Справа № 369/4442/24 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4681/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2024 року, якою кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як встановлено судом першої інстанції, 22.04.2021, близько 14 години 25 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Dodge JOURNEY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі Київ-Одеса у Фастівському районі Київської області, в лівій крайній смузі для розвороту ліворуч по напрямку руху в сторону м. Одеса, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 б), д) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху України), відповідно до якого «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створити небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не була уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, невчасно відреагувала на її зміну, в порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», проявила злочинну самовпевненість, не врахувала дорожню обстановку, не обрала безпечну швидкість руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, внаслідок чого на 19 км + 300 м даної дороги, не впоралася з керуванням автомобіля марки «Dodge JOURNEY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснила зіткнення з автомобілем марки «OPEL Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який стояв нерухомо в лівій крайній смузі для розвороту ліворуч на червоний сигнал світлофора.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «OPEL Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , згідно висновку експерта №243/23 від 31.01.2024 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми голови: садна потиличної ділянки, крововилива в м`які тканини (підапоневротична гематома) потиличної ділянки, садна в лобній ділянці, перелому передньої стінки лівої верхньощелепної пазухи, перелому 24 зуба, синця на правому стегні, які утворилися від дії тупого/их предмету/ів, при такому виді транспортної травми, як травма в салоні автомобіля, та у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5, 2.3 б), д) та 12.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої та закриття провадження відносно неї у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2024 року клопотання захисника ОСОБА_8 задоволено. Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження закрито. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченої ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок вчинення кримінального правопорушення - залишено без розгляду. Вирішено питання речових доказів

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2024 року та перекваліфікувати справу і притягнути ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання на строк до 8 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпілий зазначає, що з оскаржуваною ухвалою категорично не погоджується і вважає її незаконною та не справедливою, висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ухвала прийнята з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального кодексу.

Вказує, що порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5, 2.3 б),) та 12.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, але як наслідок даної транспортної пригоди потягнуло більш тяжкі розлади здоров`я і потерпілий отримав 2-гу групу інвалідності, що підтверджується останньою випискою з КНП « Київська міська клінічна лікарня №18 та довідкою МСЕК .

Орган досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Але 2 група інвалідності тягне за собою тяжкі тілесні ушкодження, що кваліфікуються ч. 2 ст. 286 КК України. Таким чином, не об`єктивно кваліфіковано дану справу.

Крім того, потерпілий звертає увагу, що маючи на своєму повному фінансовому забезпеченні трьох малолітніх дітей, та дружину, яка знаходиться у декретній відпустці, дана ситуація спричинила для потерпілого порушення нормальних життєвих умов життя.

До того ж, фактично судом першої інстанції було допитано лише ОСОБА_7 , та винесене рішення ґрунтується лише на її показах.

Також, клопотання потерпілого про призначення додаткової судово-медичної експертизи на експертизу згідно висновку експерта № 243/23 від 31.01.2024 року не прийнято до уваги, а це суттєво впливає на перекваліфікацію справи з ч. 1 ст. 286 КК України в ч. 2 ст. 286 КК України керуючись ст. 338 КПК України.

А також заперечення на клопотання захисника ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності не прийнято до уваги.

Разом з тим, потерпілий звертає увагу суду, на те, що обвинувачена ОСОБА_7 не вибачалась перед ним, не вживала заходів для відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди на протязі всього часу, а саме з 22 квітня 2021 року по теперішній час, ніякого співчуття та ініціативи в прояві допомоги внаслідок ситуації, що спричинила розлад здоров`я та пошкодження майна потерпілого через її дію, Тому, ОСОБА_9 вважає що її виправлення без відбування покарання у вигляді позбавлення волі є неможливим, а так як потерпілий отримав велику кількість негативних наслідків і по здоров`ю, працездатності, погіршення морального стану, апелянт вважає, що ОСОБА_7 заслуговує на більш суворе покарання, а саме максимальне покарання, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України - 8 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке було вчинене 22.04.2021. Судом першої інстанції встановлено те, що із моменту вчинення даного кримінального правопорушення закінчилися строки давності, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Обставин, які би зумовлювали зупинення чи переривання перебігу указаних строків, відповідно до ч.2 і ч.3 ст.49 КК України, у ході судового розгляду не встановлено. Врахувавши наведені обставини, отримавши згоду обвинуваченої та виконавши усі процесуальні процедури, що необхідні для вирішення питання про застосування строків давності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, належним чином мотивувавши своє рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст.49 КК України за наявності зазначених вище підстав та згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності саме із підстав закінчення строків давності є обов`язком суду.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що перелік підстав та умов для звільнення особи від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст.49 КК України є вичерпним.

Апеляційна скарга потерпілого не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення.

Доводи потерпілого про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченої і притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням їй покарання на строк до 8 років позбавлення волі, є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного КПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_7 не пред`являлось та не було предметом перевірки суду першої інстанції, а у відповідності до вимог ч. 4 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Крім того, зміна правової кваліфікації судом апеляційної інстанції не вирішується на стадії апеляційного розгляду, оскільки виходить за межі повноважень апеляційного суду та безумовно призведе до погіршення становища обвинуваченої, що є неприпустимим.

Наведене указує на те, що доводи, які наведені потерпілим не можуть бути підставою для скасування ухвали про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв?язку із чим залишає цю ухвалу без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2024 року, щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Судді ______________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4