Справа № 204/3839/22
Провадження № 1-кп/204/196/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0000081, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.03.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого на посаді інженера тех. аудиту в Дружківському РЄМ, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт по вищевказаному кримінальному провадженню.

У судовому засіданні прокурор подав до суду клопотання про продовження

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1

ст. 177 КПК України, а саме тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у

вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за який

законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або

довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, існує ризик, що обвинувачений

ОСОБА_7 з метою ухилення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість

та невідворотність покарання може переховуватися від суду. Крім того, у разі не

продовження вказаного запобіжного заходу обвинувачений може виїхати до тимчасово

окупованої території до м. Мелітополя, Запорізької області, де має у власності 1/2

житлового будинку та переховуватись від суду, а також здійснювати там допомогу

державі агресору. На даний час органом досудового розслідування не встановлені всі

особи, з якими співпрацював обвинувачений, а також інші причетні особи до вчинення

даного злочину, що у випадку незастосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, створить передумови для продовження спілкування з

вказаними особами. Оскільки обвинувачений зареєстрований та проживає у м. Дружківка

Донецької області, де наразі перебувають українські військові формування, у разі

незастосування до нього запобіжного заходу дозволить йому подовжувати кримінальне

правопорушення в якому він обвинувачується.

Прокурор у судовому засіданні підтримав вищезазначене клопотання та просив

його задовольнити.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого проти задоволення клопотання прокурора не заперечував.

Обвинувачений у судовому засіданні вирішення клопотання прокурора залишив на розсуд суду.

Вислухавши подане прокурором клопотання, думку учасників процесу, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до положень ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, вказавши крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Перевіряючи клопотання прокурора щодо наявності ризиків,

передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України відносно ОСОБА_7 , суд вважає доведеним існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час існують та своєї актуальності не втратили.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років, або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна. Злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 є особливо тяжким злочином проти основ національної безпеки України, вчинено в період воєнного стану на користь держави-агресора, що становить підвищену суспільну небезпеку. З метою

ухилення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість і невідворотність

покарання ОСОБА_7 може переховатися від суду. При цьому, судом

враховується, що обвинувачений зареєстрований та проживає у м. Дружківка Донецької

області, поблизу якого на цей час відбуваються активні бойові дії, а агресія, яку здійснює

Російська Федерація відносно України, може привести до тимчасової окупації міста та

призвести до ухилення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності. Також, з

огляду на наявність у власності обвинуваченого нерухомого майна на тимчасово

окупованій державою-агресором території України, існують ризики його виїзду та

здійснення допомоги окупанту. Оскільки органом розслідування не були

встановлені всі особи, з якими співпрацював обвинувачений, а також інші особи, причетні до вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , не застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, створить передумови для продовження спілкування з вказаними особами, а відтак може мати наслідком вчинення іншого кримінального правопорушення, у тому числі проти основ національної безпеки України.

Крім того не може залишатися поза увагою суду, що на території України введено та діє воєнний стан, що відповідно до роз`яснень Верховного Суду у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 судами, як відповідний ризик має враховуватися.

Окрім того, при продовженні обвинуваченому строку тримання під вартою судом враховано позицію висловлена у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року, у якому суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства, суду.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, суд зазначає, що на даний час інші більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, високий ступінь ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені судом, та високий ступінь суспільної небезпечності інкримінованого злочину проти основ національної безпеки, у той час, коли відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність даного кримінального правопорушення.

При розгляді клопотання прокурора, у даному судовому засіданні, відомостей про усунення ризиків, наявність яких слугувала підставою для обрання та подальшого продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом не встановлено. Обставин, які б вказували на неможливість тримання обвинуваченого під вартою, не встановлено.

Таким чином, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового розгляду, виконання процесуальних рішень у справі, суд дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому вважає за доцільне продовжити ОСОБА_7 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слід зазначити, що продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права

підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду

більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, що відповідає правовим позиціям, викладеним у рішеннях: ЄСПЛ «Летельє проти Франції», ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії».

Таким чином, з огляду на доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, які на даний час не зменшилися та

продовжують існувати, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що

загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого

кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що існує необхідність у

продовженні строку дії застосованого стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у

вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Щодо визначення у кримінальному провадженні розміру застави, суд зазначає

наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при

постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під

вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього

Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо

злочину, передбаченого ст. 111 Кримінального кодексу України.

Отже, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього

процесуальних обов`язків, забезпечення виконання ним належної процесуальної

поведінки в умовах Воєнного стану, враховуючи характер кримінального

правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , та який свідчить про ступінь

суспільної небезпечності цієї особи, суд вбачає підстави не визначити розмір застави у

цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 5 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді

особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути

застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів,

передбачених статтями 109-114, 258-258, 260, 261 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179, 183, 193, 194, 197, 331, 369- 372, 376, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 31 травня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 03.04.2025.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3