УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 про направлення обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002173 від 25.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361-2 КК України, до Харківського апеляційного суду для звернення з поданням до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для визначення підсудності,-

ВСТАНОВИВ:

24.12.2024 на розгляд до Київського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002173 від 25.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361-2 КК України.

В підготовчому судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_6 заявлено клопотання про направлення обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002173 від 25.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361-2 КК України, до Харківського апеляційного суду для звернення з поданням до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для визначення підсудності, з тих підстав, що в обвинувальному акті місце вчинення злочину не встановлено та орган досудового розслідування не встановив місце, де відповідні особи отримали доступ до грошей, а саме де їх реально було переведено у готівку або здійснено ними оплату. Тому, на його думку, вказане кримінальне провадження підсудне суду за місцем закінчення досудового розслідування кримінального провадження, а саме м. Київ, проспект Валерія Лобановського, 51, тобто Солом`янському районному суду м. Київ.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні підтримали клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну підсудності та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення клопотання, посилаючись на те, що обвинувальний акт підсудний Київському районному суду міста Харкова, оскільки останнє за часом кримінальне правопорушення вчинено за адресою: АДРЕСА_1 , про що зазначено в обвинувальному акті.

Суд, заслухавши клопотання захисника, думку учасників кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Одним із завдань, які має вирішити суд у підготовчому судовому засіданні, є визначення підсудності йому даного кримінального провадження з огляду на чіткі правила встановлення територіальної підсудності.

За правилами ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Місце вчинення кримінального правопорушення це певна територія, на якій вчинюється передбачене КК України суспільно небезпечне діяння.

В обвинувальному акті зазначено, зокрема, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , наприкінці 2023, більш точний час та дату в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи цілеспрямовано, з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинили вищевказані кримінальні правопорушення тощо.

Отже, відповідно до фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, місце вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361-2 КК України, досудовим розслідуванням не встановлено.

Крім того, органом досудового розслідування не встановлено місце, де відповідні особи отримали доступ до грошей (де їх реально було переведено у готівку або здійснено ними оплату).

Дослідивши зазначений в обвинувальному акті виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, суд вбачає, що місце вчинення кримінальних правопорушень органом досудового розслідування не встановлено, тому кримінальне провадження повинно здійснюватися судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Верховним Судом у постанові по справі №761/11819/2022 від 14.07.2022 визначено поняття «місце закінчення досудового розслідування».

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 283 КПК, якими визначаються загальні положення закінчення досудового розслідування, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Таким чином, як вбачається зі змісту наведеної норми, певну форму закінчення досудового розслідування законодавець пов`язує з дією, яку зобов`язаний вчинити саме прокурор, а тому місцем закінчення досудового розслідування слід вважати місце вчинення прокурором відповідної дії.

Отже, з врахуванням викладеної правової позиції місцем закінчення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню є місце затвердження прокурором обвинувального акту, а саме: м. Київ, проспект Валерія Лобановського, 51, що територіально не відноситься до юрисдикції Київського районного суду м. Харкова.

Поряд з цим, досудове розслідування здійснювалось та було закінчено Головним слідчим управлінням Національної поліції України, за процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора, тобто не в межах територіальної юрисдикції Київського районного суду м. Харкова.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Суд враховує, що згідно з п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підставою для скасування судового рішення у справі в будь-якому разі.

А відтак, всі інші питання, у тому числі щодо призначення до судового розгляду, повернення обвинувального акту прокурору чи зміну підсудності кримінального провадження, про що заявив захисник, мають вирішуватися належним судом, якому підсудне дане кримінальне провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

Статтею 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», як одну із засад організації судової влади проголошено право на повноважний суд, що передбачає розгляд справи у суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, та суддею, який визначається згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. Процесуальними кодексами визначаються вимоги до складу суду. В сукупності ці правила забезпечують розгляд справи судом, встановленим законом.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Інтерпретація суті поняття «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом у рішенні в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 та полягає у наступному: «п. 23. Відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява N 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року)… 24. Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)». 25. У п.п. 107-109 рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» Суд дійшов до висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

У п. 64 рішення у справі «Йоргіч (Jorgic) проти Німеччини» від 12.07.2007 року ЄСПЛ вказав, що справу перш за все слід розглянути за статтею 6 § 1 Конвенції щодо того, чи був заявник засуджений «судом, встановленим законом». Суд зазначає, що цей вислів віддзеркалює принцип верховенства права, котрий є невідємною частиною системи захисту, запровадженої Конвенцією і її Протоколами. «Закон», у розумінні статті 6 § 1 Конвенції, включає, зокрема, законодавство щодо встановлення і компетенції судових органів. Отже, якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» у розумінні статті 6 § 1.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Визначення місця вчинення злочину не може вважатися формальним, оскільки прямо впливає на визначення суду, який уповноважений законодавчо розглядати те чи інше кримінальне провадження.

Отже, з огляду на викладене та, керуючись вимогами ст. 32 КПК України, у підготовчому судовому засіданні встановлена непідсудність даного кримінального провадження Київському районному суду м. Харкова.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема про направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого.

Таким чином, враховуючи, що місця вчинення кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , під час досудового розслідування не встановлено, досудове розслідування у кримінальному провадженні закінчено Головним слідчим управлінням Національної поліції України, а обвинувальний акт затверджено прокурором Офісу Генерального прокурора, який перебуває не в межах територіальної юрисдикції Київського районного суду м. Харкова, у зв`язку з чим вказане кримінальне провадження не підсудне Київському районному суду м. Харкова, суд, відповідно до пункту 4 частини 3 статті 314 КПК України, вважає за необхідне звернутись до голови Київського районного суду м. Харкова для звернення з поданням до голови Харківського апеляційного суду для вирішення питання щодо внесення подання до Касаційного кримінального суду Верховного Суду про направлення кримінального провадження № 0002173 від 25.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361-2 КК України до Солом`янського районного суду м. Києва.

Керуючись ст. 32, 314-316 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 про направлення обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002173 від 25.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361-2 КК України, до Харківського апеляційного суду для звернення з поданням до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для визначення підсудності - задовольнити.

Направити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002173 від 25.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361-2 КК Українидо Харківського апеляційного суду для вирішення питання щодо внесення подання до Касаційного кримінального суду Верховного Суду про направлення кримінального провадження до Солом`янського районного суду м.Києва, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1