У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , особи, відносно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_5 та захисника адвоката ОСОБА_6 , представника сектору ювенальної превенції ВП Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 , перекладача ОСОБА_8 розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, учня 10 бкласу Чопського ліцею ім.. Іштвана Сечені, раніше не судимого, у кримінальному провадженні №0000463 від 02.07.2024, за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.07.2024 близько 19:50 неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно-справним транспортним засобом, а саме мотоциклом марки «Spark», моделі «SP-125C-1CF», д.н.з. НОМЕР_1 , в світлий час доби, рухався по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю по проїзду Миру, зі сторони вулиці Берегівська, в напрямку вулиці Лермонтова, що в місті Чоп, Ужгородського району на нерегульованому перехресті, зі швидкістю 70 км/год.

В цей же час, по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю по вулиці Шевченка, зі сторони вулиці Головна, в напрямку вулиці Гагаріна, що в місті Чоп, Ужгородського району на нерегульованому перехресті, зі швидкістю 35 км/год рухався транспортний засіб марки «Ford», моделі «Focus», д.н.з. НОМЕР_2 за кермом якого перебував ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Перебуваючи у вищевказаних умовах, водій мотоциклу марки «Spark», моделі «SP-125C-1CF», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , рухаючись по проїзду Миру, зі сторони вулиці Берегівська, в напрямку вулиці Лермонтова, що в місті Чоп, Ужгородського району наближаючись до нерегульованого перехрестя, повинен був перед виїздом із другорядної дороги на головну дати дорогу транспортним засобам, які наближають до даного перехрестя. Тобто, у даній дорожній ситуації, для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій ОСОБА_4 , повинен був діяти згідно технічних вимог п. 16.11 чинних Правил дорожнього руху України з посиланням на термін «дати дорогу», який є в п.1.10 ПДР України, технічний зміст яких полягає в наступному: п. 16.11 ПДР України «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху» та п. 1.10 ПДР України дати дорогу «вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість», проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, виїхав на смугу нерегульованого перехрестя, та близько о 19:50 год. 01.07.2024 не умисно допустив зіткнення передньою частиною мотоциклу марки «Spark», моделі «SP-125C-1CF», д.н.з. НОМЕР_1 з лівою задньою боковою частиною автомобіля марки «Ford», моделі «Focus», д.н.з. НОМЕР_2 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, що сталася у зв?язку з порушенням п. 16.11 з посиланням на термін «дати дорогу» ПДР України водієм ОСОБА_4 , малолітній пасажир який знаходився на сидінні позаду водія мотоциклу марки «Spark», моделі «SP-125C-1CF», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла стегневої кістки справа в середній третині зі зміщенням.

Дії неповнолітньоо ОСОБА_4 , кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання та просить його задовольнити. Просить застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру та передачі під нагляд матері.

У судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4 , свою вину у скоєні вищевказаних суспільно небезпечних діянь визнав повністю, у скоєному розкаявся, підтвердив обставини вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння.

Захисник просив задовольнити клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру та передавши його під нагляд матері, про що не заперечували інші учасники процесу.

Законний представник ОСОБА_5 в судовому засіданні просила клопотання задовольнити та передати сина під її нагляд, обіцяє забезпечити належний догляд за сином, приділяти ще більшу увагу його вихованню та розвитку.

У судове засідання потерпілий, його законний представник не з`явилися, від них на адресу суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, цивільний позов ними не заявлено, претензій потерпілий не має.

Представник органу опіки та піклування у судове засідання не з`явивя, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Представник сектору ювенальної превенції у судовому засіданні проти застосування щодо малолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру не заперечувала.

Суд, розглянувши клопотання, вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Приймаючи зазначене рішення суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

За положеннями ч.1 ст.22 КК України, кримінальній відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося шістнадцять років.

У відповідності до ч.2 ст.97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст.105 КК України суд застосовує до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Частиною 2 статті 105 КК України передбачено, що суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження, 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх замінять чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг 15-річного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує 3-х років.

Відповідно положень ч. 3 ст. 105 КК України, до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у ч. 2 ст. 105 КК України.

Відповідно до ст. 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру, суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно - небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Положення ст. 103 КК України вимагають, щоб суд при призначенні покарання неповнолітньому, крім обставин, передбачених в статтях 65-67 цього Кодексу врахував умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

З огляду на п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», Обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього (п. 2 ч. 2 ст. 105 КК ( 2341-14 ) слід розуміти як: обмеження перебування поза домівкою в певний час доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість; покладення обов`язку продовжити навчання, пройти курс лікування (за наявності хворобливого потягу до спиртного або в разі вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів); тощо.

У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Неприпустимо передавати неповнолітнього під нагляд батька чи матері, які позбавлені батьківських прав, а також батьків чи інших осіб, котрі через свою поведінку не здатні позитивно впливати на нього.

Оцінивши зібрані по справі та досліджені в ході судового слідства докази, суд приходить до переконання, що суспільно-небезпечне діяння мало місце, воно вчинене неповнолітнім ОСОБА_4 до досягнення ним 16-річного віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

Згідно ст. 497 КПК України, якщо під час досудового розслідування прокурор дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який обвинувачується у вчиненні вперше кримінального проступку, злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості без застосування кримінального покарання, він складає клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду.

З підстав, передбачених частиною першою цієї статті, клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру може бути складене і надіслане до суду за умови, що неповнолітній обвинувачений та його законний представник проти цього не заперечують. Під час судового розгляду суд за наявності підстав, передбачених частиною першою цієї статті, може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

При цьому, до особи, яка вчинила зазначені діяння після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст.498 КПК України, мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Дії неповнолітнього ОСОБА_4 , мiстять ознаки суспiльно-небезпечного дiяння, пеpедбаченого ч.1 ст..286 КК України. Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння у віці 15 років, тобто не досяг шістнадцятирічного віку з якого передбачена кримінальна відповідальність за ч.1 ст..286 КК України, а отже до нього підлягають застосування примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до досліджених в судовому засіданні доказів матір`ю ОСОБА_4 є ОСОБА_5 , яка не заперечує, щоб син був переданий під її нагляд.

При призначенні примусових заходів виховного характеру суд враховує обставини, суспільну небезпечність та наслідки діяння, дані про особу ОСОБА_4 , який має молодий вік, навчається у 10 класі Чопського ліцею ім. Іштвана Сечені, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, проживає разом з матір`ю, яка належним чином забезпечена, та здійснює належне виховання і поведінку, його ставлення до вчиненого, а саме свою вину у скоєному визнав повністю, щиросердечно розкаюється, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не знаходиться, відсутність претензій у потерпілого а тому, враховуючи обставини провадження, суд вважає, що до неповнолітнього можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру і застосовує на підставі ст.97,105 КК України до неповнолітнього ОСОБА_4 примусовий захід виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме заборони перебувати за межами постійного місця проживання без супроводу дорослих, в період часу з 21.00 години до 06.00 години терміном 1 рік; заборони відвідувати розважальні заклади терміном 1 рік та передачі його під нагляд матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком на 1 (один) рік, про що їй оголосити.

Отже, клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру, особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме заборони перебувати за межами постійного місця проживання без супроводу дорослих, в період часу з 21.00 години до 06.00 години та заборони відвідувати розважальні заклади терміном 1 рік, з передачею його під нагляд матері обґрунтоване належним чином доказами, які є належними та допустимими та знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

З огляду на зазначене вище, враховуючи критичне ставлення ОСОБА_4 до інкримінованого йому злочину, здатність його матері забезпечити позитивний виховний вплив на ОСОБА_4 та здійснювати постійний контроль за його поведінкою, суд дійшов висновку про можливість виправлення останнього без призначення йому кримінального покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру та передання його під нагляд матері.

Вказані примусові заходи виховного характеру сприятимуть його виправленню та вихованню, оскільки саме таке рішення, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений.

Арешт накладений ухвалами слідчого судді Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 16.07.2024 року підлягає скасуванню.

Судові витрати на залучення експертів в даному кримінальному провадженні за проведення інженерно-транспортну експертизу №СЕ19/107-24/7271-ІТ від 13.08.2024, яку проведено експертами Закарпатського НДЕКЦ МВС України, витрати на проведення експертизи становлять 2271,84 грн, інженерно-транспортну експертизу №СЕ19/107-24/7270-ІТ від 12.08.2024, яку проведено експертами Закарпатського НДЕКЦ МВС України, витрати на проведення експертизи становлять 2271,84 грн., інженерно-транспортну експертизу №СЕ19/107-24/7272-ІТ від 15.08.2024, яку проведено експертами Закарпатського НДЕКЦ МВС України, витрати на проведення експертизи становлять 3029,12 грн., інженерно-транспортну експертизу №СЕ19/107-24/11544-ІТ від 19.11.2024, яку проведено експертами Закарпатського НДЕКЦ МВС України, витрати на проведення експертизи становлять 3183,60 грн., загальна сума: 10 753,40 грн. підлягають віднесенню на рахунок держави, оскільки неповнолітній ОСОБА_4 не є обвинуваченим та відносно нього постановляється ухвала про застосування примусових заходів виховного характеру, а також у суду відсутні відомості про наявність у останнього або законного представника майна чи коштів, що є власністю ОСОБА_4 , або самостійного заробітку (заробітної плати, стипендії тощо).

Запобіжний захід відносно неповнолітнього ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст. 22, ст. 97, ст. 105 КК України, ст.ст. 369-372, 376, 392-395, 498, 500, 501 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000463 від 02.07.2024, за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, учня 10 класу Чопського ліцею ім. Іштвана Сечені, не одруженого, раніше не судимого, примусовий захід виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме заборони перебувати за межами постійного місця проживання без супроводу дорослих, в період часу з 21.00 години до 06.00 години терміном 1 рік; заборони відвідувати розважальні заклади терміном 1 рік, передавши неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити тривалість заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 терміном 1 (один) рік.

Роз`яснити ОСОБА_4 про те, що він своїми діями завдав шкоди правам та інтересам потерпілому, оголосити осуд за такі його дії та попередити про більш суворі правові наслідки, які можуть настати у разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

Процесуальні витрати у розмірі 10 756 (десять тисяч сімсот п`ятдесят шість) гривень 40 коп., пов`язані з проведенням судових експертиз на залучення експертів, віднести за рахунок держави.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.07.2024 (справа № 308/11685/24, провадження 1-кс/308/4155/24) на транспортний засіб марки «Ford»,моделі «Focus» д.н.з НОМЕР_3 ,який поміщено на спец.майданчик відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП вЗакарпатській області за адресою: c. Оноківці, вул. Головна,55,власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , скасувати та залишити в законному володінні власника - ОСОБА_9 (згідно проколу передання арештованого майн для подальшого відповідального зберігання від 28.08.2024).

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.07.2024 (справа № 308/11685/24, провадження 1-кс/308/4154/24) на мотоцикл марки «Spark», моделі «SP125C-1CF», д.н.з « НОМЕР_5 », який поміщено на спец. майданчик відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за адресою: c. Оноківці, вул. Головна, 55, скасувати.

Речові докази, а саме: транспортний засіб марки «Ford»,моделі «Focus» д.н.з НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 вважати повернутими власнику - ОСОБА_9 (згідно проколу передання арештованого майн для подальшого відповідального зберігання від 28.08.2024); мотоцикл марки «Spark», моделі «SP125C-1CF», д.н.з « НОМЕР_5 » - повернути власнику.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1