ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/18233/24

Провадження № 11-сс/820/149/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000357, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного за ч. 4 ст. 410, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 426-1, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 209 КК України ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою клопотання старшого слідчого-криміналіста першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_8 , погоджене з прокурором, про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Хмільник, Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина, начальника логістики - заступника командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні підполковник, раніше не судимого,

задоволено, строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 продовжено по 28 березня 2025 року, включно.

Ухвала діє по 28 березня 2025 року включно.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що заявлені ризики, які були ураховані при обранні підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися та вони виправдовують тримання його під вартою, ураховуючи усі, визначенні ст.178 КПК України, обставини у їх сукупності, майновий та сімейний стан ОСОБА_6 , наявність у нього родини, стан здоров`я та репутацію підозрюваного, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, тому прийшов до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , адже лише такий, найсуворіший запобіжний захід, на даний час, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту.

Ухвалу вважає незаконною та необґрунтованою, так як слідчий суддя не дотримався діючих положень КПК України.

Апелянт вважає необґрунтованою нову підозру від 07.02.2025, так як не враховано специфіку правовідносин та з`ясування службового становища підозрюваного.

Крім того, стороною обвинувачення не надано жодних доказів на підтвердження вини ОСОБА_6 у раніше інкримінованих злочинах, а слідчим суддею не оцінено доводи сторони захисту стосовно наявних доказів та відсутності призначення експертиз, наслідків вчинення злочину, що свідчить про надуману та безпідставну підозру.

Апелянт стверджує, що слідчий суддя не надав відповідей на доводи сторони захисту та підозрюваного, які надали аргументи щодо наявності міцних соціальних зв`язків у останнього, родини, неповнолітнього сина. Крім того, підозрюваний є учасником бойових дій, має Державні нагороди, що свідчить про позитивну характеристику останнього.

Також не надано аргументів щодо не можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, домашнього арешту, при цьому формально перелічено ризики, які передбачені ст.177КПК України.

Апелянт вважає, що посилання на тяжкість вчиненого злочину, не може бути підставою для обрання та продовження такого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, із посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час досудового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст.199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Ухвала слідчого судді, на думку колегії суддів, відповідає зазначеним критеріям.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як убачається з матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність, визначених ст. 177 КПК України, ризиків, а саме:

- переховування ОСОБА_6 від суду, оскільки він обґрунтовано підозрюється у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, суспільний резонанс, і йому загрожує покарання у виді позбавлення волі;

- перебуваючи на волі, ОСОБА_6 вчинятиме тиск, як психологічного, так і фізичного характеру, шукаючи будь - які можливі шляхи впливу на свідків та іншого підозрюваного у даному провадженні, спонукаючи до зміни ними показань або відмови від дачі показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності або ж її пом`якшення;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, обвинувачується, оскільки ОСОБА_6 є військовослужбовцем ЗСУ, його перебування на більш м`якому запобіжному заході, окрім як тримання під вартою, зважаючи на наявний обґрунтований ризик переховування від суду, сприятиме вчиненню кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 407 408 ККУ, з метою подальшого ухилення від кримінальної відповідальності.

Наведені в клопотанні слідчого підстави для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись слідчим суддею. При цьому був опитаний ОСОБА_6 та його захисник, вислухана думка прокурора та слідчого, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному, слідчий суддя взяв до уваги підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які не змінились, а тому, прийшов до правильного висновку про те, що існують ризики: переховування ОСОБА_6 від слідства та суду; незаконного впливу на свідків та іншого підозрюваного; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції прокурор довів, що застосування стосовно ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.

Доводи апелянта про те, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів на підтвердження вини ОСОБА_6 , в раніше інкримінованих злочинах, а слідчим суддею не оцінено доводи сторони захисту стосовно наявних доказів та відсутності призначення експертиз, наслідків вчинення злочину, колегія суддів відхиляє, так як на даному етапі досудового розслідування докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованими йому злочинами.

Повідомлена ОСОБА_6 підозра, станом на час розгляду цього клопотання, повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно з якою термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

Крім того, на даному етапі провадження, вирішення питань, які повинен вирішувати суд, під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину є недопустимим, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у підозрюваного ОСОБА_6 наявні міцні соціальні зв`язки, родина, неповнолітній син, крім того, підозрюваний є учасником бойових дій, має Державні нагороди, що свідчить про позитивну характеристику останнього, та такі не взято до уваги слідчим суддею, не дають підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу, оскільки вони не є вирішальними при застосуванні чи продовженні підозрюваному запобіжного заходу.

Щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу, на що є посилання в апеляційній скарзі сторони захисту, то колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи думку прокурора про наявність зазначених ризиків, продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 ..

Твердження в апеляційній скарзі про те, що в оскаржуваному рішенні слідчого судді формально перелічено ризики, які передбачені ст.177КПК України, без реальної аргументації, є безпідставними, спростовуються матеріалами кримінального провадження, змістом судового рішення і підстав для сумнівів у їх законності не має.

Посилання сторони захисту на те, що тяжкість вчиненого злочину, не може бути підставою для обрання та продовження такого запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 , колегія суддів відхиляє, оскільки слідчий суддя, при постановлені ухвали, взяв до уваги, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності обставини, що враховуються при обранні та продовжені строку запобіжного заходу, у тому числі обґрунтованість підозри та тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 410, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 426-1, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 209 КК України і врахував, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданої апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційних скаргах доводи не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.405, 407, 422, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2025 року про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 28.03.2025року, включно, залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її постановлення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3