ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/176/25 Справа № 705/2417/21 Категорія: ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника ОСОБА_9 ,

прокурора ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2024 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено:

- за ч.1 ст. 186 КК до покарання у виді 100 годин громадських робіт;

- за ч.2 ст.296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_6 до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч.4 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням призначеним вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.06.2023, остаточно призначено ОСОБА_6 до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з моменту його затримання - 26.02.2024.

Цим же вироком засуджені ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

ВСТАНОВИЛА

Встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були визнані винуватими, в тому що вони 15.03.2021 , близько 01.00 год. в м. Умань Черкаської області, спільно із особою, відомості щодо якої виділено в окреме провадження, перебуваючи поблизу будинку №7А пров.Богуна, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, з метою самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, діючи умисно та цілеспрямовано, з особливою зухвалістю, безпідставно почали чіплятись до ОСОБА_14 . Після чого вчинили хуліганські дії відносно останнього, які виразилися в тому, що ОСОБА_12 наніс один удар кулаком по обличчю, від якого ОСОБА_14 впав на землю. Затим до нього підбігли особа, відомості по якій виділено в окреме провадження, ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та почали всі разом бити потерплого ногами, наносячи удари по різних частинах тіла. Водночас усі виражалися нецензурною лайкою до потерпілого та безпідставно звинувачуючи його в тому, що він чіпляється до жінок та є «закладчиком», тобто особою, яка розповсюджує наркотичні засоби. Увесь цей час ОСОБА_12 здійснював відеозйомку події на свій мобільний телефон, після чого ОСОБА_14 підвівся та почав від них тікати, однак, з метою продовження хуліганських дій, вони усі намагалися його наздогнати. Далі йому назустріч вибіг ОСОБА_6 , який підставив ногу та ОСОБА_14 впав на землю, де його продовжували всі разом бити. Від ударів останній втрачав декілька раз свідомість. Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказані хуліганській дії ОСОБА_12 , особи, відомості по якій виділено в окреме провадження, ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 носили тривалий безперервний характер на протязі близько 15-20 хвилин.

Окрім того, ОСОБА_6 15.03.2021 близько 01.00 год. в м. Умань Черкаської області, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , з метою відкритого викрадення майна ОСОБА_14 , під час вчинення спільно із ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та особою, відомості щодо якої виділено в окреме провадження, хуліганських дій відносно ОСОБА_14 , скориставшись тим, що ОСОБА_14 лежав на землі і намагався захиститися від протиправних дій, в присутності вказаних вище осіб, відкрито зірвав з лівої руки ОСОБА_14 годинник «RADO jubile» вартістю 500 грн., та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вище вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.186, ч.2 ст.296 КК та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання: за ч.1 ст.186 КК у виді 120 годин громадських робіт; за ч.2 ст.296 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч.4 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням призначеним вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.06.2023, остаточно призначити ОСОБА_6 до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання, відбуте частково за попереднім вироком.

Визнати обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 - вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, виключити посилання у вступній та мотивувальній частині вироку на те, що ОСОБА_6 раніше судимий. У решті вирок залишити без змін.

Відзначає, що судом призначено ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.186 КК у виді 100 годин громадських робіт. Водночас, санкцією вказаної статті визначено покарання у виді громадських робіт на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин. Стверджує, що суд вийшов за межі санкції статті та без застосування положення ст. 69 КК, призначив більш м`яке покарання, ніж передбачено ч.1 ст.186 КК, чим порушив вимоги ч.4 ст.374 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Окрім того, у вступній та мотивувальній частині вироку, судом вказано, що ОСОБА_6 раніше судимий, що суперечить ч.1 ст.88 КК, оскільки станом на дату вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень (15.03.2021), вироки, які б набрали законної сили відносно ОСОБА_6 відсутні, а отже і твердження, що останній раніше судимий є неправильним.

Водночас судом порушено вимоги ч.4 ст.70 КК, оскільки в строк остаточно призначеного ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, не вказано про зарахування покарання, відбутого за вироком від 01.06.2023, за правилами, передбаченими ст.72 КК.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , події кримінального правопорушення відбулись 15.03.2021, цебто ОСОБА_6 на момент вчинення кримінального правопорушення не досяг 18 років, і був неповнолітнім. Судом, при призначенні покарання ОСОБА_6 обставиною, що пом`якшує покарання згідно з ст. 66 КК визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. У той же час вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім судом не зазначено, відповідно, не застосовано положення п.3 ч.1 ст.66 КК.

Окрім того прокурором подана апеляційна скарга на вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 , в якій він просить вирок відносно останнього змінити.

Позиції учасників судового провадження.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- прокурор, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його законний представник, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник залишили вирішення апеляційної скарги на розсуд суду.

Мотиви суду.

У зв`язку з тим, що при розгляді апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про необхідність ухвалення відносно ОСОБА_7 ухвали, зазначений вирок стосується результатів розгляду апеляційної скарги прокурора стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вказане узгоджується з позицією Об`єднаної палата Касаційного кримінального суду у справі №128/2455/15-к (провадження № 51-5172кмо18) де вказано, що з урахуванням положень ч.1 ст.407, ч.1 ст.418 та ч.1 ст.420 КПК, які не містять заборони щодо постановлення одночасно двох різних процесуальних рішень за результатами апеляційного розгляду кримінального провадження у випадках порушення в апеляційних скаргах питання про погіршення становища одних засуджених (виправданих) та про скасування чи зміну вироку суду першої інстанції щодо інших таких осіб з інших підстав, апеляційний суд, за наявності для того підстав, постановляє вирок тільки щодо тих засуджених (виправданих), становище яких погіршується, а щодо решти виносить ухвалу.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинувачених, законного представника, захисника, прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не дотримано цих вимог закону.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання

Крім того, згідно з положеннями ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги в частині відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого.

Колегія суддів вважає правильними встановлені фактичні обставини судом першої інстанції, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів кримінальних правопорушень.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визнав винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 186, ч.2 ст.296 КК.

Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 , ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є слушними.

При призначенні покарання суд повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК щодо загальних положень призначення покарання з метою реалізації принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і, призначаючи покарання обвинуваченому, насамперед, враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому призначене особі судом покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 КК відкрите викрадення чужого майна (грабіж) карається окрім іншого громадськими роботами на строк від 120 до 240 годин.

В той же час, ОСОБА_6 призначено покарання за ч.1 ст. 186 КК у виді 100 годин громадських робіт. Цебто суд вийшов за межі санкції статті та без застосування положення ст. 69 КК, призначив більш м`яке покарання, ніж передбачено ч. 1 ст. 186 КК України.

Судом першої інстанції в ході розгляду кримінального провадження не було встановлено жодних обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, що дало б підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, тобто нижче ніж найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 186 КК.

У мотивувальній частині вироку, приймаючи рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, нижчого ніж найнижчої межі даної статті, суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував свого висновку про можливість призначення обвинуваченому такого покарання, адже характер та ступінь тяжкості зазначеного правопорушення, конкретні обставини його вчинення та дані про особу обвинуваченого не давали достатніх підстав для висновку про можливість призначення йому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК.

З викладеного слідує, що, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 186 КК у виді 100 годин громадських робіт, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що веде до скасування вироку в цій частині і ухваленні нового вироку апеляційним судом.

Окрім того, у вступній та мотивувальній частині вироку, судом вказано, що ОСОБА_6 раніше судимий.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КК особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що станом на 15.03.2021 (дата вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень), відносно ОСОБА_6 вироки, які б набрали законної сили відсутні, а отже і твердження, що останній раніше судимий є недопустимим, тому таке посилання суду першої інстанції підлягає виключенню з його вступної та мотивувальної частини.

Водночас таке виключення, на переконання колегії суддів, не впливає на обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанцій в частині призначення покарання ОСОБА_6 , і не є підставою для його пом`якшення.

Також апеляційний суд вважає слушними доводи прокурора щодо не застосування районним судом положень п.3 ч.1 ст.66 КК.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальні правопорушення 15.03.2021, цебто на момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений не досяг 18 років і був неповнолітнім.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.66 КК, при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнається, серед іншого, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Водночас суд при призначенні покарання ОСОБА_6 обставиною, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК визнав лише щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім судом не зазначено, що також слугує підставою для зміни вироку суду, шляхом доповнення мотивувальної частини вказаною обставиною, яка пом`якшує покарання.

Апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_6 за ч.1 ст.186 КК покарання, відповідно до ст. 65 КК, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, кримінальні правопорушення вчинив будучи неповнолітнім. Також слід зважити на відсутність обставин, що обтяжують покарання та обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, вчинення кримінальних правопорушень неповнолітнім.

У зв`язку із зазначеним апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 186 КК у мінімальній межі передбаченій санкцією статті у виді 120 годин громадських робіт.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід визначати із застосуванням ч.ч.1,4 ст.70 КК зарахувавши на підставі ст.72 КК покарання відбуте за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.06.2023.

Апеляційний суд приходить до висновку, що саме таке покарання ОСОБА_6 є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів, відповідатиме вимогам ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також сприятиме запобіганню вчиненню нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 409, 414, 420 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_11 в частині скасування вироку щодо ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання за ч.1 ст.186 КК.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання:

- за ч.1 ст.186 КК у виді громадських робіт на строк 120 годин;

- за ч.2 ст.296 КК до покарання, визначеного судом першої інстанції, у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч.4 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням призначеним вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.06.2023, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю зарахувати покарання, частково відбуте за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 червня 2023 року з 26 лютого 2024 року по день набрання вироком законної сили - 21 січня 2025 року.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили - 21 січня 2025 року.

Визнати обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 - вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, виключити посилання у вступній та мотивувальній частині вироку на те, що ОСОБА_6 раніше судимий.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії вироку апеляційного суду.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4