Номер провадження: 11-кп/813/599/25
Справа № 499/296/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

21.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 11.04.2024 у кримінальному провадженні №0000003 від 02.01.2024, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Руська Слобідка Іванівського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк 1 (один) рік, покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, застосовано до ОСОБА_7 обмежувальний захід та покласти на нього обов`язки пройти пробаційну програму «Подолання домашнього насильства».

Обраний запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання, продовжено до набрання вироком законної сили та зобов`язано виконувати наступні обов`язки:

- прибувати до Іванівського районного суду Одеської області, прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області за першою вимогою;

- не відлучатися із Березівського району Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- не перебувати за місцем проживання потерпілої ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- утриматись від спілкування з потерпілою ОСОБА_9 , а саме не листуватися, не вести телефонних переговорів або інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб з потерпілою ОСОБА_9 .

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він за адресою: АДРЕСА_1 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, в період часу з 19 квітня 2023 року до 27 грудня 2023 року, систематично вчиняв психологічне насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 , з якою він проживав однією сім`єю та пов`язаний спільним побутом, що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої.

Так, 19.03.2023 року о 16.20 годині ОСОБА_7 знаходячись за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно ОСОБА_9 психологічне насильство, а саме: виражався нецензурними словами в її адресу, після чого ОСОБА_9 викликала працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_7 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За результатами розгляду вказаного протоколу, постановою Іванівського районного суду Одеської області від 03 квітня 2023 року (справа №499/311/23) ОСОБА_7 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова Іванівського районного суду Одеської області від 03 квітня 2023 року (справа №499/311/23) набрала законної сили 13.04.2023.

Продовжуючи свої умисні злочинні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 13.04.2023 о 00:30 ОСОБА_7 знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_7 вчинив відносно ОСОБА_9 психологічне насильство, а саме: виражався нецензурними словами на її адресу, після чого ОСОБА_9 викликала працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_7 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

За результатами розгляду вказаного протоколу, постановою Іванівського районного суду Одеської області від 27 квітня 2023 року (справа №499/428/23) ОСОБА_7 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова Іванівського районного суду Одеської області від 27 квітня 2023 року (справа №499/428/23) набрала законної сили 08.05.2023.

Також, 08.05.2023 о 14:00 ОСОБА_7 знаходячись за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно ОСОБА_9 психологічне насильство, а саме: виражався нецензурними словами на її адресу, після чого ОСОБА_9 викликала працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_7 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

За результатами розгляду вказаного протоколу, постановою Іванівського районного суду Одеської області від 16 травня 2023 року (справа №499/500/23) ОСОБА_7 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова Іванівського районного суду Одеської області від 16 травня 2023 року (справа №499/500/23) набрала законної сили 26.05.2023

Так, 27.12.2023 року приблизно о 16.00 годині ОСОБА_7 знаходячись за місцем проживання ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно ОСОБА_9 психологічне насильство, а саме: висловлювався нецензурними словами на її адресу, погрожував фізичною розправою, після чого остання викликала працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_7 та у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП більше трьох разів зареєстровано заяву ОСОБА_9 щодо притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України.

Систематичне домашнє насильство відносно ОСОБА_9 завдало шкоди її самооцінці, самоповазі та гідності. У зв`язку з тривалим нехтуванням честі і гідності, ОСОБА_9 має зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок вчиненого відносно неї домашнього насильства, яке мало місце в 2023 році. У неї погіршився стан життя.

Систематичне домашнє насильство є психотравмувальним для потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Потерпілій ОСОБА_9 завдані психологічні, моральні страждання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції в частині призначення покарання заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні, передбачених ч. 3 ст. 76 КК України обов`язків до особи, звільненої від відбування покарання з випробовуванням та невірному застосуванні обмежувальних заходів, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство.

Доводи обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржуваного вироку суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність, відповідно до ч. 2 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого інші обов`язки та заборони, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, проте мотивував своє рішення нечинною на час ухвалення рішення редакцією вказаної статті, вказавши, що суд вважає за належне застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід та покласти на нього обов`язок пройти програму для кривдників «Подолання домашнього насильства».

Разом з тим, 11.08.2023 набрали чинності зміни, внесені до ст. 91-1 КК України, якими виключено такий вид обмежувального заходу, як направлення особи, яка вчинила домашнє насильство, для проходження пробаційної програми, та норму щодо здійснення органом пробації/командиром військової частини контролю за поведінкою засуджених, до яких застосовано обмежувальні заходи.

Проте, при призначені покарання, суд безпідставно не застосував передбачені ч. 3 ст. 76 КК України додаткові обов?язки, та п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України обмежувальні заходи до обвинуваченого, які б дозволили захистити права й інтереси потерпілої особи, яка зазнала психічного насильства, а також спрямовані на виправлення особи, яка вчинила таке насильство, шляхом переосмислення нею своєї поведінки до потерпілої особи, а також із метою запобігання вчиненню нових насильницьких злочинів, а застосував у нечинній редакції обмежувальний.

Просить вирок змінити в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням на 1 рік та покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, 4. 2, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК У країни.

Застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників у порядку п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України на строк 3 місяці.

Потерпіла ОСОБА_9 будучи належним чином повідомленою про дату та час судового засідання не з`явилася, клопотань про розгляд апеляційної скарги за її участі не надсилала до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку прокурора та обвинуваченого, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності потерпілої, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за відсутності потерпілої.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В апеляційній скарзі прокурора не оспорюються фактичні обставини вчинення злочину, встановленого судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого у вчинені злочину, а також правильність кваліфікації його дій за ст. 126-1 КК України, в зв`язку з чим апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

Разом з тим, щодо доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 76 КК України передбачено, що на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені ст. 91-1 цього Кодексу.

Так, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, суд одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених Кримінальним кодексом України, від кримінальної відповідальності чи покарання може застосувати до засудженого, який вчинив домашнє насильство, обмежувальний захід, зокрема у вигляді направлення для проходження програми для кривдників у порядку п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України (організацію, виконання та проходження програми для кривдників забезпечують місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені ч. 1 цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 76 КК України, на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти обов?язки, зокрема, п. 4 - виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, судом встановлено, що ОСОБА_7 на протязі 2023 року (19.03.2023, 08.05.2023 та 27.12.2023) на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, вчинив відносно своєї матері ОСОБА_9 психологічне насильство у вигляді словесних образ, нецензурної лайки та погроз фізичною розправою, чим принижував її гідність, за що останнього було визнано винним та засуджено за ст. 126-1 КК України.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції врахувавши вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 умисного систематичного психологічного насильства, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_9 , в мотивувальні частині дійшов висновку про необхідність застосування відносно обвинуваченого, якого звільнено на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком ОСОБА_7 , додаткових обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У мотивувальній частині вироку, також зазначено, що оскільки обвинувачений вчинив злочин, пов`язаний з домашнім насиллям, суд дійшов висновку про необхідність, відповідно до ч. 2 ст. 76 КК України покласти на останнього інші обов?язки та заборони, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, проте мотивував своє рішення нечинною на час ухвалення рішення редакцією вказаної статті, вказавши, що суд вважає за належне застосувати до ОСОБА_9 обмежувальний захід та покласти на нього обов`язок пройти програму для кривдників «Подолання домашнього насильства».

Разом з тим, 11.08.2023 набрали чинності зміни, внесені до ст. 91-1 КК України, якими виключено такий вид обмежувального заходу, як направлення особи, яка вчинила домашнє насильство, для проходження пробаційної програми, та норму щодо здійснення органом пробації/командиром військової частини контролю за поведінкою засуджених, до яких застосовано обмежувальні заходи.

Проте, при призначені покарання, районний суд безпідставно не застосував передбачені ч. 3 ст. 76 КК України додаткові обов?язки, та п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України обмежувальні заходи до обвинуваченого, які б дозволили захистити права й інтереси потерпілої особи, яка зазнала психічного насильства, а також спрямовані на виправлення особи, яка вчинила таке насильство, шляхом переосмислення нею своєї поведінки до потерпілої особи, а також із метою запобігання вчиненню нових насильницьких злочинів, а застосував у нечинній редакції обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження пробаційної програми.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_7 є таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовільнити.

Вирок Іванівського районного суду Одеської області від 11.04.2024 у кримінальному провадженні №0000003 від 02.01.2024 відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням на 1 рік та покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників у порядку п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України на строк 3 місяці.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4