Провадження № 11-кп/4808/446/24
Категорія ст. 82 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2024 року про заміну ОСОБА_7 покарання,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2024 року задоволено подання начальника Державної установи Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) про заміну ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Замінено ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на двадцять років.

Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів, що вже став на шлях виправлення. Крім того, на день розгляду подання засуджений відбув 15 років 21 день позбавлення волі.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2024 року та замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років. Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги характеризуючи дані надані адміністрацією установи відносно його особи та призначив максимальний строк покарання передбачений законодавством.

30 серпня 2024 року від засудженого ОСОБА_7 надійшло доповнення до апеляційної скарги в якому він просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2024 року та не застосовувати відносно нього заміну довічного позбавлення волі на строкове покарання. Зазначає, що йому не було відомо про можливість відмови від заміни довічного позбавлення волі на строкове покарання. Вважає, що заміна довічного позбавлення волі на строкове покарання погіршує його становище.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений та його захисник підтримали доповнену апеляційну скаргу, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволенні подання;

- прокурор не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Згідно з ч. 5 ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Згідно роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

За змістом зазначеної вище статті та роз`яснень, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці та добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування даних про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді подання Державної установи Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Як вбачається з матеріалів подання, вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2011 року ОСОБА_7 засуджено за ст. ст. 115 ч. 2 п. п. 7, 13; 185 ч. 2; 357 ч. 3; 70 ч. 1; 71 ч. 2 КК України до довічного позбавлення волі.

Вказаний вирок ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 24 квітня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України від 21 серпня 2014 року залишено без змін. Вирок набрав законної сили 24 квітня 2012 року.

За змістом характеристики від 18 липня 2024 року, затвердженої начальником Державної установи Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) ОСОБА_10 , засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання з 09 липня 2009 року. За час відбування покарання в установі характеризується позитивно, не допускав порушення установленого порядку відбування покарання, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. За добросовісне ставлення до праці був заохочений 11 (одинадцять) разів. Вину у скоєному злочині визнає. У відношенні до представників адміністрації установи тактовний. У відношенні до інших засуджених не конфліктний. Підтримує зв`язки з рідними шляхом побачень та телефонних розмов. Переведений з двохмісного приміщення камерного типу до багатомісного приміщення. Бере активну участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених таких, як: «Духовне відродження»; «Фізкультура і спорт»; «Творчість». Залучається до робіт з благоустрою. Працевлаштований у виробничій майстерні установи. Виражає готовність до змін. Має позитивні плани на майбутнє, а саме створити сім`ю та працевлаштуватися за професією. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства середній (а.с. 6-8).

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого, ОСОБА_7 з мінімально необхідних 65 балів набрав 87 балів. Комісія колонії дійшла одноголосного рішення про те, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення (а.с. 9-11).

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення від 22 липня 2024 року засудженому ОСОБА_7 оголошено 7 подяк за добросовісне відношення до праці, 1 подяку за участь у міжнародному конкурсі без кордонів, 1 подяку за участь у безоплатній суспільно корисній праці, додатково надано 2 побачення за добросовісне відношення до праці (а.с. 21).

Згідно з психологічною характеристикою засуджений ОСОБА_7 має сильну, врівноважену, проте інертну нервову систему, відрізняється неквапливістю дій. Поряд з енергією та великою працездатністю, самовладанням і вмінням тримати себе в руках, може спостерігатися певний консерватизм поведінки, що свідчить про інертність нервових процесів. Складно переключає увагу і пристосовується до нових умов, повільно перебудовує навички і звички. Віддає перевагу вузькому колу друзів і близьких, рідко вступає у конфлікти, відіграє в них пасивну роль. Маючи власну думку, він не намагається нав`язати її оточуючим. Добре контролює свої емоції і поведінку, доводить будь-яку справу до кінця. Засудженому властиві цілеспрямованість і інтегрованість особистості (а.с. 22).

Наведені вище обставини в сукупності з даними про особу засудженого, які належним чином оцінені судом першої інстанції, на переконання колегії суддів, свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженого ОСОБА_7 та вказують про наявність достатніх підстав вважати, що засуджений довів, що став на шлях виправлення.

На даний час засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) і фактично вже відбув більше 15 років призначеного йому покарання.

Отже, проаналізувавши сукупність вищевказаних даних щодо поведінки засудженого та його ставлення до праці протягом строку відбування покарання, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність достатніх даних, які свідчать про те, що засуджений ОСОБА_7 довів, що став на шлях виправлення, а тому вважав за необхідне замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі строком на двадцять років.

Твердження засудженого, що заміна довічного позбавлення волі на строкове покарання погіршує його становище не є обґрунтованими. Суть заміни невідбутої частини покарання більш м`яким його видом полягає в тому, що засуджений повністю не звільняється від покарання, а йому лише замінюється один вид покарання (його невідбута частина) на інший. Тобто з моменту заміни особа відбуватиме вже новий вид покарання, призначений їй не вироком, а судовим рішенням. Оскільки позбавлення волі на певний строк, у порівнянні із довічним позбавленням волі, відповідно до ст. 51 КК України є більш м`яким видом покарання, заміна довічного позбавлення волі на строкове покарання не погіршує становище засудженого.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує і думку засудженого, який підтримав подання Державної установи Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) в суді першої інстанції.

Крім того, таке заперечення засудженого не спростовує того, що він став на шлях виправлення, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах провадження.

Закон не передбачає обов`язку суду у разі відмови засудженого від заміни покарання не застосовувати до нього заміну покарання визначену рішенням суду, оскільки покарання є заходом примусу.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, враховуючи сукупність даних, які характеризують засудженого під час відбування ним довічного покарання, прийшов до обґрунтованого висновку щодо можливості заміни такого на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, яке відповідатиме визначеній ст. 50 КК України меті покарання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк приймається судом у кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду, оскільки відноситься до дискреційних повноважень суду та приймається з метою досягнення цілей покарання.

Визначення строку на який може бути замінено покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, повинно відповідати вимогам закону та прийматись в сукупності даних які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулись певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Оскільки судом першої інстанції було повно та всебічно досліджено усі характеризуючі дані засудженого, а також його поведінку за період відбуття покарання і ставлення до праці, - ухвала суду першої інстанції є належним чином вмотивованою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 537-539 КПК України, ст. 82 КК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2024 року про заміну ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк двадцять років залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5