490/1608/25 10.04.2025
н/п 1-в/490/94/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/1608/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду заяву засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Трихати Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

12.10.2021 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

02.03.2023 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.70 КК України до штрафу в сумі 8500 гривень;

05.10.2023 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.4 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі,

про звільнення від покарання у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений,

В С Т А Н О В И В :

06 березня 2025 року до Центрального районного суду м.Миколаєва із державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" надійшла заява засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 подану заяву підтримав та просив звільнити його від покарання, призначеного вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.10.2023 року, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що підстави для задоволення вказаної заяви ОСОБА_4 про звільнення від покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.10.2023 року відсутні, оскільки вартість викраденого майна за вказаним вироком становить 3935,33 грн., а на момент вчинення в 2022 році розмір прожиткового мінімуму доходів громадян становив 2481 грн., тобто розмір викраденого є більшим 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Разом з тим, вважав, що ОСОБА_4 підлягає звільненню від покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12.10.2021 року, де сума викраденого майна на дату скоєння кримінального правопорушення була меншою, ніж 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому у цьому випадку на нього поширюється дія Закону України від 18.07.2024 року №3886-IX, яким частково декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати. У зв`язку з викладеним, просив звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12.10.2021 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений; вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.10.2023 року за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши заяву та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_4 , суд приходить до наступного.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статті 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 КПК України.

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09.08.2024 року, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12.10.2021 року затверджено угоду про визнання винуватості від 12.10.2021 року, укладену у кримінальному провадженні №0000700 від 19.12.2019 року між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності його законного представника ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_8 , в присутності його законного представника ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 .. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 104 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік. Покладено на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 ухвалено не обирати (судова справа №945/166/20 провадження №1-кп/945/155/21). Вирок набрав законної сили 12.11.2021 року.

Зі змісту вказаного вироку вбачається, що на початку грудня місяця 2019 року, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, завдавши ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 1750 гривень. Крім того, 16.01.2020 року, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, завдавши ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 1320 гривень.

Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.10.2023 року затверджено угоду про визнання винуватості від 15.09.2022 року, укладену у кримінальному провадженні №0000222 від 23.07.2022 року між прокурором ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_4 .. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12.10.2021 року і остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років. Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання. Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати (судова справа №945/869/22 провадження №1-кп/945/363/23). Вирок набрав законної сили 07.11.2023 року.

Зі змісту вказаного вироку вбачається, що на початку червня місяця 2022 року ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, завдавши потерпілому ОСОБА_13 матеріальний збиток на загальну суму 3935 гривень 33 копійки.

Крім того, на розгляді Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000458 від 14.12.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України (судова справа №945/301/22 провадження №1-кп/945/283/24).

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17.01.2024 року ОСОБА_4 тимчасово залишено в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" на час судового розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.12.2021 року за №0000458 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, в Миколаївському районному суді Миколаївської області.

Станом на сьогоднішній день судова справа №945/301/22 не розглянута, відомості в матеріалах особової справи відсутні.

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України).

Вказане положення узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09.08.2024 року) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом на 1 січня звітного податкового року.

Як зазначалось вище, ОСОБА_4 засуджено вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.10.2023 року та визнано винуватим у тому, що він на початку червня місяця 2022 року здійснив крадіжку майна потерпілого ОСОБА_14 на загальну суму 3935 гривень 33 копійки.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн, а 50% від його розміру становили 1240,50 гривень.

Відтак, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону №3886-IX та ст.5 КК України, на момент вчинення ОСОБА_4 діяння, за яке він був засуджений вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.10.2023 року, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становить 2481 грн (1240,5х2=2481).

Таким чином, оскільки вартість викраденого майна, за яке засуджений ОСОБА_4 вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.10.2023 року, перевищує суму 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановленої на день вчинення інкримінованого йому діяння, тобто станом на 01.01.2022 року, заява ОСОБА_4 в цій частині задоволенню не підлягає.

Разом з цим, судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12.10.2021 року за те, що на початку грудня місяця 2019 року, він разом із ОСОБА_8 викрали майно потерпілої ОСОБА_15 на загальну суму 1750 гривень та 16.01.2020 року викрали майно потерпілого ОСОБА_11 на загальну суму 1320 гривень.

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 грн, а 50% від його розміру становили 960,50 гривень.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102 грн, а 50% від його розміру становили 1051 гривень.

Відтак, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону №3886-IX та ст.5 КК України, на момент вчинення ОСОБА_4 діяння, за яке він був засуджений вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12.10.2021 року, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, у 2019 році становить 1921 грн (960,5х2=1921), а у 2020 році 2102 грн (1051х2=2102).

Тобто, вартість викраденого майна, за яке засуджений ОСОБА_4 вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12.10.2021 року, не перевищує суму 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановленої на день вчинення інкримінованого йому діяння.

Слід зазначити, що відповідно до ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З огляду на те, що ОСОБА_4 за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12.10.2021 року завдав матеріальну шкоду потерпілим на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжки майна, тобто вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, на підставі ч.2 ст.74 КК України, оскільки це покращує становище засудженого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, ч.2 ст.74 КК України, ст.ст.369372, 537, 539 КПК України, Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про звільнення від покарання у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений задовольнити частково.

Засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити від призначеного покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12.10.2021 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженим вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.10.2023 року за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Виключити з вироку Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.10.2023 року посилання на ст.71 КК України щодо призначення ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту його фактичного затримання.

В іншій частині заяви засудженого ОСОБА_4 відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом семи днів з моменту її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1