Справа № 204/9482/24
Провадження № 1-кп/204/1094/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000186 внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 27 листопада 2023 року, за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 , захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про прийняття до спільного розгляду із кримінальним провадженням № 0000186 внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 листопада 2023 року цивільного позову цивільного позивача прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_6 , який діє в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до цивільних відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_9 просив не приймати цивільний позов до спільного розгляду із кримінальним провадженням, оскільки жодних підстав вважати про те, що Дніпровській міській раді було завдано шкоди надано не було.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 просив відмовити у прийнятті до спільного розгляду вказаного цивільного позову, оскільки як вбачається із матеріалів справи, 29 лютого 2024 року прокурором у вказаному кримінальному провадженні було скеровано лист на ім`я Дніпровського міського голови з проханням доручити відповідальній особі, яка може представляти інтереси Дніпровської міської ради прибути до Західної окружної прокуратури міста Дніпра. 12 липня 2024 року Дніпровська міська рада надала відповідь про те, що не має підстав вважати про те, що бюджету Дніпровської міської територіальної громади завдано шкоди за наслідками виконання договорів. Вподальшому також був повторний лист Дніпровської міської ради аналогічного змісту. Таким чином, Дніпровська міська рада двічі вживала заходи щодо перевірки фактів порушення законодавства та аналізу обставин проведення ремонтних робіт захисних споруд, за результатами яких не було виявлено підстав вважати, що бюджету Дніпровської міської ради було завдано шкоди, а отже і не має підстав для звернення до суду з позовною заявою про відшкодування збитків.

В судовому засіданні захисник обвинувачених: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_8 заперечував проти прийняття цивільного позову до спільного розгляду. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що цивільний позов може бути пред`явлений виключно до початку судового розгляду. На теперішній час, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2024 року призначено судовий розгляд по кримінальному провадженню, у відкритому судовому засіданні та оголошено обвинувальний акт. Крім цього, якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок. Таким чином, для визнання особи потерпілою потрібна заява особи або її письмова згода. Разом із тим, факт того, що особу визнано потерпілою, підтверджує вручення пам`ятки про права та обов`язки потерпілого. Таким чином, як слідчий, прокурор так і суд позбавлені можливості самостійно визнавати особу потерпілою без заявлення нею заяви про вчинення кримінального правопорушення, заяви про визнання потерпілою особою або письмової згоди про залучення її в якості потерпілої особи. Зі змісту наданої позовної заяви вбачається, що потерпілого у даному кримінальному провадженні не має, адже представником Дніпровської міської ради не подано заяви про вчинення кримінального правопорушення або заяви про залучення його до провадження як потерпілого, а також не вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого. Таким чином, у кримінальному провадженні відсутній потерпілий, а положення КПКУ не уповноважують прокурора самостійно визнавати Територіальну громаду м. Дніпра потерпілою. Прокурор може представляти інтереси держави у виключних випадках, які прямо передбачені законодавством. Так, відповідно до листа Дніпровської міської ради, останні повідомляють що жодних збитків бюджет не зазнав, а тому відсутні підстави для вжиття заходів з метою стягнення збитків.

В судовому засіданні захисник обвинувачених: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_7 надав суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування свого відзиву зазначив, що позовна заява, яка була подана до суду підписана особою, яка не має повноважень на підписання позовної заяви. Тобто, прокурор у кримінальному провадженні прокурор Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 не має права (повноважень) підписувати позовну заяву в розумінні норм ЦПК України. Крім цього в позовній заяві не зазначено в чому саме полягає необхідність захисту так званого інтересу держави в особі територіальної громади. У даному кримінальному провадженні Дніпровська міська рада постійно наголошувала про те, що жодних збитків інтересам територіальної громади у даному кримінальному провадження не спричинено, Дніпровська міська рада не є потерпілою в кримінальному провадженні тощо. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні обвинувачені: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтримали думку своїх захисників.

Дослідивши заявлене клопотання прокурора, думку учасників процесу, матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Питання щодо представництва прокурором інтересів громадянина або держави врегульовані положеннями Конституції України, Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

За змістом частини 1 статті 23 цього Закону представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною 3 статті 23 цього Закону передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

При цьому згідно з абзацом 3 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Водночас, положеннями ч. 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» регламентовано, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже держава у цивільних правовідносинах діє через органи державної влади.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (аналогічний висновок викладено у постанові від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справі № 923/199/21.

При обґрунтуванні представницьких функцій держави в особі ради, прокурор зазначав, що Дніпровська міська рада є органом уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, оскільки стороною договорів був Департамент управління проектування Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради та КП «Міські активи», які є комунальними підприємствами, створеними Дніпровською міською радою, отже, є одержувачами бюджетних коштів, і укладання вказаних договорів та їх оплата відбувалась за бюджетні кошти.

При цьому, прокурор звертався до Дніпровської міської ради листом, яка в свою чергу повідомила прокурору відповідно до листа від 10 жовтня 2024 року № 7/11-2321, що підстав для відмови у підписанні актів виконаних будівельних робіт за формами КБ-2в та КБ-3 згідно з Договором 1, Договором 2, Договором 3, Договором 4 не було. До розгляду та сплати приймались тільки ті обсяги робіт, які відповідали договірній ціні та увійшли до складу дефектних актів та об`єктів. Таким чином, немає підстав вважати, що бюджету Дніпровської міської територіальної громади завдано шкоди за наслідками невиконання вищевказаних договорів.

Оскільки позивач самостійно не звернувся до суду, прокурор звернувся до Дніпровської міської ради з повідомлення про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття «компетентний орган» у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною 2 статті 10 цього Закону передбачено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частини 1, 4, 8 статті 60 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Частинами 2, 4 статті 61 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 грудня 2022 року у справі № 904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами 1, 2 статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.

Згідно зі статтею 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Дніпровська міська рада є територіальною громадою.

З урахуванням вищезазначеного, завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади.

Отже, оскільки засновником Департаменту управління проектування Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради та КП «Міські активи» та власником їх майна є територіальна громада в особі Дніпровської міської ради, яка фінансує та контролює діяльність цих комунальних закладів, а також зобов`язана контролювати виконання міського бюджету, зокрема законність та ефективність використання вказаними підприємствами коштів цього бюджету за договорами про поточний ремонт, суд констатує, що Дніпровська міська рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів міського бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі.

Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №905/1907/21, від 22 серпня 2023 року у справі № 924/564/22, від 22 грудня 2022 року у справі № 904/123/22, від 26 жовтня 2022 року у справі № 904/5558/20.

Крім цього, слід звернути увагу й на те, що Указом Президента України від 26 червня 2023 року № 353/2023 року, а також позапланової комісії ТЕБ і НС створені робочі групи у складі представників місцевих органів державної влади, ГУНП України, ГУ ДСНС України для проведення в період з 2023 року по 2024 рік поквартальних обстежень стану об`єкту фонду захисних споруд цивільного захисту та їх доступності для населення, в тому числі для осіб з обмеженими можливостями.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оборону України» підготовка держави до оборони в мирний час, серед іншого, включає: забезпечення готовності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, єдиної державної системи цивільного захисту об`єктів критичної інфраструктури до виконання завдань цивільного захисту в особливий період, зокрема у воєнний час, з урахуванням норм міжнародного гуманітарного права.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України, захисні споруди цивільного захисту - інженерні споруди, призначені для захисту населення від впливу небезпечних факторів, що виникають внаслідок надзвичайних ситуацій, воєнних дій або терористичних актів. До захисних споруд цивільного захисту належать сховища та протирадіаційні укриття, а також споруди подвійного призначення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 Кодексу цивільного захисту України громадяни України мають право на забезпечення засобами колективного та індивідуального захисту та їх використання.

Частиною 5 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України порядок створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 12 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 березня 2017 року № 138 (із змінами), здійснення контролю за готовністю захисних споруд цивільного захисту до використання за призначенням забезпечує ДСНС разом із відповідними органами та підрозділами цивільного захисту, місцевими держадміністраціями.

Відповідно до пунктів 1-3 частини IV та пунктом і частини VII «Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту», затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 липня 2018 року № 579 (із змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2018 року за № 879/32331, балансоутримувачі забезпечують належний технічний стан виконують основні заходи з підготовки фонду захисних споруд використання за призначенням, а також його утримання та експлуатації у вищих ступенях активності.

Таким чином, питання утримання захисних споруд відносяться до державних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 КПК України судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта.

З урахуванням того, що по кримінальному провадженню прокурором ще не було оголошено обвинувальний акт, судом не приймаються до уваги посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на порушення прокурором вимог КПК України щодо порушення строку подання цивільного позову.

Судом не приймаються до уваги посилання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо подання цивільного позову після початку судового розгляду у справі, оскільки прокурором ОСОБА_6 було подано вказаний цивільний позов саме до початку судового розгляду, а саме до оголошення обвинувального акту.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Процесуальні питання щодо прийняття позовної заяви до розгляду у кримінальному провадженні нормами КПК України не врегульовані, а тому для вирішення зазначеного питання судом застосовуються положення цивільно-процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення.

Згідно зі ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Цивільний позов пред`явлено до початку розгляду справи по суті.

З урахуванням наведеного суд вважає за можливе прийняти до розгляду у даному кримінальному провадженні цивільний позов прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_6 , який діє в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради до цивільних відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням у кримінальному провадженні № 0000186 внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 27 листопада 2023 року, визнавши прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 , який діє в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради - цивільним позивачем, а обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 цивільними відповідачами по даному кримінальному провадженню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 371,372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Прийняти до спільного провадження з кримінальним провадженням № 0000186 внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 27 листопада 2023 року, за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України, цивільний позов прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 , який діє в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради про стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням, визнати прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 , який діє в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради - цивільним позивачем, а обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 цивільними відповідачами.

Визначити цивільним відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк цивільні відповідачі мають право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів цивільний відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання цивільним відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Встановити цивільному позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.ч. 3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

В задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_8 про повернення позовної заяви відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1