Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/394/25
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 07 січня 2025 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07 січня 2025 року задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 до 06 березня 2025 року включно.

Суд дійшов висновку, що підстави, за яких щодо обвинуваченої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не змінились, а встановлені ризики не зменшились, у зв`язку з чим суд вважав, що підстави для зміни обвинуваченій запобіжного заходу з тримання під вартою більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити її належну процесуальну поведінку.

ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.259 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить ухвалу суду змінити та застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем її проживання

Вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до неї застосовано необґрунтовано.

На її думку судом не враховано її поганий стан здоров`я, позитивні характеризуючі дані.

Також, на її думку, висновки суду про доведеність ризиків ґрунтуються на припущеннях.

Заслухавши доповідь судді, заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.259 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч ч.2 ст.259 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, передбачає позбавлення волі на строк від 4 до 8 років.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 .

Враховуючи, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом з урахуванням особи обвинуваченої та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, суд прийшов до вірного висновку про наявність по справі реальних ознак суспільного інтересу.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , суд достатньо обґрунтував свої висновки про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме, можливість обвинуваченої переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання у разі визнання її винною, а також вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання, судовий розгляд ще не проведено, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду про необхідність застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останній кримінального правопорушення, а тому вважає, що інший вид запобіжного заходу обвинуваченій, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Доводи апелянта про можливість застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченої своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченої в разі обрання їй запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою і в апеляційній скарзі.

Доводи обвинуваченої про те, що судом не враховано, позитивні характеристики, стан здоров`я, не є переконливим аргументом для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Доказів, про те, що стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_7 унеможливлює її тримання під вартою, апеляційному суду не надано.

Натомість з обвинувального акту слідує, що ОСОБА_7 будучи засудженою 22.09.2023 р. за ч.2 ст. 259 КК України, в період випробувального терміну, повторно продовжила вчиняти аналогічні злочини - 19 разів умисно здійснила завідомо неправдиві повідомлення про підготовку вибухів в ТРЦ м. Києва та м. Житомира, органах державної влади та освітніх закладах, усвідомлюючи, що такими діями, в період воєнного стану вона не тільки змушує правоохоронні органи реагувати на такі повідомлення, відволікаючи їх від необхідності вчинення дій на реальні загрози, але й порушує, дестабілізує роботу відповідних закладів та установ, породжує відчуття страху та небезпеки у громадян.

За таких обставин доводи обвинуваченої про відсутність ризиків, передбаченихст.177 КПК, а також про недоведеність існування підстав для продовження стосовно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченої, є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження, оскільки обвинувачена будучи під контролем органів пробації та під загрозою скасування випробувального терміну продовжувала вчиняти злочини, що свідчить про недостатність застосування до неї такого запобіжного заходу як домашній арешт.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 331, 376, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 07 січня 2025 року, якою продовжено обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 березня 2025 року включно- без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: