Справа № 462/3050/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/359/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , захисників обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_14 , на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року, -

з участю прокурора ОСОБА_15 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачево, Закарпатської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.4 ст. 186 КК України до семи років позбавлення волі.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Торецьк, Донецької обл., тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч.4 ст. 186 КК України до семи років позбавлення волі.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 ,

засуджено за ч.4 ст. 186 КК України до семи років позбавлення волі.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Червоне, Гуляйпільського району, Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України до семи років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України ОСОБА_10 , частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2021 року, остаточно призначено покарання у виді семи років одного місяць позбавлення волі.

Вирішено питання з процесуальними витратами, заходами забезпечення кримінального провадження та речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_10 , 27 лютого 2023 року, близько 12 год. 10 хв., перебуваючи на площі перед Приміським вокзалом м. Львова, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 112, діючи за попередньою змовою в групі осіб, маючи єдиний умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи достовірно обізнаними про введення на всій території України згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року воєнного стану, повторно, відкрито заволоділи майном ОСОБА_16 , а саме, наблизились до потерпілого, після чого ОСОБА_8 , не приховуючи свого злочинного наміру, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого наніс останньому декілька ударів кулаком в обличчя, спричинивши садна у виличній ділянці зліва, в ділянці нижньої щелепи зліва, на нижній губі, підшкірний крововилив на обличчі зліва, синець в ділянці лівого ока, крововиливи на нижній та верхній губах, які утворилися внаслідок контактів вказаних ділянок обличчя із тупими предметами, можливо, від ударів рукою, ногою та відносяться до легкого ступеня тяжкості, після чого ОСОБА_8 викрав з кишені потерпілого частину грошей з загальної суми 2 000 грн. 00 коп. та мобільний телефон «Sigma», ІМЕI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 1 000 грн. 00 коп., всередині якого знаходилась сім-картка мобільного оператора «Київстар», вартістю 50 грн. 00 коп., з абонентським номером НОМЕР_3 . Водночас, ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , вчиняючи психологічний та фізичний тиск на потерпілого, шарпаючи його за одяг та утримуючи його за руки, долаючи опір потерпілого, відкрито заволоділи іншим майном потерпілого, а саме, ОСОБА_13 почав обшукувати кишені потерпілого та відкрито викрав решту грошей з загальної суми 2 000 грн. 00 коп., а ОСОБА_10 та ОСОБА_6 відкрито викрали чорну матерчасту кепку із логотипом «NY», вартістю 60 грн. 00 коп., матерчасту сумку темно-синього кольору з написом «Kenguru Sport Bags», вартістю 280 грн. 00 коп., всередині якої знаходились пластикові тапки чорного кольору, вартістю 50 грн. 00 коп., шкіряні кросівки з написом «Club», вартістю 370 грн. 00 коп., шкіряні чорні черевики, вартістю 400 грн. 00 коп., джинси світло-сірого кольору, вартістю 450 грн. 00 коп., брюки чоловічі темного кольору «BLK Jeans», вартістю 450 грн. 00 коп., тканинна шапка чорного кольору, вартістю 40 грн. 00 коп., шкарпетки чорного кольору «Amigo», вартістю 50 грн. 00 коп., спортивна куртка світло-сірого кольору «Columbia», вартістю 300 грн. 00 коп., кофта світло-сірого кольору, вартістю 200 грн. 00 коп., кофта із коміром в полоску «ESPRIT», вартістю 250 грн. 00 коп., куртка-вітровка чорно-сірого кольору «Champion», вартістю 400 грн. 00 коп., футболка червоного кольору «BENCH», вартістю 60 грн. 00 коп. та футболка синього кольору «NIKE», вартістю 60 грн. 00 коп., тим самими заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 6 470 грн. 00 коп., після чого з місця скоєння кримінального правопорушення втекли.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на те, що вирок суду підлягає скасуванню, у зв`язку, як вбачається зі змісту, із неповнотою судового розгляду, а саме, неналежним дослідженням доказів.

Не погоджується з кваліфікацією його дій за ст. 186 КК України.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що досудовим розслідуванням не здобуто, а судом відповідно не досліджено доказів, які б у своїй сукупності та логічній послідовності вказували на доведення вини обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зазначає, що в обґрунтування прийнятого рішення суд покликається на ряд доказів, які є недостатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Вказує на недопустимість використання як доказів вини обвинуваченого ОСОБА_6 здобутого у порушення вимог КПК України, відеозапису протоколу допиту потерпілого ОСОБА_16 від 28 лютого 2023 року, який у судовому засідання безпосередньо допитаний не був з причин смерті.

Також наголошує, що відеозапис з місця події не має доказового значення, оскільки відсутність звукового супроводу, не дає змоги встановити вину і ступінь участі кожного обвинуваченого у інкримінованих протиправних діях, відносно потерпілого.

Просить скасувати вирок Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року, а кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 - закрити, на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 покликається на те, що вирок суду є незаконним і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та особі обвинуваченого, ухвалений з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону і неповнотою судового розгляду.

Акцентує, що суд не дав належної оцінки тому факту, що обвинувачений ОСОБА_8 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і дав показання про те, що він не скоював грабежу відносно потерпілого ОСОБА_16 і не був у змові з іншими особами на вчинення цього злочину, натомість вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст. 190 КК України (шахрайство), так як обвинувачений визнає, що заволодів мобільним телефоном, який йому добровільно дав потерпілий.

Зазначає, що потерпілий ОСОБА_16 під час досудового розслідування не впізнав ОСОБА_8 як особу, яка вчиняла відносно нього протиправні дії.

Просить змінити вирок Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 на ч.3 ст. 190 КК України і призначити покарання в межах санкції частини статті.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 покликається на те, що вирок суду є незаконним і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та особі засудженого, ухвалений з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону та неповнотою судового розгляду.

Наголошує, що у вироку суд не надав належної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_10 про невизнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Вважає неналежним доказом відеозапис допиту потерпілого ОСОБА_16 (який на час судового розгляду помер) та зазначає, що суд, беручи такий до уваги, обмежує права сторони захисту провести перехресний допит та брати участь у з`ясуванні достовірності показань свідка обвинувачення чи потерпілого.

Акцентує, що в мотивувальній частині вироку, суд, як на докази винуватості обвинувачених покликається на письмові докази, які в процесі судового розгляду учасниками не оглядалися і по них не виносилось рішення про долучення до справи.

Також, звертає увагу, що в процесі судового розгляду не були допитані свідки, перелічені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, які могли б підтвердити, чи спростувати причетність ОСОБА_10 до інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім цього зазначає, що із відеозапису з камери відеоспостереження неможливо встановити осіб, які фігурують на такому та ідентифікувати їх як обвинувачених.

Просить скасувати вирок Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення, яким провадження про обвинувачення ОСОБА_10 за ч.4 ст. 186 КК України закрити, на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпанням можливості їх отримати.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_12 покликається на невмотивованість обвинувального вироку відносно обвинуваченого.

Зазначає, що сумнівний характер вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 інкримінованого йому кримінального правопорушення, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Наголошує, що висновки суду не узгоджуються з фактичними обставинами справи, а пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення ґрунтується на припущеннях.

Звертає увагу на порушення його та обвинуваченого права на ознайомлення із матеріалами судової справи.

Просить скасувати вирок Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_14 покликається на те, що вирок постановлений з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини не свідчать про доведеність вини ОСОБА_13 у інкримінованому злочині і стороною обвинувачення не надано відповідних доказів.

Звертає увагу на неналежну оцінку показань обвинуваченого ОСОБА_13 , який заперечив вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, письмових доказів, які, на переконання апелянта, самі по собі не свідчать про умисел обвинуваченого на пограбування, допиту потерпілого ОСОБА_16 , який не вказував про причетність обвинуваченого ОСОБА_13 до злочину проти нього.

Акцентує на відсутності у оскаржуваному вироку мотивації суду щодо прийняття доводів сторони обвинувачення та заперечення доводів сторони захисту.

Крім цього наголошує, що судом не було враховано вирок Дзержинського районного суду Донецької області, яким ОСОБА_13 засуджено за ч.4 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі, який в апеляційному порядку не оскаржувався та набрав законної сили.

Просить скасувати вирок Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_13 та постановити ухвалу, якою останнього визнати невинуватим за ч.4 ст. 186 КК України, а кримінальне провадження - закрити, відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , та пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , які підтримали подані апеляційні скарги та в дебатах просили скасувати вирок і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, думку прокурора про заперечення апеляційних скарг та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, за яке їх засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, логічно пов`язаними між собою, про що вірно зазначено в оскаржуваному судовому рішенні, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана у відповідності до вимог ст. 94 КПК України об`єктивна оцінка і правильно покладеними місцевим судом в основу обвинувального вироку, а доводи апелянтів про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи - є безпідставними, оскільки вони спростовуються рядом доказів, які визнані судом достовірними і належними.

Законодавство України, зокрема ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, забезпечує кожному право на справедливий судовий розгляд. У ситуаціях, коли відсутність потерпілого унеможливлює його особистий допит, використання зафіксованих під час досудового слідства свідчень є заходом, що спрямований на балансування інтересів сторін і збереження правосуддя. Це підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини, де рішення щодо допустимості показань записаних на відео залежить від вагомості доказу, обґрунтованості його використання і можливості сторони захисту ознайомитися з цими матеріалами.

Так, дослідженими в ході судового розгляду відеоматеріалами допиту на досудовому слідстві потерпілого ОСОБА_16 від 28 лютого 2023 року про те, що 27 лютого 2023 року прибув до м. Львова близько 10:00 год. Зайшов у кафе, де витратив 500 грн. із 2500 грн., що мав при собі. З собою також мав дорожню сумку з одягом, кепку і мобільний телефон «Sigma». Після виходу з кафе на нього напали чотири чоловіки: почали бити, забрали гроші, вирвали сумку та скинули кепку. Зазначив, що раніше не був знайомий з нападниками. В подальшому, звернувся до поліції, повідомивши про побиття та викрадення речей, грошей і телефону.

Відтак, всупереч покликанням захисників обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , колегія суддів вважає прийнятним використання такої форми допиту та погоджується із висновком суду першої інстанції щодо належності і допустимості вищенаведеного доказу, оскільки смерть потерпілого ОСОБА_16 (03.01.2024, копія свідоцтва про смерть - т.4, а.с. 163), робить неможливим його допит у суді, що, згідно із нормами КПК України є підставою для використання записаних на відео свідчень як доказів.

Законодавчою основою для використання таких показань потерпілого є норма ч.3 ст. 97 КПК України, відповідно до якої, суд може визнати допит особи неможливим, якщо вона померла або через тяжку хворобу не може брати участі в судовому засіданні. Закон передбачає, що в таких випадках сторона обвинувачення має право подати як доказ показання особи, зафіксовані під час досудового розслідування. Отже, за умови, що відеоматеріали були відкриті стороні захисту на етапі ознайомлення з матеріалами справи відповідно до положень ст. 290 КПК України, як у даному конкретному випадку, то такі можуть бути використані судом для оцінки доказів.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що суди України неодноразово зверталися до використання відеозаписів показань осіб, якщо їхня присутність у суді була неможлива через поважні причини. Верховний Суд у своєму рішенні визнав допустимим доказом відеозапис допиту свідка, який помер, оскільки інші сторони були ознайомлені з цим записом, і використання такого доказу не порушує права на захист.

Крім цього, на переконання колегії суддів, вина обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 у вчиненні грабежу підтверджується дослідженими місцевим судом письмовими доказами, а саме: протоколами огляду місця події від 27 лютого 2023 року із фототаблицями до таких (а.с. 13-16, 28-46, Т.1 матеріалів кримінального провадження); протоколами затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 27 лютого 2023 року із фототаблицями до таких (а.с. 47-50, 58-62, 110-117, 128-136, Т. 1 матеріалів кримінального провадження); постановою про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 27 лютого 2023 року (а.с. 146, Т. 1 матеріалів кримінального провадження); протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 27 лютого 2023 року та актом передачі фото- (відео-) матеріалів від 27 лютого 2023 року (а.с. 147, 148, Т. 1 матеріалів кримінального провадження); відеофайлами, долученими до матеріалів кримінального провадження на СD-диску з відеозаписом з камери відеоспостереження на площі біля Приміського вокзалу по вул. Городоцькій, 112 у м. Львові за 27 лютого 2023 року (a.c. 149, T.1 матеріалів кримінального провадження); протоколом огляду предметів від 27 лютого 2023 року з фототаблицею до такого та постановою про визнання речових доказів від 27 лютого 2023 року (а.с. 150-153, Т. 1 матеріалів кримінального провадження); протоколом пред`явлення ОСОБА_8 для впізнання потерпілому ОСОБА_16 від 27 лютого 2023 року з фототаблицею до такого (а.с. 159-162, Т. 1 матеріалів кримінального провадження); протоколом пред`явлення ОСОБА_8 для впізнання свідку ОСОБА_17 від 27 лютого 2023 року з фототаблицею до такого (а.с. 163-166, Т. 1 матеріалів кримінального провадження); протоколом пред`явлення ОСОБА_8 для впізнання свідку ОСОБА_18 від 27 лютого 2023 року з фототаблицею до такого (а.с. 167-170, Т. 1 матеріалів кримінального провадження); протоколом пред`явлення ОСОБА_8 для впізнання свідку ОСОБА_19 від 27 лютого 2023 року з фототаблицею до такого (а.с. 171-174, Т. 1 матеріалів кримінального провадження); протоколом пред`явлення ОСОБА_13 для впізнання свідку ОСОБА_17 від 27 лютого 2023 року з фототаблицею до такого та постановою про уточнення анкетних даних від 27 лютого 2023 року (а.с. 175-179, Т. 1 матеріалів кримінального провадження); протоколом пред`явлення ОСОБА_13 для впізнання свідку ОСОБА_19 від 27 лютого 2023 року з фототаблицею до такого (а.с. 180-183, Т. 1 матеріалів кримінального провадження); протоколом пред`явлення ОСОБА_13 для впізнання потерпілому ОСОБА_16 від 27 лютого 2023 року з фототаблицею до такого (а.с. 184-187, Т. 1 матеріалів кримінального провадження); протоколом пред`явлення ОСОБА_10 для впізнання потерпілому ОСОБА_16 від 27 лютого 2023 року з фототаблицею до такого (а.с. 188-191, Т. 1 матеріалів кримінального провадження); протоколом пред`явлення ОСОБА_10 для впізнання свідку ОСОБА_19 від 27 лютого 2023 року з фототаблицею до такого (а.с. 192-195, Т. 1 матеріалів кримінального провадження); протоколом пред`явлення ОСОБА_10 для впізнання свідку ОСОБА_17 від 27 лютого 2023 року з фототаблицею до такого (а.с. 196-199, Т. 1 матеріалів кримінального провадження); протоколом пред`явлення ОСОБА_10 для впізнання свідку ОСОБА_20 від 28 лютого 2023 року (а.с. 200-202, Т. 1 матеріалів кримінального провадження); протоколом пред`явлення ОСОБА_6 для впізнання свідку ОСОБА_19 від 28 лютого 2023 року (а.с. 203-205, Т. 1 матеріалів кримінального провадження); протоколом пред`явлення ОСОБА_6 для впізнання свідку ОСОБА_17 від 28 лютого 2023 року (а.с. 206-208, Т. 1 матеріалів кримінального провадження); протоколом пред`явлення ОСОБА_6 для впізнання потерпілому ОСОБА_16 від 28 лютого 2023 року (а.с. 209-211, Т. 1 матеріалів кримінального провадження); матеріалами судово-медичної експертизи, а саме: постановою про призначення судово-медичної експертизи від 28 лютого 2023 року; висновком експерта № 207 від 28 лютого 2023 року (а.с. 1-3, Т. 2 матеріалів кримінального провадження); постановою про визнання речових доказів від 28 лютого 2023 року, клопотанням про накладення арешту від 01 березня 2023 року, ухвалами слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 01 березня 2023 року, квитанцією про отримання на зберігання речових доказів (а.с. 7-29, Т. 2 матеріалів кримінального провадження); протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_16 від 28 лютого 2023 року, відеофайлами долученими до матеріалів кримінального провадження на DVD-диску з відеозаписом слідчого експерименту (а.с. 30-35, Т. 2 матеріалів кримінального провадження); матеріалами амбулаторної судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_10 , а саме: постановою про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 08 березня 2023 року; висновок судово-психіатричної експертизи № 261 від 24 березня 2023 року (а.с. 140-144, Т. 2 матеріалів кримінального провадження); матеріалами амбулаторної судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_13 , а саме: постановою про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 08 березня 2023 року; висновком судово-психіатричної експертизи № 346 від 14 квітня 2023 року (а.с. 145-150, Т. 2 матеріалів кримінального провадження); матеріалами амбулаторної судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_6 , а саме: постановою про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 22 березня 2023 року; висновком судово-психіатричної експертизи № 345 від 19 квітня 2023 року (а.с. 151-155, Т. 2 матеріалів кримінального провадження); матеріалами судової товарознавчої експертизи, а саме: постановою про призначення судової товарознавчої експертизи від 03 березня 2023 року; висновком судової товарознавчої експертизи № 1209/23 від 07 березня 2023 року (а.с. 156-164, Т. 2 матеріалів кримінального провадження); матеріалами допиту свідка ОСОБА_20 під час досудового розслідування в судовому засіданні, у порядку ст. 225 КПК України (а.с. 181-185, Т. 2 матеріалів кримінального провадження).

Безпідставним, на думку колегії суддів є твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про недопустимість відеозапису з місця події без звукового супроводу.

Так, відповідно до положень ст. 94 КПК України, суд має право вільно оцінювати докази, беручи до уваги їхню належність, допустимість, достовірність, а також достатність.

Колегія суддів вважає, що відеозапис з місця події, навіть без звуку, є матеріальним доказом, який може доповнити загальну картину інциденту, допомагаючи встановити об`єктивну істину в справі.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що зображення, на якому зафіксовано дії обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 стосовно потерпілого ОСОБА_16 , навіть без звуку, є важливим доказом, який відображає обставини вчинення злочину, а відтак, підставно використаний судом першої інстанції для встановлення фактичних обставин справи.

Також, колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що згідно з принципом оцінки доказів у сукупності (ст. 92 КПК України), кожен доказ повинен оцінюватися не ізольовано, а у зв`язку з іншими наданими доказами. Відеозапис може бути доповнений іншими матеріалами, такими як свідчення потерпілого, результати слідчих дій та свідчення інших осіб, які допомагають уточнити дії обвинувачених.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відеозапис з місця події має доказове значення, оскільки забезпечує візуальну інформацію про подію, яка підтверджує участь обвинувачених у злочині та їхню поведінку щодо потерпілого, а отже, такий доказ є допустимим та сприяє встановленню істини по справі.

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, і доводи захисника - адвоката ОСОБА_9 про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 слід кваліфікувати як шахрайство, оскільки він нібито отримав мобільний телефон добровільно.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, всупереч доводам сторони захисту, правова кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_8 є правильною, виходячи з наступного.

Грабіж, відповідно до ст. 186 КК України, є відкрите заволодіння чужим майном, здійснене без згоди власника. Ключовою ознакою грабежу є насильство або пряма загроза його застосування, а також те, що винний відкрито забирає майно, не приховуючи своїх дій.

У випадку з потерпілим ОСОБА_16 , останній описав напад чотирьох чоловіків, які, застосувавши фізичне насильство (били руками та ногами в обличчя), відібрали в нього особисті речі, включно з мобільним телефоном. Наведене беззаперечно свідчить про відкрите заволодіння майном з елементом насильства, що є ознакою грабежу, що вірно встановлено судом першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів.

В свою чергу, шахрайство, згідно з ч.3 ст. 190 КК України, передбачає заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. Для шахрайства характерно те, що потерпілий добровільно передає майно, введений в оману або внаслідок маніпуляцій з боку винного.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ствердив, що був побитий і майно у нього було забрано силою.

Відтак, сам факт застосування насильства, на думку колегії суддів, свідчить про те, що майно не було передане добровільно, а обман або зловживання довірою не мали місця.

Таким чином, виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що версія захисника - адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 про добровільну передачу потерпілим мобільного телефона останньому та побудована на цій основі лінія захисту, суперечать показанням потерпілого ОСОБА_16 .

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 заволодів телефоном під час побиття потерпілого, а відтак, дії обвинуваченого ОСОБА_8 вірно кваліфіковані як грабіж, а не шахрайство. Отже, за наявності у даному випадку фізичного насильства щодо потерпілого ОСОБА_16 кваліфікація дій як шахрайство не є можливою, оскільки елемент обману чи довіри, характерний для шахрайства - відсутній.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що досудове розслідування та судовий розгляд були проведені належним чином з дотриманням вимог КПК України, докази по справі зібрані у законний спосіб, а зміст і спрямованість протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , з врахуванням часу, місця, обстановки їх вчинення, за наявності причинного зв`язку між діями обвинувачених та наслідками, беззаперечно і поза розумним сумнівом утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Щодо доводу в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_14 про те, що судом першої інстанції, не було враховано вирок Дзержинського районного суду Донецької області від 24 травня 2023 року, то колегія суддів приходить до наступного.

Так, оскаржуваним вироком Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року ОСОБА_13 засуджено за ч.4 ст. 186 КК України за злочин, вчинений 27 лютого 2023 року. Вироком Дзержинського районного суду Донецької області від 24 травня 2023 року ОСОБА_13 засуджено за ч.4 ст. 185 КК України за злочин, вчинений 27 січня 2023 року.

Відповідно до ст. 71 КК України, якщо особа засуджується за новий злочин, маючи невідбуту частину покарання за попереднім вироком, суд визначає остаточне покарання за сукупністю вироків. Отже, до покарання, призначеного за новим вироком, частково або повністю приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Разом з тим, у даному випадку, за відсутності апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що застосування судом апеляційної інстанції положень ст. 71 КК України з врахуванням вироку Дзержинського районного суду Донецької області від 24 травня 2023 року, погіршує становище обвинуваченого ОСОБА_13 , що суперечить положенням ст. 421 КПК України.

При цьому, колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що на стадії виконання вироку, є можливість звернення до суду в порядку ст. 539 КПК України, що дозволить суду, який контролює виконання покарання, визначити остаточний термін відбування такого за сукупністю вироків.

Що стосується призначеного обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 покарання, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винних, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, призначив таке у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65, 71 КК України, яке є необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення і призначення нового розгляду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , захисників обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_14 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року - без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4