Справа № 472/870/23
Провадження № 1-кп/472/16/25
УХВАЛА
10 лютого 2025 року селище Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря
судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
Обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5
В судовому засіданні 10 жовтня 2024 року захисник ОСОБА_5 подав до суду клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України за епізодом крадіжки грошових коштів 30 червня 2023 року у потерпілої ОСОБА_6 у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого обвинуваченим діяння, посилаючись на те, що в зв`язку із внесенням змін до ст. 51 КУпАП було підвищено поріг кримінальної відповідальності, яка тепер настає тоді, коли сума майна перевищує 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника та погодився на закриття кримінального провадження.
Прокурор ОСОБА_3 вважає, що клопотання захисника підлягає задоволенню, оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Натомість крадіжка, в якій обвинувачується ОСОБА_4 , поєднана з проникненням до житла, а тому його діяння після закриття провадження за ч. 4 ст. 185 КК України підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК України.
Вислухавши думку учасників судового провадження щодо можливості закриття кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується, зокрема у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме в тому що, в період діючого воєнного стану, 30.06.2023 року приблизно о 17:00 годині у ОСОБА_4 , який знаходився неподалік від домоволодіння ОСОБА_6 , яке розташоване по АДРЕСА_1 , виник умисел на здійснення крадіжки грошових коштів, які знаходилися у домоволодінні. ОСОБА_4 , діючи умисно, протиправно та повторно, маючи незняту та непогашену в законному порядку судимість за вчинення аналогічного майнового злочину, переслідуючи корисливий мотив та ціль незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, діючи в умовах воєнного стану, проник на подвір`я домоволодіння ОСОБА_6 , яке розташоване по АДРЕСА_1 . Перебуваючи на території домоволодіння потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_4 підійшов до житлового будинку потерпілої та шляхом відкриття вхідних дверей ключами, які дістав зі схованки поряд з вхідними дверима будинку, незаконно проник до будинку ОСОБА_6 . Перебуваючи в будинку, ОСОБА_4 пройшов до однієї з кімнат та з кишені куртки, яка перебувала на вішалці, здійснив крадіжку грошових коштів у розмірі 1200 гривень, які належали ОСОБА_6 . Після вчиненого ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд. Своїми протиправними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 1200 гривень..
На час вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення стаття 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» передбачала настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати (ч. 1 ст. 51) та повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (ч. 2 ст. 51). При цьому, викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За частиною 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.
Законом № 3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань доцільності правоохоронних органів", який набув чинності 09 серпня 2024 року, у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.
Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.
Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.
Тобто, для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК України, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК України.
Таким чином, зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян.
У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 (двом) неоподатковуваним мінімумам доходів громадян, здійснюється виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діяв на час вчинення відповідного діяння.
Неоподатковуваний мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги на 2023 рік складає 1342 грн. Тобто два неоподатковуваних мінімуму доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 1342 грн х 2 = 2684,00 грн.
ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 4 ст. 185 КК України за вчинення в червні 2023 року таємного викрадення чужого майна (крадіжку), а саме грошових коштів на суму 1200 гривень.
Таким чином, оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то до цього діяння має застосовуватися ст. 5 КК України.
Однак, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується в діянні, яке вчинене з проникненням у приміщення (житло), то дії ОСОБА_4 , в разі доведення, що дане діяння вчинене обвинуваченим, підлягатимуть кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК України.
Вказана позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21.
Таким чином, суд дійшов висновку, що клопотання захисника про закриття кримінального провадження не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 369, 371, 372, 479-2 КПК України, суд

Відмовити в задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження за епізодом крадіжки грошових коштів 30 червня 2023 року у потерпілої ОСОБА_6 .
Ухвала суду апеляційному оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення за кримінальним провадженням.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_1