В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження № 0002931, внесене до ЄРДР 08.09.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» умисно та безпричинно, в період часу з 12 грудня 2023 року по 07 вересня 2024 року, перебуваючи за місцем спільного проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , систематично вчиняв по відношенню до своєї матері, ОСОБА_5 , психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах фізичною розправою, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік та приниженні, що призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршило якість життя потерпілої ОСОБА_5 , а саме: зафіксовано комплекс негативних психоемоційних змін у вигляді сталої психоемоційної напруги з підвищеною тривожністю, погіршеним настроєм, страхом за здоров`я та безпеку, що призводить до погіршення її соціального функціонування та зниженням якості поточного життя.

Зокрема, 18.12.2023 року приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем спільного проживання, вчинив відносно своєї матері ОСОБА_5 , домашнє насильство психологічного та економічного характеру, а саме: словесно ображав свою матір ОСОБА_5 принижував, погрожував фізичною розправою, розмахував руками перед обличчям та гучно стукав дверима, чим пошкодив їх, чим завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_5 та погіршив її якість життя та в подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Також, ОСОБА_3 , продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 17.02.2024 року о 22 годині 15 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем спільного проживання, повторно протягом року вчинив домашнє насильство, тобто умисно вчинив дії психологічного, характеру відносно своєї матері ОСОБА_5 , а саме: словесно ображав та погрожував, чим завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_5 та в подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

Крім цього, ОСОБА_3 , продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 06.04.2024 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем спільного проживання, повторно протягом року вчинив домашнє насильство, тобто умисно вчинив дії психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_5 , що виражалися у висловлюванні нецензурною лайкою та погрозами фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю ОСОБА_5 та в подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 173-2 КУпАІІ.

07 вересня 2024 року, у період часу з 20:30 год. по 21:30 год. ОСОБА_3 перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , за місцем спільного проживання, вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_5 , що проявлялося у погрозах фізичною розправою, агресією, образах, вживанні нецензурної лайки відносно ОСОБА_5 , замахуванні руками на останню, намагаючись залякати ОСОБА_5 . У подальшому, дізнавшись, що ОСОБА_5 здійснила повідомлення на лінію 102 з даного приводу, ОСОБА_3 втік з місця проживання до приїзду працівників поліції.

Таким чином, ОСОБА_3 умисно систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї матері ОСОБА_5 , що згідно висновку судово-психіатричної експертизи призвело до комплексу негативних психоемоційних змін у вигляді сталої психоемоційної напруги з підвищеною тривожністю, погіршеним настроєм, страхом за здоров`я та безпеку, що призводить до погіршення її соціального функціонування та зниженням якості поточного життя. Дії сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призводять до психологічних страждань ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні сторонами надано угоду від 12.12.2024 року про примирення укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_6 , згідно якої сторони дійшли згоди щодо примирення, правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 126-1 КК України та істотних для цього кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість за ст. 126-1 КК України у зазначеному кримінальному правопорушенні.

Також зазначеною угодою визначено покарання, яке має понести ОСОБА_3 за ст. 126-1 КК України та узгоджено призначити ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні просив затвердити угоду про примирення з узгодженою в ній мірою покарання.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 підтримала угоду про примирення, просила її затвердити з узгодженою в ній мірою покарання. Зазначила, що вона є ініціатором укладення даної угоди, вони з сином примирилися і вона його вибачила. Стверджувала, що повністю зрозумілі наслідки укладення угоди про примирення. Запевнила, що угода укладена добровільно.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, повідомив, що зробив для себе належні висновки. Підтримав угоду, заявив про здатність виконати умови угоди, та ствердив, що його позиція є добровільною, жодного тиску при укладанні угоди на нього не здійснювалось.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про примирення.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про примирення, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Відповідно з вимогами ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Ініціювати укладення угоди про примирення має право лише потерпілий чи обвинувачений (підозрюваний). Домовлятися стосовно укладення угоди про примирення можуть також захисник, представник потерпілого, законний представник або інша особа, погоджена сторонами, за винятком слідчого, прокурора або суду.

Під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права.

Під час вирішення кримінально-правових конфліктів Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди дотримуватись балансу між приватними і публічними інтересами.

Угода про примирення, являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. Адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного їх випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

Цілком очевидно, що в силу публічного характеру кримінально-правового регулювання угоді про примирення повинна відводитись другорядна роль у забезпеченні балансу інтересів. Проте індивідуальне регулювання учасників конфлікту залежить не тільки від угоди сторін, але і здійснюється завдяки волі осіб, які приймають рішення про примирення, а також норм кримінального процесуального закону, яке передбачає можливість примирення тільки за окремими категоріями злочинів.

Тобто, існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.

Значно більшою мірою диспозитивність властива тим нормам кримінального процесуального закону, які вимагають узгоджених сторонами і судом рішень. Законодавець зобов`язує суд у таких випадках віддавати перевагу узгодженим сторонами рішень і ухвалити їх своїм рішенням.

У зв`язку з цим прокурор зобов`язаний здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, що покладає на нього відповідальність за додержання закону як під час досудового розслідування, так і за кінцеве законне рішення у кримінальному провадженні. Це, в свою чергу, повинно сприяти активній правовій позиції прокурора при укладенні відповідних угод у кримінальному провадженні. Але варто зазначити, що ступінь активності прокурора у процесі укладення відповідних угод залежить безпосередньо від виду угоди, яка укладається у кримінальному провадженні.

Норми статей 468 і 469 КПК України в поєднанні з положеннями пункту 7 статті 474 цього Кодексу є втіленням основних цінностей інституту примирення. Тому при визначенні того, чи можна укладати угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо нетяжких злочинів - двооб`єктного (багатооб`єктного) злочину, суд має керуватись не тільки формальними вимогами цих норм щодо видів угод про примирення і класифікацію злочинів, щодо яких такі угоди можуть укладатися, а чітко дотримуватись їх засадничих принципів.

Враховуючи високі стандарти, які існують у сфері захисту людини та основоположних свобод, і більшу рішучість, яка відповідно й неминуче вимагається при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства, суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок.

Отже, для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Функціональне призначення категорії інтерес у кримінальному процесі є невід`ємною складовою природи цього феномену. У цьому контексті приділяється увага функціям інтересу, які не можуть бути залишені поза увагою, враховуючи, що питання, порушене заявником, розглядається в площині кримінального процесу.

Суд досліджує природу і нормативний зміст категорії «інтерес» і наголошує, що саме інтерес є важливим інструментом у діяльності суб`єктів кримінально правових відносин. Інтерес у кримінальному процесі виступає як спонукальна сила, що приводить у рух усю систему судочинства. Відсутність конкретного інтересу або наявність іншого може зупинити або відповідним чином змінити динаміку кримінального процесу. Спонукальна сила формується певними потребами, до задоволення яких і прагне носій інтересу, а саме: особа, держава, суспільство. Так, саме потреба учасників кримінального провадження (так само потенційних учасників, якщо провадження ще не розпочалося) у реалізації власних (приватних), загальнодержавних інтересів слугує першоосновою виникнення, розвитку, зміни та припинення кримінальних процесуальних правовідносин. При цьому категорія «інтерес» у прямій або опосередкованій формі накладає відбиток на кожен із елементів кримінальних процесуальних правовідносин, а саме:

а) статус кожного суб`єкта, його правомочності зумовлені об`єктивно властивими йому інтересами та загальною моделлю консенсусу, якого досягнуто при узгодженні різноспрямованих інтересів (публічного і приватного);

б) кожна складова змісту правовідносин теж визначається інтересами, досягнути яких прагне учасник правовідносин. Закріплюючи права та обов`язки учасників кримінального судочинства, законодавець виходить із потенційної можливості конкретно взятого індивіда використати встановлені правоположення у разі участі у кримінальних процесуальних правовідносинах у тому чи іншому статусі, усвідомлення відповідного інтересу та наявності бажання його реалізувати;

в) об`єктом правовідносин виступають матеріальні й нематеріальні блага, а також дії суб`єктів та їх результати, з приводу яких виникають правовідносини, реалізуються суб`єктивні права та виконуються покладені законом обов`язки суб`єктів правовідносин. Поняття «об`єкти правовідносин» значною мірою збігаються із категорією «інтереси», принаймні в частині щодо матеріальних і нематеріальних благ, в отриманні (збереженні) яких зацікавлений учасник правовідносин. Щодо дій суб`єктів та їх результатів, із приводу яких виникають правовідносини, то такі дії у багатьох випадках є бажаним результатом, оскільки факт їх вчинення надасть можливість реалізувати наявний в учасника кримінального провадження інтерес;

г) юридичні факти як елемент правовідносин також безпосередньо пов`язані з категорією «інтерес». Адже якби та чи інша життєва обставина жодним чином не зачіпала інтересів певних суб`єктів, то вона була б неспроможна породити активність останніх та привести до настання юридичних наслідків. Юридичний факт виступає каталізатором щодо усвідомлення суб`єктом факту ущемлення його інтересів та потреби в їх захисті.

У наданих суду матеріалах справи не міститься нічого, що дозволило б не погодитися з укладеною угодою, зміст цієї угоди не суперечить інтересам суспільства; у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів учасників примирення для цілей норм частини третьої статті 469 і пункту 7 статті 474 КПК України.

Суд встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

При цьому суд з`ясував, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також судом з`ясовано, що ініціатором угоди була потерпіла, вона цілком розуміє наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також суд встановив, що умови цієї угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Укладена між потерпілою та обвинуваченим угода відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого за ст. 126-1 КК України кваліфіковано правильно, як домашнє насильство, тобто в умисне систематичне вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно.

При її узгодженні, з достатньою повнотою враховано характер, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання.

Також враховані обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Таким чином, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, узгоджена міра покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50, 65 КК України. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні.

Укладена між потерпілою та обвинуваченим угода відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно, а тому наявні підстави для її затвердження.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальні витрати у справ відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 2 ст. 373, 374, 469, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 12.12.2024 року про примирення, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому узгоджене покарання 150 (сто п`ятдесяти) годин громадських робіт.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_7