У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року

м. Київ

справа № 303/7290/24

провадження № 51-1146ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі - Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2025 рокута ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 07 лютого 2025 року,

встановив:

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 07 лютого 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000040 від 29 квітня 2024 року та зобов`язання до вчинення дій, у порядку п. 1 ч. 1 ст. 303Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_4 заявила вимогу про скасування зазначених ухвал як незаконних й необґрунтованих.

За змістом касаційної скарги зазначає, що апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті провадження за її апеляційною скаргою, чим порушив право на оскарження судового рішення. Стверджує, що ухвала від 22 січня 2025 року підлягає оскарженню в порядку апеляційної процедури з огляду на приписи ч. 6 ст. 9, ст. 7 КПК України, оскільки слідчий суддя ухвалив рішення, яке не передбачено процесуальним законом. Крім того, ОСОБА_4 не погоджується з ухвалою слідчого судді від 22 січня 2025 року.

Мотиви Суду

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучену до неї копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження належить відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України з огляду на таке.

Як убачається з долученої до скарги копії ухвали, апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , послався на те, що положеннями ч. 3 ст. 307, ст. 309 КПК України не передбачено можливості оскарження ухвал слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання щодо ініціювання об`єднання матеріалів досудового розслідування. Отже, ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000040 від 29 квітня 2024 року та зобов`язання до вчинення дій, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, не підлягає апеляційному оскарженню.

Колегія суддів погоджується з рішенням апеляційного суду.

Реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом, про що йдеться в офіційному тлумаченні положень ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим кримінальний процесуальний закон визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

Такі обмеження права на апеляційне оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування встановлені приписами статей 307, 309, 392 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом. Перелік ухвал слідчих суддів, які під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, передбачений ч. 3 ст. 307 та частинами 1, 2 ст. 309 КПК України.

Ухвала слідчого судді від 22 січня 2025 року, законність якої заперечувала ОСОБА_4 у порядку апеляційної процедури, до зазначеного переліку не входить.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Отже, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді від 22 січня 2025 року, апеляційний суд діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення (ст. 370 КПК України), немає підстав.

Доводи в касаційній скарзі ОСОБА_4 про те, що слідчий суддя ухвалив рішення, яке не передбачено нормами кримінального процесуального закону, а тому воно підлягає апеляційному оскарженню відповідно до загальних засад КПК України, безпідставні. Адже постановлення ухвали слідчим суддею під час досудового розслідування про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність слідчого передбачено положеннями п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України.

Що стосується доводів у касаційній скарзі про незаконність, на думку ОСОБА_4 , самої ухвали слідчого судді від 22 січня 2025 року, то вони не перевіряються, оскільки ухвала слідчого судді з огляду на приписи ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2025 рокута ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 07 лютого 2025 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3