ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1400/25 Справа № 191/2877/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000075 від 02.06.2022 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луганську Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 7 статті 111-1 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2025 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк на п`ятнадцять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, судових, правозахисних і правоохоронних органах строком на п`ятнадцять років та з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та йому призначено покарання за добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, вчиненого за наступних обставин.

В період часу з початку травня 2022 року, більш точний час встановити за об`єктивних причин не вдалося, ОСОБА_7 , будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 4 годині ранку 24.02.2022 р. повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого було повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на території міста Старобільська Луганської області діючи умисно, протиправно, достеменно знаючи про те, що окупаційні війська, так званої луганської народної республіки», є незаконними і провадять свою діяльність на території України всупереч нормам чинного законодавства України та міжнародних договорів при невстановлених органом досудового слідства обставинах, під час воєнного стану, маючи злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, добровільно зайняв посаду «виконувача обов`язків прокурора Старобільського району» в незаконному правоохоронному органі, так званій, «прокуратурі Старобільського району луганської народної республіки» створеній на тимчасово окупованій території Старобільського району Луганської області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що стороною обвинувачення не було надано достатніх та належних доказів «добровільності зайняття посади» ОСОБА_7 , що залишилося поза увагою суду. Вказує на відсутність доказів причетності останнього до інкримінованого злочину.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, вирок суду скасувати та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 .

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вирок суду вважав законним та обґрунтованим і просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_7 повідомлений про час і дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, в порядку ч. 8 ст. 135, ч. 3 ст. 323 КПК, у зв`язку з чим прокурор та захисник просили проводити апеляційне провадження без участі обвинуваченого, оскільки дане кримінальне провадження здійснюється за процедурою (in absentia) в порядку спеціального судового розгляду.

Мотиви апеляційного суду.

Щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з огляду на здійснення щодо нього спеціального судового провадження (in absentia).

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 висунуте обвинувачення та оскарженим вироком його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 1111 КК.

ОСОБА_7 неодноразово викликався до органу досудового розслідування для проведення слідчих та розшукових дій, про що опубліковані повістки в газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті офісу Генерального прокурора (т. 2 а.с. 203-209).

16 серпня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру, повідомлення про що опубліковане в газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 16 серпня 2022 року № 177 (7298) та на сайті офісу Генерального прокурора, а також про виклик до слідчого (т. 2 а.с. 211-227).

Ухвалою слідчого судді від 02 вересня 2022 року ОСОБА_7 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

06 жовтня 2022 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання прокурора та надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, про що повідомлено в газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 11 жовтня 2022 року № 218 (7339) та на сайті офісу Генерального прокурора, де опубліковане повідомлення про постановлення слідчим суддею ухвали про здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 та повістка про його виклик до слідчого (т. 3 а.с. 170, 219-224).

ОСОБА_7 неодноразово відповідно до вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК, викликався до прокурора для вручення повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення та допиту в якості підозрюваного, шляхом публікації повісток про виклик в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, однак у визначений прокурором час, ОСОБА_7 не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив.

Враховуючи, що ОСОБА_7 неодноразово, більш як два рази, відповідно до вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК, викликався до прокурора, однак у визначений час не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, підозрюваний оголошений в розшук, здійснення якого доручено оперативному підрозділу третього управління ГУ СБУ (з дислокацією в м. Сєвєродонецьк Луганської області) в Донецькій та Луганській областях (т. 3 а.с. 44-50).

Вищевикладене свідчить, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

01 листопада 2022 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року ухвалено рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно ОСОБА_7 та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого.

Судові повістки про виклик публікувались місцевим судом в газеті Урядовий кур`єр, на сайті суду (т. 1 а.с. 86-92, 114-120, 134-137, 151-152, 201-202, 209-215, 239-240, т. 4 а.с. 1-2, 26-30, 34-38, 42-43, 50-55, 72-77, 87-90).

Судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами (п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК).

29 січня 2025 року ухвалено обвинувальний вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області стосовно ОСОБА_9 за ч. 7 ст. 1111 КК, який є предметом даного апеляційного оскарження.

Ухвалами апеляційного суду від 10 березня 2025 року та 20 березня 2025 року, відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційний розгляд.

Повістка про виклик обвинуваченого у судове засідання, призначене на 17 квітня 2025 року, відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК опублікована на офіційному сайті Дніпровського апеляційного суду (т. 4 а.с. 124) та в газеті Урядовий кур`єр (т. 4 а.с. 125).

Зазначений спосіб повідомлення обвинуваченого відповідно до положень кримінального процесуального законодавства є належним ознайомленням його зі змістом виклику (абз. 8 ч. 3 ст. 323 КПК).

ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про зміст судових повісток, дату та час судових засідань, як в суді першої, так і апеляційної інстанції, знав про розгляд судами першої та апеляційної інстанцій кримінального провадження стосовно нього, однак не прибув на судові виклики, перебуває на тимчасово окупованій території, що свідчить про ухилення від явки на судові виклики.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 323 КПК судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У зв`язку з тим, що останнє відоме місце проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 , що наразі перебуває на тимчасово окупованій території, з якою відсутній поштовий зв`язок, не надсилались повістки та процесуальні документи поштою, надсилались захиснику та опубліковувались в порядку ст. 135 КПК.

Ефективний правовий захист ОСОБА_7 в судах першої та апеляційної інстанції здійснював адвокат ОСОБА_6 , який подав апеляційну скаргу та здійснював захист безпосередньо в судових засіданнях.

Отже, судове провадження в суді першої та апеляційної інстанції проведені в порядку in absentia відповідно до вимог КПК, з дотриманням прав обвинуваченого на доступ до правосуддя та забезпечення права останнього на захист.

Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту по суті.

За змістом ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження та ін.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ст. 91 КПК).

За змістом ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ч. 1 ст. 92).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі ККС ВС) від 05 жовтня 2021 року у справі № 589/5015/19, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Обсяг розгляду в суді апеляційної інстанції має бути таким, щоб він дозволив відповісти на всі доводи апеляційної скарги і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду.

Таким чином, процесуальні вимоги сторін відіграють роль орієнтиру, показуючи, з якими частинами судового рішення учасник судового провадження не погоджується, та зобов`язують апеляційну інстанцію надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник не ставив питання про повторне дослідження доказів та з відповідним окремим клопотанням не звертався, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведений в межах доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги захисника, які зводяться до того, що не підтверджено доказами, що ОСОБА_7 добровільно зайняв посаду в незаконних правоохоронних органах, що залишено поза увагою суду першої інстанції і таким чином не встановлено належних доказів причетності останнього до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, матеріали кримінального провадження, законність та обґрунтованість висновків і мотивів суду першої інстанції, викладених в оскарженому вироку, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вищезазначені положення кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав належним чином, а доводи захисника є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 7 ст. 111-1 КК, який ґрунтується на доказах, належним чином досліджених в суді першої інстанції, які викладені у вироку та перевірені апеляційним судом.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань, зміст яких детально викладено у вироку, безпосередньо допитаних під час судового розгляду свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також досліджених в ході судового розгляду письмовими доказами.

Так, відповідно до показань свідка ОСОБА_10 , після закінчення навчання у 2009 році він був розподілений на роботу в прокуратуру м. Краснодона, де там вже працював ОСОБА_7 , з яким щодня бачилися. Він був з доволі заможної родини і їздив кожного дня з м. Луганська до м. Краснодона та взагалі він був грамотним, відповідальним працівником. Разом працювали до 2012 року, потім він перейшов працювати до Луганської обласної прокуратури. Після окупації та захоплення прокуратури у 2014 році ОСОБА_7 спочатку вагався, але потім зайняв посаду в прокуратурі окупаційної влади. У 2015-2016 роках бачив публікації з ним. А вже після повномасштабного вторгнення дізнався, що ОСОБА_7 зайняв посаду прокурора в Старобільській прокуратурі так званої лнр. Останній раз свідок бачив ОСОБА_7 навесні 2014 року, коли він (свідок) виконував обов`язки прокурора Міловської прокуратури, і це було якраз у той день, коли захопили обласну прокуратуру. ОСОБА_7 був людиною поміркованою, хитрою. Про його вагання щодо співпраці з окупаційною владою відомо від спільних знайомих. Також відомо, що йому тоді запропонували посаду в Генеральній прокуратурі лнр. Свідок вважає, що вибір ОСОБА_7 був зумовлений захистом бізнес-інтересів його сім`ї. Чи був тиск на ОСОБА_7 не знає, але можливість виїхати була у всіх. Зокрема, у той же час прокурор ОСОБА_16 виїхав, а Солонина лишився. Йому відомо, що у м. Старобільськ окупаційні війська зайшли на початку березня. Велика кількість працівників прокуратур різних районів повиїжджали та така можливість виїжджати була, бо він особисто зміг заїхати у м. Луганськ і виїхати, коли воно вже було окуповане.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, що ОСОБА_7 у 2014 році, коли частина Луганської області була окупована, почав працювати в прокуратурі окупаційної влади. У 2022 році їй стало відомо, що ОСОБА_7 почав працювати прокурором Старобільської прокуратури. Під час досудового розслідування їй демонстрували фото, на яких вона впізнала ОСОБА_7 за рисами обличчя, зростом (у нього високий зріст), будовою тіла, короткою зачіскою. Свідок працювала разом з ОСОБА_7 з квітня 2010 року, коли перевелася у прокуратуру м. Краснодона, де він вже працював. Приблизно у 2011 році ОСОБА_7 був переведений в Луганську обласну прокуратуру. У Краснодоні працювали в одній будівлі та бачилися кожного робочого дня, тому знала його зовнішність дуже добре. Про те, що ОСОБА_7 у 2022 році почав працювати в Старобільській прокуратурі дізналась з мережі інтернет.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції у судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_7 познайомився у 2010 році. Приблизно півроку з ним разом працював у Луганській прокуратурі. Потім у серпні 2011 року свідок перевівся, а ОСОБА_7 у 2012-2013 р. був переведений. Останній раз бачив його у липні чи серпні 2014 року. Свідок зазначив, що ОСОБА_7 не виявляв прихильності до окупаційний формувань. Він коли звільнився з прокуратури сказав, що повертається у м. Луганськ, бо в нього там дім і родина. Він (свідок) говорив ОСОБА_7 , щоб не йшов працювати до прокуратури лнр. Також він впізнав ОСОБА_7 , коли йому пред`являли фото у 2022 році, бо він дуже високий, крупної тілобудови, має кругле обличчя, дуже добре знав ОСОБА_7 та це не могли бути старі фото, бо він змінився та й форма була окупаційна. Йому не відомо яку посаду зайняв ОСОБА_7 , про це дізнався під час допиту, що він працівник прокуратури лнр. Щодо того, чи добровільно зайняв посаду йому не відомо.

За показами свідка ОСОБА_13 приблизно у 2012 році він познайомився з ОСОБА_7 , бо працювали в одному відділі Луганської обласної прокуратури. Він був високий, з короткою зачіскою. У травні 2014 року з Луганська багато працівників, у тому числі і він, виїхали спочатку до м. Сватове, а потім до м. Старобільська. ОСОБА_7 лишився у м. Луганську. Йому відомо, що ОСОБА_7 зайняв посаду прокурора Старобільської прокуратури. ОСОБА_7 бачив приблизно у травні 2014 року. Він приїжджав у м. Старобільськ. Свідок також пояснив, що він з 2014 року до 2020 року працював у Луганській обласній прокуратурі. Всі бачили інформацію на сайті прокуратури лнр, де був зазначений ОСОБА_7 . Не може судити щодо добровільності зайняття посади ОСОБА_7 , але знає, що у 2014 році всі, хто пішов працювати у прокуратуру лнр, зробили це добровільно. Знає про це, бо всім працівникам прокуратури приходили повідомлення з пропозицією працювати в прокуратурі лнр. Впевнений на 100%, що на фото ОСОБА_7 .

Як пояснив свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні суді першої інстанції, який знає ОСОБА_7 , бо працював з ним в Луганській обласні прокуратурі, йому відомо, що останній працював у прокуратурі Старобільського району після його окупації, виконував обов`язки прокурора. Востаннє бачився з ОСОБА_7 на початку 2014 року у прокуратурі Луганської області. Не помічав прояві прихильності лнр у ОСОБА_7 . Відомо, що він працював в офісі генеральної прокуратури лнр, але яка посада невідомо. Під час допиту йому пред`являли фото, на яких він впізнав ОСОБА_7 у формі і головному уборі, не українського зразка. Впізнав його за кремезною статурою, коротким волоссям та рисами обличчя, які особливо не змінилися з часу останньої зустрічі. Інформацію щодо виконання обов`язків прокурора Старобільського району свідок отримав з соціальних мереж та Телеграма, а також те, що ОСОБА_7 у 2014 році почав працювати на окупантів отримав з сайту «прокуратура лнр», де був список тих, хто перейшов працювати до них, і в ньому був ОСОБА_7 . Чи добровільно зайняв посаду в Старобільській прокуратурі - не може стверджувати, але після окупації м. Луганська він добровільно там лишився і почав працювати в прокуратурі лнр.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що він працював у 2013 році з ОСОБА_7 . Після повномасштабного вторгнення була на інтернет ресурсах інформація, що ОСОБА_7 зайняв посаду прокурора Старобільського району лнр. Останній раз бачив ОСОБА_7 навесні 2014 року, але ще до того, як будівля Луганської обласної прокуратури була захоплена. Близько з ОСОБА_7 не спілкувався, тому про його можливі наміри нічого не відомо. Йому пред`являли фото, на яких він впізнав ОСОБА_7 у формі біля Старобільської прокуратури та з дітьми. Впізнав за кремезною та високою статурою, але він став старшим. Свідок також зазначив, що якщо людина з 2014 року не здійснила жодних дій, щоб виїхати з окупованої території, як це зробило більшість, то він думає, що це його добровільне рішення що добровільного зайняття посади. ОСОБА_7 був впевненою у собі людиною.

Крім того, з досліджених судом першої інстанції в ході судового розгляду протоколів огляду Інтернет сторінок від 08.06.2022, від 09.06.2022, від 09.06.2022, від 10.06.2022, від 23.06.2022, від 28.07.2022, від 28.07.2022, від 10.08.2022, від 30.08.2022, від 08.10.2022, від 29.09.2022, від 07.10.2022, від 11.10.2022, від 21.10.2022, з додатками до них, слідує, що на розміщених публікаціях з фотографіями зображена особа, ззовні схожа на громадянина України ОСОБА_7 як «виконувача обов`язків прокурора Старобільського району лнр».

При цьому згідно з висновком експерта №151 від 08.10.2022 проведеної портретної експертизи за матеріалами кримінального провадження на наданих експертам на дослідження додатків (дисків СD-R) до протоколів огляду від 08.06.2022, 10.06.2022, 23.06.2022, 10.06.2022, 28.07.2022, на яких записані папки під назвою «web-сторінка» зі збереженими Інтернет сторінками публікації, а також додаток до відповіді оперативного підрозділу від 16.06.2022 на доручення прокурора з особовою карткою Державної міграційної служби України про надання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 паспорту громадянина України з його зображеннями, встановлено, що на них зображена одна й та сама особа.

Відповідальність за ч. 7 ст. 111-1 КК настає за колабораційну діяльність, зокрема за добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Надаючи оцінку сукупності наведених доказів, їх допустимості, належності, достовірності та достатності, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані та докази, дав їм належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК та встановив передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК.

Доводи апеляційної скарги захисника є аналогічними з правовою позицією сторони захисту в суді першої інстанції, яку місцевий суд належним чином перевірив і виклав переконливі мотиви прийнятого рішення, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, на які посилалась сторона захисту.

Твердження захисника про відсутність доказів, що ОСОБА_7 добровільно зайняв посаду «виконувача обов`язків прокурора Старобільського району», спростовуються показаннями допитаних свідків, які підтвердили, що кожний мав можливість виїхати з окупованої території, що і зробила більшість працівників прокуратури. Зокрема свідок ОСОБА_13 пояснив, що працівникам приходили повідомлення з пропозицією працювати в прокуратурі лнр та у 2014 році всі, хто пішов працювати у прокуратуру лнр, зробили це добровільно, а свідок ОСОБА_14 , як і свідок ОСОБА_15 , також зазначили, що після окупації м. Луганська ОСОБА_7 добровільно там залишився і почав працювати в прокуратурі лнр. Вказане свідчить про добровільне зайняття ОСОБА_7 посади в незаконному правоохоронному органі, так званій «прокуратурі Старобільського району лнр», створеній на тимчасово окупованій території Старобільського району Луганської області.

З огляду на формулювання диспозиції ч. 7 ст. 111-1 КК сам факт добровільного зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, є достатнім для кваліфікації відповідних дій за цією кримінально-правовою нормою.

Вищезазначені показання свідків узгоджуються з протоколами огляду інтернет-сторінок з відповідними публікаціями, на яких ОСОБА_7 представляється, як «виконувача обов`язків прокурора Старобільського району». Крім того, вказані свідки підтвердили під час допиту, що працювали з ОСОБА_7 та впізнали його під час пред`явлення фото з ним на досудовому розслідуванні.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 54 КПК).

Відповідно до статті 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали звукозапису та електронні носії інформації.

Відомостей, які б свідчили про те, що обвинувачений зайняв вказану посаду не добровільно, зокрема під психічним чи фізичним примусом або внаслідок крайньої необхідності, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 411 КПК cудове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Суд апеляційної інстанції, зіставивши зміст показань вказаних свідків, які викладені у вироку суду та які зафіксовані на технічних носіях судових засідань та перевіривши інші докази кримінального провадження доходить висновку, що вони узгоджуються у повному обсязі і судом не було допущено невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Установлені судом першої інстанції фактичні обставини цього кримінального провадження свідчать про те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке було закінченим з моменту зайняття ним посади, факт якого доведено дослідженими судом доказами.

Визначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. 50, 65 КК та правильно врахував характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є умисним, закінченим, особливо тяжким злочином, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, до обставин, що обтяжують покарання суд першої інстанції, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 67 КК правильно відніс вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Таким чином, враховуючи характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого неможливе без його ізоляції від суспільства, а покарання має бути призначено у вигляді позбавлення волі в максимальному розмірі, визначеному санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК, з додатковим покаранням у виді конфіскації майна та позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, судових, правозахисних і правоохоронних органах і таке покарання відповідає вимогам ст. 50, 55, 65 КК є справедливим, законним та співмірним з тяжкістю та характеру вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК, забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність і ним не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2025 року стосовно ОСОБА_7 за частиною 7 статті 111-1 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4