Справа № 527/1095/25
провадження № 1-кс/527/239/25
УХВАЛА

04 квітня 2025 року слідчий суддя Глобинського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине клопотання дізнавача сектору дізнання Відділу поліції №1 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно за матеріалами кримінального провадження №0000064, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 02 квітня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України,

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2025 року до суду надійшло вищевказане клопотання.

У своєму клопотанні дізнавач зазначив, що 01.04.2025 року надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 01.04.2025 року о 23:09 год. за адресою: с. Дем`янівка Кременчуцького району працівниками СПД на воді виявлено особу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який займався незаконним виловом риби забороненим знаряддям лову - багріння (ЄО 4093 від 01.04.2025).

02.04.2025 сектором дізнання ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області дані відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064. Попередня правова кваліфікація ч. 1 ст. 249 КК України.

02.04.2025 проведено огляд відкритої місцевості поблизу берегу р. Сула в межах с. Дем`янівка Кременчуцького району Полтавської області за координатами: 49,53012 Пн, 32,75724 Сх. На відстані близько 20 м від р. Сула на піску виявлено два полімерних мішка в яких знаходилася свіжо-виловлена риба. В подальшому під час огляду місця події встановлено вид і кількість риби: щука 1 одиниця, сазан - 3 одиниця, лящ - 2 одиниці, карась сріблястий 4 одиниці.

З пояснення ОСОБА_5 встановлено, що він дійсно 01.04.2025 року близько 19 години прийшов на берег р. Сула зі спінінгом та почав рибалити. Виловлену рибу, поклав до очерету та відніс додому спінінг, після чого повернувся по рибу. На запитання чому риба пошкодження, останній повідомив що сліди пошкодження від мушлі. Під час огляду заборонених знарядь лову не виявлено. Факт незаконного вилову риби ОСОБА_5 заперечував.

Згідно зберігальної розписки, наданої начальником відділу державної охорони ПЗФ НПП «Нижньосульський» ОСОБА_6 , останній отримав на тимчасове відповідальне зберігання: щука 1 одиниця, сазан - 3 одиниця, лящ - 2 одиниці, карась сріблястий 4 одиниці.

Вилучене у ході проведення огляду майно визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України у даному випадку вилучена риба: щука 1 одиниця, сазан - 3 одиниця, лящ - 2 одиниці, карась сріблястий 4 одиниці є майном набутим внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто являються речовими доказами.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України не застосування арешту щодо риби: щука 1 одиниця, сазан - 3 одиниця, лящ - 2 одиниці, карась сріблястий 4 одиниці майна набутим внаслідок вчинення кримінального правопорушення може призвести до їх приховування, пошкодження, зникнення, втрати, знищення, передачі та йоговикористання, зокрема і в подальшій злочинній діяльності.

На підставі викладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, передачі та використання, зокрема і в подальшій злочинній діяльності або настанню інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також з метою забезпечення спеціальної конфіскації необхідно застосувати заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

У судове засідання дізнавач не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, клопотання підтримувала, просила задовольнити.

Володілець майна у судове засідання не з`явився.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 5, ч. 7 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як зазначено в ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчим суддею встановлено, що вилучене в ході огляду 02.04.2025 майно набуло статусу тимчасово вилученого майна та визнане речовими доказами у кримінальному провадженні.

Зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним у п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК, має значення речових доказів у кримінальному провадженні та підлягатиме дослідженню, а тому незастосування арешту може призвести до його втрати чи пошкодження.

Клопотання дізнавача подане до суду у строк, визначений ч. 5 ст. 171 КПК України. Дізнавачем доведено наявність обставин, викладених в ч. 11 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 100 КПК України реалізація речових доказів у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, здійснюється за клопотанням слідчого або прокурора до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, яке розглядається згідно зі ст.ст. 171-173 КПК України.

Передача майна указаної категорії для реалізації за рішенням слідчого судді передбачена також п. 28 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012 "Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України".

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту на майно, оскільки дане майно відповідає критеріям, зазначеним п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України, накладення арешту є необхідним з метою забезпечення кримінального провадження, та згідно ст. 100 КПК України необхідно дозволити реалізацію риби.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 167, 167,170-173, 175, 372, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 02.04.2025 під час огляду місця події: відкритої місцевості поблизу берегу р. Сула в межах с. Дем`янівка Кременчуцького району Полтавської області за координатами: 49,53012 Пн, 32,75724 Сх та дозволити реалізацію начальнику відділу державної охорони ПЗФ НПП «Нижньосульський» ОСОБА_6 , вилученої свіжо - виловленої риби, а саме: щука 1 одиниця, сазан - 3 одиниця, лящ - 2 одиниці, карась сріблястий 4 одиниці.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1