Справа №463/2916/25
Провадження №1-кс/463/3031/25
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

28 березня 2025 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_6 , погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Львів, українцю, громадянину України, раніше не судимому, з вищою освітою, одруженому, має на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, командиру роти бойового та матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 НГУ, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,

в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000237 від 20 листопада 2024 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 - ч. 5 ст. 426-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

слідчий другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_6 як сторона кримінального провадження за погодженням прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. У разі визначення застави просить визначити таку у розмірі не менше трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також покласти обов`язки, передбачені п. п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 191 КПК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_5 підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 - ч. 5 ст. 426-1 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 призначений на посаду заступника командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі ВЧ НОМЕР_1 НГУ) з озброєння начальника технічної частини, ОСОБА_8 призначений на посаду заступника командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ по роботі з особовим складом, ОСОБА_9 призначений на посаду командира автомобільної роти ВЧ НОМЕР_1 НГУ, ОСОБА_5 призначений на посаду командира роти бойового та матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 НГУ. Заступник командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ з озброєння начальник технічної частини ОСОБА_7 , заступник командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ по роботі з особовим складом ОСОБА_8 , командир автомобільної роти ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_9 , та командир роти бойового та матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_5 являються начальниками за військовим званням та посадою для військовослужбовців ввірених їм підрозділів. Водночас, незважаючи на обізнаність із вимогами законодавства, будучи зобов`язаними до неухильного дотримання норм таких, ОСОБА_7 , будучи заступником командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ з озброєння начальником технічної частини, ОСОБА_8 , будучи заступником командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ по роботі з особовим складом, ОСОБА_9 , будучи командиром автомобільної роти ВЧ НОМЕР_1 НГУ, ОСОБА_5 , будучи командиром роти бойового та матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 НГУ, вчинили умисний злочин, а саме перевищення військовою службовою особою службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цим особам прав та повноважень, що заподіяли істотну шкоду, вчинених в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин.

Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 військовослужбовців ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 НГУ на всі види забезпечення, присвоєно військові звання та призначено на посади у вказаній військовій частині, де останні проходить військову службу по даний час. В невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20 листопада 2024 року, у військових службових осіб ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , котрі в силу виконання службових обов`язків були обізнані з штатним розписом особового складу ввірених їм підрозділів ВЧ НОМЕР_1 НГУ, морально-психологічними настроями окремих військовослужбовців, пов`язаними з небажанням виконувати завдання та обов`язки, покладені на них під час проходженням військової служби, та наявністю в останніх навичок щодо ремонту цивільних транспортних засобів, виник злочинний умисел на видачу дозволів вищевказаним підпорядкованим їм військовослужбовцям перебувати поза межами місця дислокації ВЧ НОМЕР_1 НГУ, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , без будь-яких поважних на те причин, не виконувати при цьому обов`язки військової служби, проводити час на власний розсуд, в тому числі здійснювати ремонтні роботи на станціях технічного обслуговування транспортних засобів, розташованих на території Львівської області, виконуючи при цьому їх ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 ) незаконні накази щодо ремонту приватних транспортних засобів та надання їм ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 ) частини отриманого щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців. Так, незважаючи на обізнаність із вимогами нормативно-правових актів, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , перебуваючи на території ВЧ НОМЕР_1 НГУ, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , будучи обізнаними із порядком проходження військової служби, діючи умисно, знаючи, що самостійно поодинці реалізувати свій злочинний умисел та розроблений план вищевказаної злочинної діяльності вони не зможуть, діючи спільно, вчинили злочин проти встановленого порядку несення військової служби. У невстановлений досудовим розслідуванням точний час, однак не пізніше 20 листопада 2024 року, підполковник ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з заступником командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ по роботі з особовим складом ОСОБА_8 , командиром автомобільної роти ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_9 , та командиром роти бойового та матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_5 , всупереч діючих вищевказаних вимог законодавчих актів України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, перевищуючи надані їм службові повноваження, у власних особистих цілях, як військові посадові особи, будучи начальниками для підлеглих військовослужбовців ввірених їм підрозділів ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , знаючи про існування між ними злочинної домовленості про невжиття належних заходів реагування у випадку виявлення одним з співучасників вчинення даного злочину відсутності вищевказаних військовослужбовців на території ВЧ НОМЕР_1 НГУ, прийняли рішення про надання їм ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ) дозволу перебувати у службовий час поза межами місця дислокації ВЧ НОМЕР_1 НГУ, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , без будь-яких поважних на те причин, не виконувати при цьому обов`язки військової служби, проводити час на власний розсуд, виконуючи при цьому їх ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 ) незаконні накази щодо ремонту приватних транспортних засобів та надання їм ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 ) частини отриманого щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців.

Таким чином, у період часу з 24 листопада 2024 року по 26 березня 2025 року військовослужбовці ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , не виконуючи за вказівками та дозволу ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 своїх безпосередніх обов`язків, пов`язаних з проходженням військової служби, отримували відповідне грошове забезпечення, що передбачене для військовослужбовців за їх посадами. Зокрема, у період часу з 24 листопада 2024 року по 26 березня 2025 року військовослужбовці ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у службовий час перебували поза межами розташування військової частини, службові обов`язки за посадами не виконували, натомість здійснювали ремонтні роботи приватних транспортних засобів на території станції технічного обслуговування транспортних засобів «BRS Station» за адресою: АДРЕСА_3 . Також, у період часу з 24 листопада 2024 року по 26 березня 2025 року військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_19 у службовий час перебував поза межами розташування військової частини, службові обов`язки за посадою не виконував, натомість здійснював ремонтні роботи приватних транспортних засобів на території станції технічного обслуговування транспортних засобів «ТІR сервіс», що розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Також, у період часу з 24 листопада 2024 року по 26 березня 2025 року військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_14 у службовий час перебував поза межами розташування військової частини, службові обов`язки за посадою не виконував, натомість здійснював ремонтні роботи приватних транспортних засобів на території станції технічного обслуговування транспортних засобів «ТІR», що розташована за адресою, АДРЕСА_5 . Також, у період часу з 24 листопада 2024 року по 26 березня 2025 року військовослужбовці ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_16 та ОСОБА_15 у службовий час перебували поза межами розташування військової частини, службові обов`язки за посадами не виконували та проводили час на власний розсуд. Вищевказаними протиправними діями військових службових осіб ВЧ НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 заподіяно істотну шкоду у вигляді підриву авторитету держави, підрозділів Збройних Сил України, створення уявлення суспільства про вседозволеність та безкарність службових осіб вказаних підрозділів, неналежне здійснення покладених на них завдань, зокрема щодо захисту територіальної цілісності України, стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, тобто будучи військовими службовими особами, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану перевищили свої службові повноваження, тобто умисно вчинили дії, які явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, що заподіяли істотну шкоду.

Таким чином слідчий вважає, що в діях ОСОБА_5 наявні підстави для обґрунтованої підозри у вчинені останнім злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 - ч. 5 ст. 426-1 КК України, у зв`язку з чим 27 березня 2025 року йому повідомлено про підозру у вчиненні такого.

Слідчий клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мотивує тим, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років, обґрунтованість підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами. Вказує, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому, з метою забезпечення кримінального провадження та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зокрема вказує, що оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_5 є особливо тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, та Львівська область межує з Республікою Польщею, наявні підстави вважати, що підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза межами таких, а також переховуватись на території України.

Окрім того оскільки в основу підозри покладено покази свідків та такі є однією із підстав притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, наявні підстави вважати, що він може здійснювати тиск та вплив на останніх. Крім цього, ОСОБА_5 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками, в тому числі із військовослужбовцями в/ч НОМЕР_1 та схиляти їх до зміни наданої слідству інформації. Аналогічним чином ОСОБА_5 зможе впливати на ще невстановлених та недопитаних про обставини кримінального провадження свідків. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Також ОСОБА_5 перебуваючи під дією більш м`якого запобіжного заходу може знищити або спотворити обсяг робіт проведений військовослужбовцями на підприємствах по ремонту транспортних засобів, маючи доступ до службових приміщень в/ч НОМЕР_1 може знищити, сховати та спотворити будь які документальні підтвердження факту перебування військовослужбовців на службі, отримання ними матеріальної допомоги і т.п.

Крім того ОСОБА_5 знаходячись на волі може перешкоджати кримінальному провадженню використовуючи свої зв`язки, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання.

Також ОСОБА_5 перебуваючи під дією більш м`якого запобіжного заходу може продовжити організацію незаконного залучення військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 до ремонту цивільних транспортних засобів шляхом надання відповідних команд та прохань.

Слічий вказує, що вивченням особи підозрюваного встановлено, що він працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_5 вказаного запобіжного заходу, не встановлено. При цьому вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При визначенні розміру застави просить враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, його суспільну небезпечність, майновий стан, а тому, з урахуванням вищенаведених ризиків, тяжкості злочину, санкції, яка загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, орган досудового розслідування вважає, що для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, розмір застави необхідно встановити з у розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прокурор в судовому засіданні подане клопотання підтримав з мотивів викладених в ньому, пояснення надав аналогічні викладеним в такому, а тому на даному етапі досудового розслідування вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначити такому заставу у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Захисник відносно задоволення клопотання заперечив, на його думку відсутні ризики визначенні ст. 177 КПК України для застосування найтяжчого запобіжного заходу, а тому просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема у вигляді домашнього арешту або застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Підозрюваний підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 і 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом закону тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст. 177 КПК. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоби убезпечити їх настання.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000237 від 20 листопада 2024 року за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 - ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Зокрема 27 березня 2025 року у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28 - ч. 5 ст. 426-1 КК України.

При цьому з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27 березня 2025 року вбачається, що ОСОБА_5 було затримано 27 березня 2025 року о 12 год. 35 хв.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 - ч. 5 ст. 426-1 КК України (сукупність наявних на даний час доказів припущення про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення) свідчать, зокрема: протокол про результати зняття інформації з електронних комунікаційних мереж №62/14/2-149т від 28 січня 2025 року, протоколи за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій №940т/55/112-2025, №941т/55/112-2025, №942т/55/112-2025 та №970т/55/112-2025 від 20 лютого 2025 року, протоколи за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій №1293т/55/112-2025 та №1294т/55/112-2025 від 12 березня 2025 року, покази старшого о/у УСР у Львівській області ДСР НП України ОСОБА_20 , наявні в протоколі допиту його у якості свідка від 18 березня 2025 року, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27 березня 2025 року та інші письмові докази.

Ризиками, які дають підстави слідчому судді застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати той факт, що підозрюваний, обґрунтовано підозрюється у у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до дванадцяти років, а відтак перебуваючи на волі з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, в тому числі покинути межі країни, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом підшукування осіб, що можуть надати неправдиві покази в його користь, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного не суперечить приписам п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України.

Наведені дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий не гарантують запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосуванням інших, більш м`яких запобіжних заходів, слідчим суддею на даному етапі не встановлено.

При цьому доводи сторони захисту щодо можливості застосування до підозрюваного інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не спростовують вищенаведених висновків, а сукупність наявних на даний час доказів припущення про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення свідчать про наявність в його діях інкримінованого кримінального правопорушення.

На підставі наведеного, слідчий суддя вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим в судовому засіданні, в порядку ст. 177 КПК України, а тому запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, але на строк, що не перевищує 60 (шістдесяти) днів з часу фактичного затримання, тобто з 27 березня 2025 року до 25 травня 2025 року включно, однак не довше строку досудового розслідування.

Крім того, частиною 3 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених Кодексом.

Так відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на викладене вище, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, із врахуванням характеризуючих даних особи підозрюваного, враховуючи його сімейний стан, а також обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого він підозрюється, не наданням стороною обвинувачення відомостей щодо матеріального становища підозрюваного, приходжу до висновку, що слід визначити йому заставу у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становитиме 454200 гривень. Визначаючи вказаний розмір застави слідчий суддя вважає, що такий буде достатнім стримуючим фактором для запобігання ризикам описаним вище та може належним чином забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного.

У випадку внесення застави на відповідний рахунок на підозрюваного слід покласти обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема: прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою; не відлучатися за межі Львівської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з підозрюваними у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Щодо обов`язку утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, то такий обов`язок слідчий суддя не може покласти на підозрюваного, оскільки не може заборонити йому спілкування з невизначеним колом осіб, а в матеріалах клопотання не наведено переліку таких.

Керуючись вимогами статей 177, 178, 183, 186, 194, 196, 197, 395 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

клопотання слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 рахувати з часу фактичного затримання 27 березня 2025 року.

Строк дії ухвали становить 60 (шістдесят днів), тобто до 25 травня 2025 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_5 заставу в розмірі 150 (сто п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень.

У випадку внесення застави на відповідний рахунок покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з Львівської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1