Справа № 173/3396/24
Провадження №1-кп/173/73/2025
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

08 січня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000430 від 12 серпня 2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця п. Шаумян, Георгіївського району, Ставропольського краю, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, військовослужбовця за мобілізацією військової частин НОМЕР_1 , оператора 1-го відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу БпАК військової частини НОМЕР_1 , солдата, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Чорногірка, Березівського району, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця за мобілізацією військової частини НОМЕР_2 , стрільця - помічника гранатометника 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , солдата, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 194 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Верхньодніпровському районному суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000430 від 12 серпня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 194 КК України.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження призначений на 11 годину 00 хвилин 08 січня 2025 року.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області стосовно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на 60 діб до 10 січня 2025 року включно.

На електронну адресу суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на 60 днів, зважаючи на те, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України станом на теперішній час не перестали існувати. Прокурор наполягає, що більш м`які заходи забезпечення кримінального провадження не будуть дієвими. Свою позицію обґрунтував тим, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 копію клопотання прокурора отримали ще 24.12.2024.

Потерпілі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали на адресу суду заяви з проханням розглядати справу без їх відсутності.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заперечували.

Суд, вислухавши учасників судового провадження та вивчивши клопотання прокурора дійшов такого висновку.

Солдат ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, та перебуваючи на посаді курсанта навчального взводу, навчальної роти військової частини НОМЕР_3 , у званні солдат, в порушення вимог ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися ст. 41 Конституції України та Законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, та перебуваючи на посаді курсанта навчального взводу, навчальної роти військової частини НОМЕР_3 , у званні солдат, в порушення вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися ст. 41 Конституції України та Законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Так, 11 серпня 2024 року близько 22 год. 30 хв, ОСОБА_4 перебуваючи разом з солдатом ВЧ НОМЕР_3 ОСОБА_5 за місцем проживання малознайомого ОСОБА_6 у АДРЕСА_3 , вживали спиртні напої. Під час вживання алкогольних напоїв, у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 21070», державний номер НОМЕР_4 , 2005 року випуску, який належить гр-ці ОСОБА_7 1963 р.н. і тимчасово перебував у розпорядженні господаря будинку - ОСОБА_6 . Реалізуючи свій спільний протиправний умисел ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вступили у попередню змову направлену на незаконне заволодіння даним транспортним засобом.

Продовжуючи реалізовувати свій спільний протиправний умисел, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправний та відкритий характер свого діяння, в умовах воєнного стану, діючи спільно, спираючись на підтримку одне одного, ОСОБА_4 прослідував за потерпілим - господарем будинку - ОСОБА_6 у веранду будинку, де висловив йому спільну вимогу відвезти їх на автомобілі марки «ВАЗ 21070» до автовокзалу м. Верхньодніпровська. У свою чергу ОСОБА_6 , після вживання алкогольних напоїв, відмовив у поїздці до автовокзалу, в цей час ОСОБА_4 , взяв у руку предмет, схожий на ніж, та діючи з метою насильницького примусу ОСОБА_6 , реалізуючи свій спільний протиправний умисел, керуючись корисливим мотивом та корисливою метою, усвідомлюючи протиправний та відкритий характер свого діяння, в умовах воєнного стану, діючи спільно з ОСОБА_5 , спираючись на підтримку одне одного, ОСОБА_4 умисно наніс ОСОБА_6 один удар лезом предмету, схожого на ніж, у ліву руку. Подолавши опір потерпілого, ОСОБА_4 висловив вимогу повідомити їм - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 місцезнаходження ключів від автомобілю.

У свою чергу потерпілий ОСОБА_6 , отримавши тілесні ушкодження у вигляді різаної рани на шкірі передньо-внутрішньої поверхні лівого передпліччя, яка згідно п.п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за критерієм тривалості розладу здоров`я понад шести діб, але не більше 21 доби, та відкритої кровотечі, побоюючись за своє життя і здоров`я, повідомив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 місцезнаходження ключів від зазначеного вище автомобілю, які знаходились у шафі зали його будинку. Продовжуючи реалізовувати свій спільний протиправний умисел ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяли ключі від замка запалювання автомобілю «ВАЗ 21070», державний номер НОМЕР_4 , сівши у салон даного автомобілю, який знаходився на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_6 , при цьому ОСОБА_4 сів за кермо автомобілю, та за допомогою ключа завів двигун вищевказаного автомобілю, а ОСОБА_5 сів на заднє пасажирське сидіння. Після чого ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 виїхали на зазначеному вище автомобілі за межі території домоволодіння ОСОБА_6 , залишивши місце вчинення злочину, розпорядившись транспортним засобом на власний розсуд, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_7 матеріального збитку на суму 73600 гривень.

Крім того, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжуючи реалізовувати свій спільний протиправний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 11 серпня 2024 року, у невстановлений слідством час, знаходячись на автодорозі Т-0415 між населеними пунктами с. Водяне та с. Томаківка Верхньодніпровської ТГ, Кам`янського району, Дніпропетровської області, перебуваючи у салоні автомобілю марки «ВАЗ 21070», державний номер НОМЕР_4 , 2005 року випуску, яким вони незаконно заволоділи у АДРЕСА_3 , та який зареєстровано на гр. ОСОБА_7 , з метою уникнення подальшої відповідальності за вчинення незаконного заволодіння вищевказаним транспортним засобом, домовились знищити, шляхом підпалу даний автомобіль. При цьому ОСОБА_4 , діючи спільно із ОСОБА_5 , спираючись на підтримку одне одного, умисно, з використанням невстановленого слідством світлого зміненого нафтопродукту, вчинили підпал вищезазначеного автомобілю, внаслідок чого виникла пожежа даного автомобіля. Таким чином, умисними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знищено, шляхом підпалу майно потерпілої ОСОБА_7 у вигляді автомобіля марки «ВАЗ 21070», державний номер НОМЕР_4 , 2005 року випуску. Після вчинення чого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , залишили місце вчинення злочину.

Ухвалою слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти по 13 грудня 2024 року включно.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області стосовно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на 60 діб до 10 січня 2025 року включно.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Ризик це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, не даючи оцінки жодному доказу зібраному у справі, вважає за доцільне продовжити строк дії ухвали про тримання під вартою, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- ризик переховування від суду, що підтверджується тим, що перебуваючи на волі, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть переховуватись від слідства та суду, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено законом покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, тому усвідомлюючи факт невідворотності покарання за вчинений злочин у вигляді позбавлення волі можуть переховуватись від органу слідства та суду, оскільки не мають міцних соціальних зв`язків, після вчинення злочину покинули місце злочину та вчинили спробу покинути кордони Кам`янського району та при цьому були затримані працівниками поліції, що свідчить про наміри уникни ту відповідальності.

- незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні підтверджується тим, що перебуваючи на свободі обвинувачені можуть шляхом примусу та погроз здійснити вплив на потерпілих та свідків у кримінальному провадженню, оскільки їм відоме місце їх постійного проживання. За таких обставин, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілих та свідків та дослідження їх судом;

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що обвинувачені перебуваючи на волі з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за злочин, у вчиненні якого обвинувачуються, як військовослужбовці, можуть вчинити злочини, передбачені ст. 407, 408 КК України.

Разом з цим, судом враховано, що до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час досудового розслідування обирався запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який виявився не ефективним та не забезпечив належну поведінку підозрюваних, які самовільно залишили місце проходження служби та переховувались від органів досудового розслідування і суду. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 перебував у розшуку. Вищевикладене слугувало підставою для зміни запобіжного заходу щодо обвинувачених на перебування під вартою.

Суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що їм інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих та вчинення іншого кримінального правопорушення не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , судом на теперішній час не встановлено.

Більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених і запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам. Суду не надано відомості щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Крім того, ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину, вчиненого з застосуванням насилля до потерпілого, суд, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 176-178, 183, 193-194, 196, 197, 331, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на 60 діб до 08 березня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на 60 діб до 08 березня 2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Копію ухвали вручити обвинуваченим і направити начальнику гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 для організації виконання.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя: