Матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно могло зберегти на собі сліди злочину або може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України наклав арешт на вилучений у ОСОБА_7 мобільний телефон, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При цьому, судом враховуються ті обставини, що на час звернення прокурора з клопотанням, майно, на яке останній просив накласти арешт, не втратило статусу речових доказів у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001291 від 14.11.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого частиною 4 статті 191 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що органом досудового розслідування недоведена причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, з огляду на таке.

Апеляційним розглядом встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за частиною 4 статті 191 КК України.

При цьому, слідчий суддя на даній стадії кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляційна скарги представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , не встановлено.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами статті 219 КПК України, суд апеляційної інстанції роз`яснює, якщо в подальшому, якщо відпаде потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, власник майна або його представник може звернутись до слідчого судді, в порядку статті 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна.

Керуючись статтями 376, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25 березня 2025 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий -

Судді: