Справа 688/66/25
№ 1-в/688/31/25
Ухвала

Іменем України

16 січня 2025 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ «ШВК (№ 98)» ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівка в режимі відеоконференції клопотання начальника Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№98)» ОСОБА_6 про вирішення питання про приведення вироку до вимог закону і визначення остаточної міри покарання щодо засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Печера Тульчинського району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше судимого:

- 27.04.2020 року Тульчинським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

- 29.10.2021 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна,

встановив:

начальник Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№98)» ОСОБА_6 звернувся до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з клопотанням про вирішення питання про приведення вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 27.04.2020 року відносно засудженого ОСОБА_5 до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886-ІХ і визначення остаточної міри покарання засудженому з урахуванням вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.10.2021 року.

В судовому засіданні представник ДУ «Шепетівська виправна колонія (№98)» ОСОБА_4 клопотання підтримав, з підстав наведених у ньому, просив його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти приведення вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 27.04.2020 року відносно засудженого ОСОБА_5 у відповідність до вимог Закону від 18.07.2024 року №3886-ІХне заперечував, однак вважає, що таке приведення не впливає на остаточну міру покарання засудженого.

Заслухавши представника державної установи, засудженого, з`ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено в суді, вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 27.04.2020 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки за вчинення крадіжки 28.10.2019 року на суму 663,80 грн. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Також вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.10.2021 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 27.04.2020 року та призначено остаточне покарання у виді позбавленні волі на строк 3 роки 3 місяці без конфіскації майна.

Крім того, вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 23.11.2022 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за цим вироком та покаранням, призначеним вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.10.2021 року, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за яким в даний час засуджений відбуває покарання.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 Кримінального процесуального кодексу України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, а саме - місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання, тому числі, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.2 і 3 ст.74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті цього Кодексу, має право вирішувати питання про усякого роду сумніви і протиріччя, які виникають при виконанні вироку.

Відповідно до п.1, п.2 ч.2 ст.539 КПК України питання, передбачені п.13 ч.1 ст.537 КПК України, вирішуються судом в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, передбачені п.14 ч.1 ст.537 КПК України судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ «Шепетівська виправна колонія (№98)», що надає Шепетівському міськрайонному суду Хмельницької області право розглянути подане клопотання.

18 липня 2024 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року (далі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць),установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2019 року становили 1921 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відтак, оскільки ОСОБА_5 вчинив крадіжку майна 28.10.2019 року розміром до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме на суму 663,80 грн, що менше 1921 грн, він підлягає звільненню від покарання, призначеного вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 27.04.2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України. В той же час, звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання за цим вироком не впливає на строк покарання, яке останній на даний час відбуває за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 23.11.2022 року за ч. 1 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України у виді 4 років позбавлення волі, так як таке частково приєднувалось до покарання, призначеного вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.10.2021 року, яке в подальшому поглинене більш суворим покаранням, призначеним вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 23.11.2022 року, а тому колопотання підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. 74 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання задовольнити частково.

Привести вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2020 року щодо ОСОБА_5 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Вважати ОСОБА_5 таким, що відбуває покарання, призначене за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 23 листопада 2022 року за ч. 1 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В задоволенні решти клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.

Суддя: ОСОБА_7