Справа № 635/1760/25
Номер провадження 1-в/635/459/2025
У Х В А Л А

20 березня 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

засудженого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання засудженого ОСОБА_5 в порядку п.14 ч.1 ст.537 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 , в якій заявник просить встановити який законний строк відбування покарання за п.п.1,2,4,6, 9, 13 ч.2 ст.115 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначає, що його засуджено до довічного позбавлення волі вироком Харківського апеляційного суду від 31.03.2003; вважає, що відносно нього повинен бути встановлений законний строк відбування покарання, посилаючись на рішення ЄСПЛ від 02.12.2021 у справі «Сьомак та інші проти України», яким встановлено порушення статті 3 Конвенції, у тому числі щодо ОСОБА_5 .

В судовому засіданні ОСОБА_5 та його захисник клопотання підтримали.

Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання, вважав його необгрунтованим.

Перевіривши суть доводів та вимог, викладених у клопотанні, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, вироком апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2003 року ОСОБА_5 засуджений за ст. ст. 115 ч.2, п.п. 1,2,4,6,9,13, ст. 187 ч. 4, 194 ч. 2, ст. 70 КК України до остаточного покарання за сукупністю злочинів у виді довічного позбавлення волі з конфіскацію його особистого майна.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 14 жовтня 2003 року вирок апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2003 року, яким ОСОБА_5 засуджено до довічного позбавлення волі, залишено без змін.

На час ухвалення вироку суду Кримінальним кодексом України передбачалось покарання за вчинення злочину, який кваліфікується за п. п. 1,2,4,6,13 ч. 2 ст. 115 КК України, у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тій частині, яка унеможливлює застосування цих норм КК України до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі та зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Ухвалення зазначеного рішення Конституційного Суду України в тому числі вмотивовано тим, що Європейський суд із прав людини констатував порушення Україною статті 3 Конвенції на підставі того, що покарання у вигляді довічного позбавлення волі є покаранням без перспективи звільнення, а також, зокрема, у таких рішеннях: у справі Петухов проти України (№ 2) від 12 березня 2019 року (заява № 41216/13); у справі Старишко проти України від 15 жовтня 2020 року (заява № 61839/12); у справі Лопата та інші проти України від 10 грудня 2020 року (заява № 84210/17 та 23 інші); у справі Дембо та інші проти України від 11 березня 2021 року (заява № 2778/18 та 46 інших); у справі Русанду проти України від 1 квітня 2021 року (заява № 23047/20); у справі Фарзієв та інші проти України від 1 квітня 2021 року (заява № 63747/14 та 23 інші); у справі П`ятаченко та інші проти України від 15 квітня 2021 року (заява № 22851/20 та 2 інші); у справі Борисенко та інші проти України від 15 квітня 2021 року (заява № 19102/20 та 5 інших); у справі Полторацький проти України від 22 квітня 2021 року (заява № 11551/13); у справі Баранов та інші проти України від 20 травня 2021 року (заява № 15027/20 та 3 інші); у справі Чистяков та інші проти України від 10 червня 2021 року (заява № 46896/18 та 3 інші); у справі Манойлов та інші проти України від 10 червня 2021 року (заява № 21845/20 та 3 інші).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 02.12.2021 у справі «Сьомак та інші проти України» встановлено порушення статті 3 Конвенції, у тому числі щодо скаржника, у зв`язку із засудженням до довічного позбавлення волі без перспективи звільнення, з посиланням на керівну справу «Петухов проти України» від 12 березня 2019 року.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» від 18 жовтня 2022 року № 2690-IX Верховна Рада України внесла відповідні зміни до ст. ст. 81, 82 КК України, якими передбачена заміна невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання та можливість в такому разі умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Таким чином, з огляду на вказане законодавець змінив положення КК України та відповідно врегулював механізм заміни покарання у виді довічного позбавлення волі.

Такий механізм може бути застосований до засуджених, яким призначено покарання у виді довічного позбавлення волі в разі звернення ними до суду першої інстанції з клопотанням про заміну призначеного покарання на більш м`яке.

Згідно з ч.5 ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання за умови виконання засудженим вимог, передбачених чинним КПК України щодо заміни покарання на більш м`яке.

При цьому, підставами для звільнення засудженого від відбування покарання відповідно до вимог ст. 152 КВК України є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; прийняття уповноваженим органом рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Перелік підстав для звільнення засуджених від відбування покарання є вичерпним.

Підставою для звернення ОСОБА_5 стала необхідність установити, який законний строк увязнення за п.п. 1, 2, 4, 6, 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вироці Харківського апеляційного суду від 31.03.2003.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Як встановлено судовим розглядом, будь-які сумніви і протиріччя при виконанні вироку від 31.03.2003 щодо ОСОБА_5 відсутні, даний вирок набрав законної сили, є чинним і підлягає обовязковому виконанню.

Посилання заявника на те, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення визнано таким, що не відповідає вимогам Конституції України, не приймаються судом до уваги, оскільки правовими наслідками цього рішення Конституційного Суду України стало зобовязання Верховної Ради України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення, що було реалізовано шляхом внесення відповідних змін до статтей 81 та 82 Кримінального кодексу України, якими передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк з можливістю подальшого умовно-дострокового звільнення. Будь-яких інших правових наслідків, у тому числі щодо будь-якого перегляду раніше призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі, вказане рішення Конституційного Суду України не спричинило.

У зв`язку з викладеним, суд уважає доводи клопотання необгрунтованими, а тому відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 в порядку п.14 ч.1 ст.537 КПК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали оголошено 25.03.2025.

Суддя ОСОБА_1