Провадження №1-кп/761/881/2024
В И Р О К

іменем України

18 листопада 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва, кримінальне провадження №0003726 від 28.04.2020 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною середньою освітою, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України

У С Т А Н О В И В:

28.04.2020, ОСОБА_5 , приблизно о 20 год. 00 хв., прибув на автомобілі марки «Dacia Logan», д.н.3. НОМЕР_1 , синього кольору, з номером кузова НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_6 , до парковки за адресою: АДРЕСА_2 , де припаркувавши автомобіль, ОСОБА_5 став ходити по парковці оглядати автомобілі на предмет наявності речей, які б можна було викрасти. Приблизно о 20 год. 10 хв., 28.04.2020, ОСОБА_5 , перебуваючи за адресо: АДРЕСА_2 , виявив автомобіль марки «Hyuindai Accent», д.н.3. НОМЕР_3 , який під?їхав та припаркувався поблизу парковки, після чого водій якого зі своєю дружиною, зачинивши авто на сигналізацію, пішов у власних справах. В цей час, ОСОБА_5 , за допомогою пристрою у полімерному корпусі чорного кольору з антеною, який є кодграббером виконаним у корпусі пульта автомобільної сигналізації Sheriff TX940, підійшовши до автомобіля марки «Hyuindai Accent», Д.н.3. НОМЕР_3 , відсканував код сигналізації вказаного вище автомобіля.

Надалі, ОСОБА_5 , впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, проник в салон автомобіля, звідки з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, таємно повторно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_7 , а саме наплічник чорного кольору марки «Mil Так», вартістю 385 грн. 00 коп., в середині якого знаходився ноутбук марки «ASUS», у корпусі темно-сірого кольору з серійним номером N56L82Н, із зарядним пристроєм, вартістю 11 000 грн. 00 коп.; портативний зарядний пристрій марки «Pawer Bank», в корпусі чорного кольору, вартість якого становить 170 грн. 00 коп.; розкладний ніж марки «Browning», виготовлений з металу сірого кольору. вартість якого становить 179 грн. 00 коп.; зв?язка, ключів; різноманітні лікарські засоби, які не представляють матеріальної цінності для потерпілого та портативний зарядний пристрій марки «НОСО» в корпусі чорного кольору, вартістю 99 грн. 50 коп.

Своїми неправомірними діями ОСОБА_5 завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 11 833,50 гривень (одинадцять тисяч вісімсот тридцять три грн. п?ятдесят коп.). Після цього, ОСОБА_5 , з місця скоєння злочину зник у невідомому напрямку, проте через певний час, а саме о 20 год. 50 хв., за адресою: АДРЕСА_3 , був затриманий працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме, таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище,

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, вказавши, що дійсно 28.04.2020, приблизно о 20 год. 00 хв., прибув на автомобілі марки «Dacia Logan», до парковки за адресою: АДРЕСА_2 , де припаркувавши автомобіль, почав оглядати територію. Надалі, помітивши один автомобіль, за допомогою пристрою який є кодграббером відсканував код сигналізації вказаного вище автомобіля Hyuindai Accent», Д.н.3. НОМЕР_3 , проник в нього, та викраз з авто сумку з ноутбуком. Покинувши місце події, згодом обвинуваченого буор затримано поліцією. Викрадене майно, обвинуваченим було повернуто. У скоєному останній щиро розкаюється.

Покази обвинуваченого ОСОБА_8 є послідовними, логічними, за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінальних правопорушень, і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності потерпілого, зважаючи на визнання обвинувачени вини, суд дійшов висновку про можливість з`ясувати всі обставини справи за їх відсутності відповідно до ст.325 КПК України.

Враховуючи, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та, беручи до уваги, що захисник і прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

За встановлених обставин суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушень, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, доведена повністю, вона ніким не оспорюється.

Разом з тим, надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у сховище.

Суд вважає, що підстав для кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України, за кваліфікуючою ознакою повторність немає.

Так, згідно ч.1 ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до вимоги про судимість вбачається, що до Святошинського районного суду м. Києва 29.03.2019 року скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України, станом на 18.11.2024 року ОСОБА_5 є таким, що не судимий.

На час ухвалення вироку суду інше кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 яке направлено органом досудового розслідування з обвинувальним актом до суду, не розглянуто по суті й обвинувального вироку не постановлено.

Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2020 року (справа №591/4366/18; провадження № 51-1122кмо20) сформульовано висновок щодо застосування кваліфікуючої ознаки повторності. Зокрема, Об`єднана палата Верховного Суду вказала, що єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою "повторно" без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки "повторно", є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів у одному кримінальному провадженні.

Таким чином, у ситуації, коли в одному кримінальному провадженні розглядається два і більше епізоди вчинення тотожних чи однорідних злочинів, для повторності злочинів не має значення, була чи не була особа засуджена за раніше вчинений злочин. Проте у випадку розгляду різних кримінальних проваджень стосовно однієї особи, така обставина має значення, а тому повторність має місце лише у разі постановлення щодо особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочині в іншому кримінальному провадженні.

При цьому за змістом судового рішення Об`єднана палата Верховного Суду вказала, що сам факт вчинення злочину не вперше утворює повторність без постановлення обвинувального вироку суду стосовно особи лише у випадку, коли такий факт розслідується органом досудового слідства чи розглядається судом з іншим епізодом тотожного або однорідного злочину в одному кримінальному провадженні, тобто лише за умови, коли суд безпосередньо досліджує докази й у вироку встановить доведеність винуватості особи одночасно за всіма епізодами кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому.

Таким чином, суд вважає за необхідне виключити з пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення повторність, як кваліфікуючу ознаку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальне правопорушення.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який працює неофіційно зі слів, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, має визначене місце проживання, на обліку в спеціалізованих медичних установах не перебуває, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, неповнолітніх дітей та/або батьків похилого віку на утриманні не має, за місцем проживання характеризується посередньо.

Оцінюючи особу обвинуваченого, суд зважує на роз`яснення, що містяться в абзаці 3 пункту 3 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до якого, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обвинувачений має офіційне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується формально посередньо, на момент постановлення вироку офіційно не працевлаштований, на момент вчинення злочину хоч і до кримінальної відповідальності притягувався, за вчинення аналогічних злочинів, однак на момент ухвалення вироку не є судимим за даними наявної документації, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Згідно ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого за вчинення злочину передбачених ч.3 ст. 185 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено та прокурор на такі обставини не посилався.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного з врахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі. Між тим, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети кримінального правопорушення, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних властивостей обвинуваченого, зокрема його віку, стану здоров`я, способу життя, обставин, що пом`якшують та обтяжуються покарання.

Так, суд приходить до висновку, що вищенаведене істотно знижує фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, тобто можливість виправлення останнього без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього судом обов`язків у відповідності до ст. 76 КК України.

Між тим, суд не знаходить підстав для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання.

Також, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, який було застосовано до обвинуваченого ОСОБА_5 .

Так, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2020 року до ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 42 040 гривень, яка була внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА України у м. Києві.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено суд вважає, за доцільне заставу повернути заставодавцю, після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 369-374, 394 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , від відбування призначеного покарання з випробуванням - іспитовим строком, тривалістю 2 (два) роки, якщо протягом указаного строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , у вигляді застави з покладеними обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками - скасувати.

Заставу визначену ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.04.2020 у розмірі 42040 гривень, внесену за обвинуваченого ОСОБА_5 , на депозитний рахунок ТУ ДСА України у м. Києві - повернути заставодавцю відповідно до ст. 182 КПК України, після набрання вироком суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз:№17-1/1286, № 13-1/952 2451 (дві тисячі чотириста п`ятдесят одна гривня) гривень 50 копійок.

Речові докази у справі:

DVD-R - диски з відеозаписами із відеокамер спостереження за адресою: АДРЕСА_3 - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження;

мобільний телефон марки «Samsung», чорного кольору. ІМЕН НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 ; шкіряна сумка через плече; USB-кабель білого кольору; гігієнічна помада марки «Nixea»; зв?язка ключів; газовий балон марки «Терен-4»; клей «Момент»; гаманець чорного кольору, з грошовими коштами у сумі 10 (десять) гривень; пластикова колба «Екоцид С»; металевий предмет зі шнурками; розкладний ніж з оранжевою ручкою; металеве свердло: електронний годинник чорного кольору; коробка чорного кольору, з маркуванням «Motorola», всередині якої наявний один навушник, які передані власнику ОСОБА_5 , для зберігання - залишити у володінні останнього.

пластиковий предмет, чорного кольору, зовні схожий на пульт від автомобільної сигналізації, з маркуванням на ньому «Sherif» та серійним номерфу «PIT 4BTX940LCD», - знищити.

Вирок суду першої інстанції, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляції до Шевченківського районного суду м. Києва.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шевченківського

районного суду м. Києва ОСОБА_9