Справа 688/5475/24
№ 1-кп/688/52/25
Вирок

Іменем України

24 лютого 2025 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Березюк Н.П.,

секретаря судового засідання Кулеші Л.М.,

з участю прокурора Яруша Р.Ф.,

обвинуваченого ОСОБА_1

його захисника Сахнюка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коськів Шепетівського району Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, відповідно до ст. 89 КК України не судимого,

встановив:

ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично вчиняв психологічне та фізичне насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_2 , з якою проживає в одному будинку та пов`язаний спільним побутом, що призвело до психологічних та фізичних страждань останньої, а також погіршення якості її життя.

Так 30 червня 2024 року близько 23 год, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї матері ОСОБА_2 , з якою разом проживають в одному будинку, а саме: словесно її ображав, погрожував, виражався нецензурною лайкою, що викликало в останньої побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість та завдало психологічних страждань, чим порушив вимоги п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству». Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 31липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Надалі, 22 липня 2024 року о 21 год ОСОБА_1 за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме: ображав її нецензурною лайкою та намагався вчинити з нею бійку, що завдало психологічні страждання, чим порушив вимоги п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству».

Крім того, 27 липня 2024 року близько 15 год ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство в сім`ї, а саме: вчинив дії психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_2 , що виражалося образами нецензурною лайкою, що завдало психологічних страждань та шкоди фізичному здоров`ю, чим порушив вимоги п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству». Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Не припиняючи свої умисні дії, направлені на вчинення систематичного домашнього насильства, ОСОБА_1 21 серпня 2024 року близько 13 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем спільного проживання в будинку АДРЕСА_1 , висловлювався до матері ОСОБА_2 нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, висловлював нецензурні образи, що завдало для потерпілої психологічні страждання, чим порушив вимоги п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству».

Внаслідок систематичного вчинення ОСОБА_1 психологічного домашнього насильства відносно матері ОСОБА_2 його дії викликали у неї погіршення якості її життя та завдали психологічних страждань у вигляді зниженого настрою, емоційної вразливості, підвищеної напруженості, застрягаємості на емоційно-негативних сімейних переживаннях, підвищеного рівня тривоги, порушеного відчуття власної безпеки, почуття образи та приниження.

Своїми умисними діями, що виразились в домашньому насильстві, тобто в умисному систематичному вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи, ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

11 вересня 2024 року Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області за участі заявниці ОСОБА_2 та зацікавленої особи ОСОБА_1 у справі № 688/4159/24 ухвалив рішення про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , з покладенням на останнього на 6 (шість) місяців обов`язків щодо:

- заборони спілкуватися, вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , контактувати через засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборони перебувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в місці спільного проживання (перебування) по АДРЕСА_1 ;

- заборони наближатися до місця реєстрації (проживання) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по АДРЕСА_1 та інших місць частого відвідування на відстань ближче 100 метрів.

Разом з тим, ОСОБА_1 , отримавши 13 вересня 2024 року під розписку копію рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області 11 вересня 2024 року у справі № 688/4159/24за заявою ОСОБА_2 , ознайомившись з покладеними на нього обмеженнями, знехтував обов`язковим приписом та обмеженням суду, та, маючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимогам ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, 26 вересня 2024 року близько 20 год, діючи умисно, прийшов до місця проживання ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підійшов до будинку на території домоволодіння, розбив вікна у прихожій кімнаті та залі будинку, після чого спілкувався з ОСОБА_2 та ображав її нецензурними словами.

Крім того, 14 грудня 2024 року близько 23 год, діючи умисно, прийшов до місця проживання ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підійшов до будинку на території домоволодіння та стукав у вікна будинку, після чого спілкувався із ОСОБА_2 .

Крім того 05 січня 2025 року близько 21 год, діючи умисно, прийшов до місця проживання ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підійшов до будинку на території домоволодіння та стукав по вікнах будинку, після чого спілкувався із ОСОБА_2 .

Також 28 січня 2025 року близько 21 год, діючи умисно, прийшов до місця проживання ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підійшов до будинку на території домоволодіння та стукав по вікнах та дверях будинку.

Вказаними діями ОСОБА_1 умисно не виконав обмежувальний припис у виді заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 ,

спілкуватися з нею особисто та наближатися до неї на відстань ближче 100 метрів, тим саме заподіяв шкоду суспільним інтересам, що забезпечують нормальну, регламентовану законодавством діяльність суду і органів, які йому сприяють, щодо реалізації завдань і цілей у сфері здійснення правосуддя, державній політиці у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямованій на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Своїми діями, які виразилися в умисному невиконанні обмежувального припису, ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ст. 390-1 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за вищенаведених обставинах визнав повністю, не заперечував фактичних обставин справи та правової кваліфікації вчинених діянь, розкаявся у скоєному. Зазначив, що дійсно сварився з матір`ю, під час сварок обзивав її, в т.ч. нецензурною лайкою, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Був присутній при постановленні судового рішення, відповідно до якого щодо нього винесено припис та заборонено спілкуватися з матір`ю та наближатися до матері, отримав копію такого рішення, яке йому оголосив поліцейський, однак продовжував приходити до будинку матері та сварився з нею.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Обвинувачений ОСОБА_1 , посилаючись на визнання винуватості, не оспорюючи формулювання обвинувачення, просив не досліджувати докази на підтвердження його винуватості, оскільки їх не оспорює.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 підтримав позицію обвинуваченого, зазначив, що визнання обвинуваченим своєї винуватості та його відмова від дослідження доказів не порушує його права на захист, відповідає позиції захисту та забезпечує його інтереси.

Прокурор Яруш Р.Ф., вказуючи на те, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, фактичні обставини ним, як слідує з його пояснень не оспорюються, просив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілої, а також дослідити письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, письмові документи про речові докази.

Після з`ясування чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_1 зміст фактичних обставин, враховуючи, що сумнівів у добровільності його позиції немає та, роз`яснивши, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку, суд розглянув справу відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за правилами, передбаченими даною нормою.

Суд зазначає, що за правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Стаття 28 Конституції України гарантує кожному громадянину повагу до його гідності, Свобода від насильства є одним із основних прав людини. Домашнє насильство найпоширеніше порушення прав людини та найпоширеніший вид насильства, який входить в поняття «гендерно зумовлене насильство». Прийнявши у 2017 році новий Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», Україна задекларувала нульову толерантність щодо домашнього насильства та його соціальну небезпеку. Закон запроваджує спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству з метою ефективного захисту постраждалих осіб.

Суспільна небезпечність домашнього насильстваполягає у тому, що, окрім заподіяння фізичної та/або психічної шкоди потерпілій особі, воно порушує цілу низку основоположних прав і свобод людини, а саме порушує право особи (потерпілого) на свободу від насильства, як одного з основних прав людини, право на здорову атмосферу у сім`ї.

Одним з кримінально-правових засобів протидії домашньому насильству, який є важливим у загальній кримінально-юстиційній системі протидії домашньому насильству, є кримінальна відповідальність за невиконання обмежувальних заходів, обмежувальних приписів або непроходження програми для кривдників.

Обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

В аспекті обізнаності про встановлений обмежувальний припис статтею 350-8 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано вимогу стосовно вручення копії рішення: копії повного рішення суду вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Обвинувачений ОСОБА_1 зазначив, що був присутній у судовому засіданні під час розгляду заяви його матері про видачу обмежувального припису, копія рішення суду йому оголошена поліцейським та вручена під розписку.

Оцінивши показання обвинуваченого, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за ст. 126-1 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи та за ст. 390-1 КК України кваліфікуючими ознаками якого є умисне невиконання обмежувального припису

Згідно з ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Суд приймає до уваги відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_1 , те що він не судимий відповідно до ст. 89 КК України, вчинив умисні кримінальні правопорушення, що є не тяжким злочином та проступком (відповідно), не одружений, утриманців не має, за зареєстрованим місцем проживання характеризується негативно: з дитинства не мав належного контролю за поведінкою зі сторони батьків, різкий, емоційний, нестриманий, агресивний на зауваження не реагує. На обліку органу пробації, під динамічним спостереженням у лікарів нарколога та психіатра КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня» не перебуває.

ОСОБА_1 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, покаявся, сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, що відповідно до ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого.

Обставинами, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд зауважує, що кримінальне правопорушення тягне за собою ряд юридичних наслідків, з яких для потерпілого найважливішим є відновлення його порушеного права, яке досягається в т.ч., шляхом призначення винній особі необхідного і достатнього покарання.

За змістом ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Положення ст. 75 КК України підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 вказаного Кодексу, за яким визначаються загальні ознаки, мета і засади призначення покарання, згідно з якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідно до положень Загальної частини КК і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст протиправної поведінки.

Враховуючи високий рівень суспільної небезпеки вчинених обвинуваченим ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, негативні наслідки вчинених ним діянь щодо матері, кількість епізодів вчинених правопорушень, суд дійшов висновку про неможливість ефективної протидії домашньому насильству щодо потерпілої менш репресивним способом та дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, не буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів та не відповідатиме ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Заходи забезпечення кримінального провадження та запобіжні заходи до обвинуваченого не застосовувалися.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ст. 390-1 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

за ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки;

за ст. 390-1 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш тяжкого покарання більш тяжким, призначити ОСОБА_1 покарання у виді 2 років обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 обчислювати з дня звернення вироку до виконання.

Речові докази: DVD-R диски із відеозаписами розмови працівників поліції із ОСОБА_1 , зафіксованої на портативний відео реєстратор, копії матеріалів судових справ Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області: №688/4159/24, DVD-R диск із записом судового засідання; №688/314/24, №688/3430/24, DVD-R диски із відеозаписами фіксації поліцейськими правопорушень ОСОБА_1 , DVD-R диски з аудіозаписами розмови заявника ОСОБА_2 з оператором «102», DVD-R диск із відеозаписом з нагрудної боді-камери поліцейського офіцера громади ОСОБА_5 , на якому зафіксовано факт ознайомлення ОСОБА_1 із рішенням суду залишити у матеріалах кримінальних проваджень.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Шепетівський міськрайонний суд, з підстав, передбачених статтею 394 КПК.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя: Неоніла БЕРЕЗЮК