Справа № 307/961/25
Провадження № 1-кс/307/168/25
УХВАЛА
21 березня 2025 року м.Тячів
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 18.03.2025 року близько 09 години 40 хвилин працівниками ГРПП Тячівського РВП в с. Вільхівці, вул. Головна, неподалік будинку №5 під час патрулювання зупинено вантажний автомобіль марки МАЗ моделі 5551 номерний знак НОМЕР_1 , в кузові якого знаходилась суміш схожа на піщано гравійну в загальній кількості близька 5 м.куб. під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 . В ході опитування водія встановлено, що документів на суміш в останнього не має та суміш він придбав 18.03.2025 в селищі Вишково Хустського району Закарпатської області від осіб ромської національності.
Слідчий вказує, що 18 березня 2025 року, проведено огляд місця події в лісовому масиві, що розташований в межах населеного пункту с. Вільхівці, вул. Центральна, неподалік будинку №5, Тячівського району, Закарпатської області. В ході огляду місця події було виявлено та вилучено: автомобіль марки МАЗ моделі 5551 номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , мешканцю АДРЕСА_1 , суміш схожу на піщано гравійну в загальній кількості близько 5 м3 та забір суміші схожої на піщано гравійну, яку упаковано в спеціальний пакет НПУ СУ PSP 3247795, які визнано речовими доказами.
Посилаючись на положення ст. 170 КПК України, згідно з яким арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий зазначає, що у даному випадку з метою збереження речових доказів, необхідно накласти арешт на тимчасово вилучене майно.
Також вказує, що вказане майно являється речовим доказом, а тому з метою його збереження, просить задовольнити дане клопотання і постановити ухвалу про накладення арешту тимчасово вилученого майна, яке було вилучено 18.03.2025 року, а саме: автомобіля марки МАЗ моделі 5551 номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , мешканцю АДРЕСА_1 та перебувало у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , суміші схожої на піщано гравійну в загальній кількості близько 5 м3 та забір суміші схожу на піщано гравійну яку упаковано в спеціальний пакет НПУ СУ PSP 3247795, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування цим транспортним засобом.
Прокурор будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду клопотання в судове засідання не з`явився.
Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити.
Власник майна ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явився.
Фактичний володілець майна ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явився.
Представник фактичного володільця майна, адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просив задоволити клопотання частково та повернути на відповідальне зберігання володільцю майна транспортний засіб. Щодо накладення арешту до встановлення фактичних обставин справи на суміш схожої на піщано гравійну, не заперечив.
Заслухавши слідчого та представника фактичного володільця майна, розглянувши клопотання про арешт тимчасово вилученого майна та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
З заяви ОСОБА_6 від 18.03.2025 року вбачається про добровільне видання останнім працівникам поліції для огляду автомобіля марки МАЗ 5551 номерний знак НОМЕР_1 (а.с.5).
З протоколу огляду місця події та фото таблиці від 18.03.2025 року, вбачається, що огляд було проведено 18.03.2025 року у період часу з 10 год. 40 хв. по 11 год. 10 хв. в ході якого було виявлено та вилучено: автомобіль марки МАЗ моделі 5551, номерний знак НОМЕР_3 та суміш схожу на піщано-гравійну у загальній кількості близько 5 м3, та проведено забір суміші у спец пакеті НПУСУ PSP 3247795, яку також вилучено (а.с.6-7).
Постановою слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 18.03.2025 року автомобіль марки МАЗ моделі 5551, номерний знак НОМЕР_3 та суміш схожу на піщано-гравійну у загальній кількості близько 5 м3 та суміш упаковану у спец пакеті НПУСУ PSP 3247795 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні (а.с.13).
Також, слідчим додано до матеріалів клопотання наступні докази, якими слідчий обґрунтовує необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: протоколи допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_6 від 19.03.2025, копією накладної №79 від 1 жовтня 2024 року (а.с.8-10).
З вказаної накладної видно, що вона виписана на суміш фракцією 0-40 - щебень, об`ємом 7,55 м.куб., що не відповідає, ні фактично вилученому об`єму суміші, яка транспортувалася та становила близько 5 м. куб, ні її виду, яка згідно показів допитаного 19.03.2025 свідка ОСОБА_8 , являлася піском, а не щебенем (а.с. 8-9, 10).
Згідно зі ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
При цьому за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).
За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Оцінивши вищенаведене, враховуючи наявність сукупності розумних підозр вважати, що майно, яке було вилучено 18.03.2025 року в ході огляду місця події в с. Вільхівці, вул. Центральна, неподалік будинку №5, Закарпатської області, а саме автомобіля марки МАЗ моделі 5551 номерний знак НОМЕР_1 , та суміш є доказами злочину, оскільки можуть містити відомості, що можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, беручи до уваги, що слідчим доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя дійшов до переконання про обґрунтованість та часткове задоволення поданого клопотання про арешт майна з підстав, визначених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України та накладення на нього арешту.
Водночас слідчий суддя констатує, що положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 року) та Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод (1950 року), учасником яких є Україна. Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 року) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як стаття 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення у справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004 року).
У своїх висновках Європейського суду з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до положень ч. 4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження є накладення арешту на транспортний засіб, автомобіль марки "МАЗ" моделі 5551 номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , мешканцю АДРЕСА_1 та перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження ним, з передачею вказаного автомобіля на відповідальне зберігання власнику або уповноваженій ним особі з правом володіння та користування цим транспортним засобом, а також суміш завантажену на автомобіль на упаковану до спец пакету, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.
Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для інших осіб, з урахуванням часткового задоволення клопотання та передання транспортного засобу на відповідальне зберігання його власнику, слідчим суддею у судовому засіданні не встановлено та сторонами кримінального провадження не наведено.
З урахуванням наведеного та враховуючи вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, внесене клопотання про арешт майна підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 175, 376 КПК України, слідчий суддя,
П О С Т А Н О В И В :
Накласти арешт на майно, яке було вилучено 18.03.2025 в ході проведення огляду місця події за адресою: с. Вільхівці, вул. Центральна, неподалік будинку №5, Тячівського району, Закарпатської області, а саме:
- транспортний засіб, автомобіль марки "МАЗ" моделі 5551 номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , мешканцю АДРЕСА_1 та перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 та знаходиться на території майданчика тимчасового утримання транспортних засобів Тячівського РВП ГУНП Закарпатської області, шляхом заборони розпорядження та відчуження цим транспортним засобом, з передачею його на відповідальне зберігання власнику або уповноваженій ним особі.
В решті вимог клопотання відмовити.
- суміш схожу на піщано гравійну в загальній кількості близько 5 м3 та забір суміші схожої на піщано гравійну, яку упаковано в спеціальний пакет НПУ СУ PSP 3247795, шляхом заборони розпорядження, відчуження та користування цим майном.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 25 березня 2025 року о 8 год. 40 хв.

Слідчий суддя: ОСОБА_1