провадження № 1-кп/619/228/25
ВИРОК

іменем України

15 квітня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР з №0006388 від 14.08.2024 відносно обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Таранівка, Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, місце проживання зареєстроване та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який проходив військову службу за мобілізацією на посаді номер обслуги 2 штурмового відділення 1 штурмового взводу 12 штурмової роти НОМЕР_1 штурмового батальйону, у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

в т а н о в и в:

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією, перебуваючи на посаді номер обслуги 2 штурмового відділення 1 штурмового взоду 12 штурмової роти НОМЕР_1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , у порушення ст.ст. 17, 65 Конституци України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідного дозволу командування та поважних на те причин 13.05.2024 року самовільно залишив місце служби в районі населеного пункту Руська Лозова, Дергачівської ОТГ, Харківської області, та тим самим без законних підстав проводив час на власний розсуд.

У подальшому, 27.09.2024 року ОСОБА_4 самостійно з`явився до Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Полтаві та повідомив про своє бажання у подальшому несенні служби.

Таким чином, у період часу з 13.05.2024 по 27.09.2024 ОСОБА_4 перебував поза місцем несення служби та місця дислокації військової частини НОМЕР_2 , обов`язки з військової служби за посадою не виконував, поза місцем служби у медичні установи України не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, а також про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, а вільний від службових обов`язків час проводив на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану, строком понад три доби.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та підтвердив фактичні обставини справи.

Показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує. З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, його дії правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме - самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану, строком понад три доби.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є беззастережне визнання своєї винуватості у вчиненні злочину, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України; щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та розгляду кримінального провадження судом.

Обтяжуючих обставин згідно ст. 67 КК України не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує повне визнання ним своєї вини; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів; дані про особу винного, який раніше не судимий; не перебуває на обліку у лікаря нарколога, а саме те, що він за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, раніше судимий, за місцем проходження служби характеризується задовільно, інвалідом не являється.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово висловлював жаль з цього приводу, критично оцінив свої дії, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, що витікає з положень ч. 2 ст. 50 КК України.

Враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті.

Крім того, суд враховує те, що 18.12.2024 ОСОБА_4 було засудженого Краснокутським районним судом Харківської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі.

Тому остаточне покарання слід призначити, згідно ч. 4 ст. 70 КК України, застосувавши при цьому принцип часткового складання покарань.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 337, 348, 368 -371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань приєднати невідбуту частину покарання за вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 18.12.2024, до покарання, призначеного цим вироком, та остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 14.10.2024 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1