Справа № 646/3026/24
№ провадження 1-кп/646/664/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2024 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові об`єднане кримінальне провадження № 0000275 від 18.01.2024 та № 0001303 від 04.03.2024 з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Камінь-Каширський, Волинської області, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовозобов`язаного, який проходить військову службу за мобілізацією на посаді рядового військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за та проживаючого адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.402, ч.5 ст.407 КК України,

за участю: прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_6 №48 від 03.03.2022 рядового, обвинуваченого по справі, ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_6 № 179 від 20.06.2023 обвинуваченого призначено на посаду: стрільця-помічника гранатометника 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України обвинувачений під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, За своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, обвинувачений під час проходження військової служби на посаді стрільця-снайпера 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу З механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , 14.12.2023 вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 14.12.2023 о 06 годині 15 хвилин командиром 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , вишикувано обвинуваченого в тимчасовому місці дислокації 3 механізованої роти у АДРЕСА_2 та усно доведено й роз`яснено бойове розпорядження командира З механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 №3/ДСК від 13.12.2023 «З метою своєчасного реагування на різкі зміни в обстановці, підвищення стійкості оборони підрозділів 3 механізованої роти, знищення противника та недопущення (зриву) раптового проведення наступальних дій противника з напрямку: Вільшана (...), Петропавлівка (...) здійснити висування та провести посилення позиції ДНІПРО в районі завданих координатів в напрямку н.п. Петропавлівка та Вільшана Харківської області в кількості дев`яти військовослужбовців».

Будучи невдоволеним наказом щодо висування та проведення посилення позиції ДНІПРО в районі завданих координатів в напрямку н.п. Петропавлівка та Вільшана Харківської області для подальшого виконання бойових завдань за призначенням, обвинувачений, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ та вибувати у напрямку н.п. Петропавлівка та Вільшана Харківської області для подальшого виконання бойових завдань за призначенням, чим підірвав боєготовність та боєздатність військової частини НОМЕР_1 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою провину в повному обсязі, підтвердив той факт, що будучі військовослужбовцем за мобілізацією, 14.12.2023 відмовився від виконання бойового розпорядження командира. Щиро кається в скоєному.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі, в також те, що ним не оспорюються фактичні обставини справи, які зазначені в обвинувальному акті, обвинувачений вірно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів по кримінальному провадженню, у суду відсутні сумніви в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, тому відповідно ч. 3 ст. 349 КПК України, суд обмежився поясненнями обвинуваченого та вивченням даних про його особу, без дослідження інших письмових доказів, які стосуються фактичних обставин справи.

Таким чином суд вважає обвинуваченого ОСОБА_3 винним в непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчинене в умовах військового стану та кваліфікує його дії за ст.402 ч.4 КК України.

Вирішуючи питання про покарання, судом враховується характер та ступінь суспільної небезпеки, особистість обвинуваченого.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

На обліку у лікаря нарколога та психіатра обвинувачений не знаходиться, за місцем проходження служби характеризується з позитивного боку, до виконання поставлених завдань відноситься відповідальна, додержується правил військової ввічливості, користується авторитетом. Злочин скоїв вперше.

ОСОБА_3 добровільно повернувся до військової частини для продовження проходження військової служби, про що командиром військової частини НОМЕР_1 був виданий наказ про зарахування ОСОБА_3 на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 з 11.06.2024. Довідкою від 20.12.2024 за № 9757/к підтверджується безпосередня участь ОСОБА_3 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ про України.

Командиром військової частини НОМЕР_3 надано письмову згоду на продовження військової служби обвинуваченим.

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд бере до уваги обставини вчинення злочину, характер діяння, форму й ступінь вини обвинуваченого, також мотивацію вчиненого ним кримінального правопорушення, особистість обвинуваченого.

На підставі викладеного, суд, з метою досягнення виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ними нових злочинів, вважає необхідним призначити йому покарання, пов`язане з позбавленням волі, призначивши покарання в межах санкції ст.402 ч.4 КК України.

Враховуючи декілька, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особистості винного, скоєння ним злочину вперше, суд вважає, доцільним призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті 402 ч.4 КК України, тобто застосувати правила ст.69 КК України, з застосуванням ст.58 КК України, замінивши покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження строком на 2 роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_8 в дохід держави двадцяти відсотків (20%).

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, спів розмірним і достатнім для його виправлення, запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Альтернативний запобіжний захід обвинуваченому у виді застави, залишити до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 Кримінального кодексу України, з застосуванням ст.69 КК України призначивши покарання у виді двох років позбавлення волі.

Відповідно до ст.58 КК України, замінити ОСОБА_3 покарання з позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження строком на 2 роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_8 в дохід держави двадцяти відсотків (20%).

Згідно зі ст.72 ч.1 п. «в» КК України, зарахувати до відбування покарання ОСОБА_3 , строк попереднього ув`язнення з 15.02.2024 по 16.02.2024 та з 08.04.2024 по 09.04.2024, що відповідає одному дню позбавлення волі, трьом дням службового обмеження для військовослужбовців.

Альтернативний запобіжний захід у виді застави, залишити до набрання вироком законної сили.

Повернути ОСОБА_9 90840грн. (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) 00коп., сплаченої суми застави за ОСОБА_3 згідно ухвали Ленінського районного суду м.Харкова по справі № 642/1781/24, провадження 1-кс/642/1141/24.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що під час відбування покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1