Провадження №1-кп/748/378/24
Єдиний унікальний№ 748/4696/24
УХВАЛА

24 грудня 2024 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

провівши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові судовий розгляд по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника - адвоката ОСОБА_5 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , законного представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001947 від 19 червня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України.

Розгляд справи підлягає відкладенню для виклику свідків. Наступна дата судового засідання була погоджена на 22.01.2025.

Обвинувачений перебуває під вартою, строк запобіжного заходу спливає 14 січня 2025 року.

Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вказуючи, що ризики, які існували при обранні та продовженні запобіжного заходу, не зникли.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 та законний представник потерпілого - ОСОБА_7 підтримали клопотання прокурора та просили продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Представник потерпілого також вказала, що малолітній потерпілий боїться обвинуваченого, оскільки після вчинення злочину він йому погрожував.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечував та просив змінити його підзахисному міру запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на стан здоров"я та сталі соціальні зв`язки обвинуваченого, та на відсутність наведених прокурором ризиків. Вказав, що обвинувачений не переховувався від органу досудового розслідування, як зазначає прокурор у клопотанні, а був на підробітках, бо повинен забезпечувати матеріально свою сім"ю. Ризик незаконного впливу на потерпілого вважає, що також відсутній, оскільки потерпілий проживає в іншому населеному пункті. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення вважає, що також не існує, зважаючи на вік обвинуваченого - більше 50 років, та на особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності взагалі не притягувався. З приводу стану здоров"я обвинуваченого зазначив, що у його підзахисного фобія замкненого простор, а тому він не може перебувати весь час у закритому просторі.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника, вказавши, що не збирається ухилятися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків. Вказав, що йому постійно в СІЗО надають ліки в зв"язку з його фобією, що впливає на його здоров"я.

Згідно вимог ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує вимоги п.п. 3.4.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За тлумаченням мети тримання під вартою Європейською Комісією з прав людини, mutatis mutandis, в рішенні від 14.03.1984 у справі «Ферарі-Браво проти Італії» (заява № 9627/81) застосування цього заходу виправдане не лише тоді, коли факт вчинення і характер злочину безспірно доведені та встановлені, що складає завдання судового розгляду, але й для сприяння судовому розглядові в цьому.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Врахувавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши наявні матеріали справи, суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, при цьому суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість його пред`явлення, суспільну небезпеку злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_3 ..

Досліджуючи питання наявності ризиків, для продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на малолітнього потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд зазначає, що наразі продовжують існувати ризики, можливість існування яких була встановлена в попередніх ухвалах суду, якими обвинуваченому був обраний та продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та зазначені прокурором в клопотанні.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_3 раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, одружений, має двох неповнолітніх дітей, тяжкість покарання, яке передбачене законом у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що вже сама по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду, ускладнивши тим самим здійснення правосуддя, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи, що на даний час в судовому засіданні не був допитаний малолітній потерпілий, не виключається ризик незаконного впливу на самого малолітнього потерпілого, що може призвести до погіршення психічного стану дитини, також не виключається ризик незаконного впливу на свідків сторони обвинувачення, які також не були допитані в судовому засіданні, враховуючи вказане ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжує існувати.

З урахуванням викладених в обвинувальному акті обставин скоєння кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_3 , породжує обґрунтовані ризики, що обвинувачений, перебуваючи не під вартою, здатний повторити такі ж кримінальні дії, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1ст. 177 КПК України.

Дані обставини з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим свідчать про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не втратили своєї актуальності, що виключають об`єктивну можливість щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а жоден інший запобіжний захід на даному етапі розгляду справи не забезпечить попередження вказаним ризикам.

Обраний відносно ОСОБА_3 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю наявного обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, при цьому об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, суду надано не було.

Слід зазначити, що відповідно до наданої захисником обвинуваченого в попередньому засіданні довідки Чернігівської міської медичної частини від 02.10.2024, медичних протипоказань щодо неможливості тримання ОСОБА_3 в умовах слідчого ізолятора не виявлено.

На переконання суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості, є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме людини, її життя та здоров`я, а будь-яке насильство над дитиною переслідуються законом.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Враховуючи викладене, підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу на більш м`який немає, підстави для продовження запобіжного заходу тримання під вартою не відпали, а тому наявна необхідність у продовженні цього запобіжного заходу, так як існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд, при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави.

Керуючись ст.178, 183, 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 22 лютого 2025 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому для відому та для виконання направити до Чернігівського слідчого ізолятора.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1