У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2024 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Херсон, громадянин України, проживає за адресою : АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.307 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" до 20.02.2025 включно. Визначено заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 689 гривень, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

(в режимі відео-конференції з використанням власних технічних засобів в системі «EasyCon»)

захисник ОСОБА_5

(в режимі відео-конференції з використанням власних технічних засобів в системі «EasyCon»)

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" до 20.02.2025 включно.

Визначено заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 689 гривень, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник зазначає, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінуємого злочину, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вказує, що сама тяжкість інкримінованого правопорушення не може бути підставою для застосування відносно особи найсуворішого запобіжного заходу.

Звертає увагу, що слідчим суддею належним чином не враховані данні про особу підозрюваного, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, самостійно виховує та утримує єдиного малолітнього сина 2017 року народження (мати дитини має психічні захворювання та покинула сина понад 5 років тому); проживають вони разом з матір`ю підозрюваного, яка опікується іншим онуком, який втратив батьків та має онко захворювання. Втративши своє житло у с. Кизомис Херсонського району Херсонської області, підозрюваний на теперішній час з сином та матір`ю, як внутрішньо переміщені особи, проживають в с. Миролюбівка Херсонського району Херсонської області, тобто за межами м. Херсона, де мало місце вчинення кримінального правопорушення. Підозрюваний має інвалідність та захворювання на туберкульоз (у зв`язку з чим потребує лікування.)

Зауважує, що визначений слідчим суддею розмір застави є завідомо непомірним для підозрюваного.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

Слідчим управлінням ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000663 від 01.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим слідством час, за невстановлених обставин, умисно, керуючись корисливим мотивом, порушуючи встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів, незаконно придбав, зберігав з метою збуту та 15.11.2024, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3, під`їзд 4, збув шляхом продажу за 3600 грн ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (анкетні дані змінено відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»), речовину, яка, відповідно до висновку експерта Херсонського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/122-24/6477-НЗПРАП від 18.12.2024, є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс, маса якого складає 44,41 г, яку 15.11.2024 вилучили працівники поліції в ході огляду на ділянці місцевості за адресою: м. Херсон, просп. 200-річчя Херсону, 8.

Крім того, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим слідством час, за невстановлених обставин, умисно, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи прямий умисел, спрямований на порушення встановленого законом порядку обігу наркотичних засобів, а саме: положень ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 22.12.2006, згідно з якою обіг наркотичних засобів, включених до таблиці I, списку № 1 переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, на території України обмежено, незаконно, повторно придбав, зберігав з метою збуту речовину, яка містись у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, яку було вилучено працівниками поліції під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

22 грудня 2024 ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено; ч. 2 ст. 307 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено, вчинене повторно.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих кримінальних правопорушень та про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи частково клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5, ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави, у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 689 гривень, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим слідством час, за невстановлених обставин, умисно, керуючись корисливим мотивом, порушуючи встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів, незаконно придбав, зберігав з метою збуту та 15.11.2024, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3, під`їзд 4, збув шляхом продажу за 3600 грн ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (анкетні дані змінено відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»), речовину, яка, відповідно до висновку експерта Херсонського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/122-24/6477-НЗПРАП від 18.12.2024, є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс, маса якого складає 44,41 г, яку 15.11.2024 вилучили працівники поліції в ході огляду на ділянці місцевості за адресою: м. Херсон, просп. 200-річчя Херсону, 8.

Крім того, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим слідством час, за невстановлених обставин, умисно, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи прямий умисел, спрямований на порушення встановленого законом порядку обігу наркотичних засобів, а саме: положень ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 22.12.2006, згідно з якою обіг наркотичних засобів, включених до таблиці I, списку № 1 переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, на території України обмежено, незаконно, повторно придбав, зберігав з метою збуту речовину, яка містись у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, яку було вилучено працівниками поліції під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

22 грудня 2024 ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено; ч. 2 ст. 307 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено, вчинене повторно.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Щодо тверджень захисника, про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах, то слід зазначити, що нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночними поняттями.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку слідчої судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах. А тому доводи сторони захисту про необґрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри є неприйнятними.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду оскільки, підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, незаконного впливу підозрюваного на свідків у даному кримінальному провадженні. Так, за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя прийшов до вірного висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами ОСОБА_6 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Крім того доведено існування ризику, передбаченого ч. 5 ст. 177 КПК України, а саме, того що підозрюваний ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі і у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів. Так, підозрюваний офіційно не працевлаштований, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вживає наркотичні засоби, а за версією органу досудового розслідування займався збутом наркотичних засобів з метою отримання прибутку, його діяльність була припинена працівниками поліції.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_6 вживає наркотичні засоби, страждає на захворювання - туберкульоз, є інвалідом 3 групи; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, який неодружений, має на утриманні неповнолітнього сина 2017 р.н., якого виховує самостійно; на даний час підозрюваний проживає в АДРЕСА_2 з матір`ю, 1955 р.н. та сином, має статус внутрішньо переміщеної особи; підозрюваний ОСОБА_6 не працює, джерелом доходу зазначив неофіційну працю на будівництві, отримання виплат, які призначаються внутрішньо переміщеним особам; ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а тому існує ризик продовження протиправної поведінки підозрюваним.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд, враховує, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років. У зв`язку з чим тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному є достатнім мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду.

Враховуючи фактичні обставини кримінальних правопорушень у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Що стосується розміру застави, з яким не погоджується сторона захисту, то слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про необхідність визначення застави в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 689 гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі, на думку колегії суддів, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Так при визначенні розміру застави стосовно підозрюваного, слідчим суддею було враховано обставини кримінального правопорушення, те що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень з корисливих мотивів, йому інкримінується декілька епізодів злочинної діяльності, що свідчить про його суспільну небезпечність, майновий та сімейний стан підозрюваного, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та правильно визначив розмір застави, який, з урахуванням наведених ризиків і особи підозрюваного, повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, забезпечити його належну процесуальну поведінку у кримінальному провадженні.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2024 року, щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді