печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

25 листопада 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши під час підготовчого судового засідання кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Кримінальне провадження стосовно вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, перебуває у провадженні суду на підготовчій стадії розгляду.

Захисником обвинуваченого було подано клопотання про повернення обвинувального акту.

В обгрунтування клопотання захисник зазначає, зокрема, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, захисник посилається на обставину, що фактично обставини кримінального правопорушення викладено неповно для створення, на думку захисника, хибної уяви про відсутність причинного зв`язку між порушеннями правил дорожнього руху в діях водія мотоцикла та наслідками, у вигляді тілесних ушкоджень його пасажиру. Крім того, захисник вказує, що у обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 керував технічно справним автомобілем, однак відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування відомості про проведення експертизи технічного стану чи відповідного огляду відсутні. Таким чином, захисник вважає що обвинувальний акт не містить конкретного обвинувачення, що унеможливлює здійснення ОСОБА_5 підготовки до захисту своїх прав. Також, захисник вказує, що всупереч вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить відомостей про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також, що прокурорм не було виконано вимог ст. 220 КПК України та передчасно складено обвинувальний акт.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого клопотання про повернення обвинувального акту підтримав, просив його задовольнити. Обвинувачений підтримав думку захисника.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого, зазначив, що обвинувальний акт повіністю відповідає вимогам КПК України, а підстави для його повернення відсутні. Потерпілий підтримав думку прокурора.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. У свою чергу, він повинен відповідати вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, яка передбачає вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим та прокурором.

Відповідно до ст. 314 КПК України підставою для повернення прокурору обвинувального акту є його невідповідність вимогам КПК України.

Вимоги до обвинувального акту викладені у ст. 291 КПК України.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність обвинувального акту вимогам Закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Так відповідно до п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України зазначено, що обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Щодо доводів захисника про неконтретність обвинувачення суд виходить з наступного.

Як передбачено ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває особі доступ до правосуддя.

Пункти а), в) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ЄКПЛ) встановлює: кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право бути негайно та детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Практика Європейського суду з прав людини наголошує на конкретності висунутих обвинувачень.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального Закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Яке вбачається з обвинувального акту, він містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення із зазначенням дій, які були вчинені обвинуваченим, а також обставини, які, відповідно до положень КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Крім того, з аналізу ст. 291 КПК України вбачається, що вона не містить жодної вимоги щодо змісту формулювання обвинувачення, його форми, об`єму тощо, а тому прокурор вправі викладати формулювання обвинувачення у такий спосіб, який вважає доцільним.

При розгляді кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні, суд не може вдаватися до оцінки доказів та повертати обвинувальний акт з посиланням на обставини, які підлягають дослідженню та перевірці під час судового розгляду кримінального провадження, зокрема, доказів технічного стану транспортного засобу обвинуваченого та результатів фототехнічної експертизи, на які посиається захисник, оскільки це є порушенням вимог ст. 14 КПК України.

Доводи захисника, про те, що в обвинувальному акті неповно викладені фактичні обставини, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки в обвинувальному акті викладаються ті фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Вказане означає, що визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акта належить до повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати від нього змінити їх виклад.

Незгода сторони захисту із викладом фактичних обставин, формулюванням обвинувачення за своїм змістом є запереченням проти нього, розгляд яких може бути здійснений на етапі судового розгляду кримінального провадження.

Крім того, під час підготовчого засідання не досліджуються будь-які докази на підтвердження, або спростування викладених прокурором фактичних обставин, а тому суд позбавлений можливості на даному етапі перевіряти чи встановлювати їх достовірність. Суд не може передчасно, без дослідження будь-яких доказів, надавати оцінку обставинам, викладеним в обвинувальному акті та ставити їх існування під сумнів, як того вимагає захисник. Своїми доводами захисник фактично порушує питання, яке не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні.

У цьому контексті, суд звертає увагу на правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові від 03.07.2019 року по справі № 273/1053/17, відповідно до якої кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг та повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, визначення ж обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Таким чином, суд вважає, що виклад фактичних обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_5 діяння та формулювання обвинувачення, наявні в обвинувальному акті, відповідають вимогам ч. 1 ст. 91 КПК України, тобто відображають обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Щодо відсутності в обвинувальному акті відомостей про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. суд дійшов наступного висновку.

Встановлення розміру завданої матеріальної шкоди є обов`язковою вимогою при складанні обвинувальних актів щодо вчинення кримінальних правопорушень з матеріальним складом, оскільки шкода в такому випадку є кваліфікуючою ознакою.

Разом з тим, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України не відноситься до кримінальних правопорушень з матеріальним складом, оскільки в даному випадку відповідною обов`язковою ознакою є встановлений ступінь тілесних ушкоджень, вимоги щодо чого, як вбачається з обвинувального акту, було дотримано.

Тобто вказані доводи захисника не є підставою для повернення обвинувального акту.

Крім того, посилання захисника обвинуваченого як на підставу повернення обвинувального акту щодо не виконання вимог ст. 220 КПК України, зокрема щодо розгляду клопотань сторони захисту та відмову у їх задоволенні, не є підставою для повернення обвинувального акту.

Разом з тим, суд зобов`язнаний повернути обвинувальний акт прокурору з причин його невідповідності саме процесуальним вимогам, а предметом підготовчого засідання є лише перевірка відповідності обвинувального акту вимогам КПК України, однак суд не може досліджувати та надавати юридичну оцінку зібраним у кримінальному провадженні доказам та прийнятим процесуальним рішенням.

Таким чином, враховуючи викладене та ту обставину, що підставою для повернення обвинувального акту прокурору має бути не формальна невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити вказаний обвинувальний акт до судового розгляду, суд вважає, що обвинувальний акт стосовно вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, оскільки судом не встановлено підстав для його повернення.

Таким чином, клопотання захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 291, 314, 369, 371, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1