ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 619/ 8981/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/ 362 /25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме ОСОБА_6 - особи, що претендує на власність майна, належним чином повідомленого про розгляд справи, від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, , в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 13.02.2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 - про арешт майна по кримінальному провадженні № 0000037 від 07 березня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України.

Накладено арешт з тимчасовим позбавленням права на відчуження, на автомобіль марки «TOYOTA», модель «RAV 4», 2005 року випуску, колір - синій, державний номер « НОМЕР_1 », номер двигуна НОМЕР_2 , vin ТЗ - vin НОМЕР_3 , який до 30 січня 2025 року належав на праві власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП (ІПН) НОМЕР_4 , на підставі Договору купівлі-продажу (СГ), а 30 січня 2025 року перереєстровано ТЗ із укладанням договору купівлі-продажу (СГ) на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП (ІПН) НОМЕР_5 , адреса власника: АДРЕСА_1 .

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із вказаним рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, якою накладено арешт на автомобіль «TOYOTA», модель «RAV 4», 2005 року випуску, колір - синій, державний номер « НОМЕР_1 », та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вказаний транспортний засіб.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_6 зазначає, що є власником вказаного транспортного засобу, і не є по даній справі ні підозрюваним ні обвинуваченим, а тому вважає, що зазначений арешт порушує його права як власника, відповідно до Конституції,

А тому, вважає, що накладений арешт не є співмірним обмеженням права власності, відповідно до завдання кримінального провадження та порушує його інтереси, оскільки він не причетний ні до яких кримінальних проваджень, а тому підстав для накладення арешту на майно немає, що, на думку апелянта, свідчить про те, що арешт є необґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати арешт та відмовити у задоволенні клопотання про арешт автомобіля.

Позиції учасників апеляційного провадження.

ОСОБА_6 та прокурор в судове засідання не з`явилися, були повідомлені, відповідно до вимог, зазначених в ч.1 ст.135 КПК України, належним чином, будь-яких заяв щодо неможливості розгляду справи за їх відсутності, не надходило.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , просить розглядати справу за його відсутностіє.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю сторін, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 07 березня 2024 року до ЄРДР внесені відомості про вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України за фактом незаконного зберігання, транспортування та збуту тютюнової продукції без марок акцизного податку та з підробленими марками акцизного податку, групою осіб у складі: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які в порушення Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», з метою особистого збагачення, організували злочинну схему незаконного зберігання, транспортування та збуту тютюнової продукції без марок акцизного податку та з підробленими марками акцизного податку.

Як встановлено досудовим розслідуванням, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є організатором та учасником злочинної схеми та займається транспортуванням та збутом тютюнових виробів, на доказ чого, було надано докази, які отриманими під час досудового розслідування, а саме:

- матеріали отримані від 7-го управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України за результатами виконання доручення процесуального керівника;

- протоколи за результатами проведення НСРД, з яких вбачається, що 11.10.2024 року приблизно о 16 год 24 хв ОСОБА_9 приїхав на транспортному засобі марки «TOYOTA», модель «RAV 4», синього кольору до магазину «Свіжина» за адресою: м. Харків, проспект Олександрівський, буд. 146, де зустрівся з ОСОБА_13 та за грошові кошти у сумі 600 грн 00 коп. здійснив збут останньому 10 пачок незаконно виготовлених тютюнових виробів без марок акцизного податку;

- протокол обшуку від 13.11.2024 року транспортного засобу марки «TOYOTA», модель «RAV 4», синього кольору, державний номер « НОМЕР_1 », який згідно інформації з ІПНП належав на праві власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому було виявлено та вилучено незаконно виготовлені тютюнові вироби;

- протокол допиту свідка ОСОБА_13 , який показав, що 11.10.2024 року приблизно о 16 год 24 хв придбав за 600 гривень у ОСОБА_9 , який приїхав на автомобілі «TOYOTA», модель «RAV 4», синього кольору до магазину «Свіжина» за адресою: м. Харків, проспект. Олександрівський 146, 10 пачок тютюнових виробів;

- протокол впізнання ОСОБА_9 свідком ОСОБА_13 .

Як відомо з матеріалів провадження, у своїй злочинній діяльності ОСОБА_9 , для транспортування незаконно виготовленої тютюнової продукції, використовував транспортний засіб марки «TOYOTA», модель «RAV 4», синього кольору, державний номер « НОМЕР_1 », який виступав знаряддям вчиненням кримінального правопорушення.

28 січня 2025 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було повідомлено про зміну підозри, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 204 КК України.

Відповідно до інформації реєстраційної карти транспортного засобу було встановлено, що після повідомлення про зміну підозри ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України, одразу, 30 січня 2025 року, відбувається перереєстрація зазначеного транспортного засобу на іншого власника, а саме: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13 лютого 2025 року до суду надійшло клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у даному кримінальному провадженні № 0000037 від 07 березня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України, в якому він просив з метою забезпечення виконання положень п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України забезпечення можливої спеціальної конфіскації транспортного засобу автомобіля «TOYOTA», модель «RAV 4», синього кольору, державний номер « НОМЕР_1 » накласти арешт на вказаний транспортний засіб, оскільки вказаний автомобіль «TOYOTA», модель «RAV 4», синього кольору, державний номер « НОМЕР_1 », на якому пересувався ОСОБА_9 , був знаряддям вчинення кримінального правопорушення та підпадає під ознаки положень ст. 98 КПК України. Крім того, санкцією ч. 1 ст. 204 КК України передбачено обов`язковий вид покарання штраф від п`яти тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією та знищенням незаконно виготовлених товарів, що, на думку прокурора, вказує на необхідність досягнення мети арешту у відповідності до положень п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, а також спеціальна конфіскація майна ,згідно ч. 1 ст. 96-1 КК України, у випадках, визначених КК України, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 204 КК України.

Задовольняючи вказане клопотання прокурора, слідчий суддя вважав, що ним доведено підстави для накладення арешту та наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, і що на виконання вимог ст.ст.170-172 КПК України доведена слідчому судді необхідність у накладенні арешту на вказаний транспортний засіб «TOYOTA», модель «RAV 4», 2005 року випуску, колір - синій, державний номер « НОМЕР_1 », з метою забезпечення виконання положень п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України забезпечення можливої спеціальної конфіскації транспортного засобу, оскільки органом досудового розслідування доведено, що у своїй злочинній діяльності ОСОБА_9 для транспортування незаконно виготовленої тютюнової продукції, використовував транспортний засіб марки «TOYOTA», модель «RAV 4», 2005 року випуску, колір - синій, державний номер « НОМЕР_1 », номер двигуна НОМЕР_2 , vin ТЗ - НОМЕР_3 , який виступав знаряддям вчиненням кримінального правопорушення.

З огляду на те, що органом досудового розслідування не доведені ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, пошкодження рухомого майна - легкового автомобіля марки «TOYOTA», модель «RAV 4» його власником, слідчий суддя дійшов висновку, що власник на даний час може користуватись вказаним автомобілем.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя, вважав у цьому випадку співрозмірним є накладення арешту на вказане майно із встановленням заборони його відчуження, розпорядження для забезпечення можливої спеціальної конфіскації, як цього передбачає ч. 1 ст. 961, ч. 1 ст. 962 КК України, а зазначений спосіб накладення арешту не призведе до надмірного втручання у право особи, яка може вільно користуватись (право володіння - це забезпечена законом можливість фактичного панування над річчю, утримання її у сфері свого господарювання) своїм майном.

При цьому негативних наслідків від встановлення такої визначеної законом заборони щодо цього майна, слідчий суддя не вбачав.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді, оскільки рішення щодо задоволення клопотання ґрунтується на нормах чинного КПК України.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Санкція ч. 1 ст. 204 КК України передбачає обов`язковий вид покарання штраф від п`яти тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією та знищенням незаконно виготовлених товарів, що вказує на необхідність досягнення мети арешту у відповідності до положень п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Як визначено ч.1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених КК України, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 204 КК України.

Спеціальна конфіскація, відповідно до ч.1 ст. 96-2 КК України застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що автомобіль марки «TOYOTA», модель «RAV 4», 2005 року випуску, синього кольору, державний номер « НОМЕР_1 », на якому пересувався ОСОБА_9 , був знаряддям вчинення кримінального правопорушення та підпадає під ознаки положень ст. 98 КПК України.

Відповідно до інформації реєстраційної карти транспортного засобу було встановлено, що після повідомлення про зміну підозри ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України, фактично одразу відбувається перереєстрація зазначеного транспортного засобу на іншого власника, а саме: 30 січня 2025 року перереєстровано ТЗ - автомобіль марки «TOYOTA», модель «RAV 4», 2005 року випуску, синього кольору, державний номер « НОМЕР_1 », із укладанням договору купівлі-продажу (СГ) на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП (ІПН) НОМЕР_5 , адреса власника: АДРЕСА_1 .

Органом досудового розслідування доведено, що ОСОБА_9 у своїй злочинній діяльності використовував для транспортування незаконно виготовленої тютюнової продукції вказаний транспортний засіб марки «TOYOTA», модель «RAV 4», 2005 року випуску, колір - синій, державний номер « НОМЕР_1 », номер двигуна НОМЕР_2 , vin ТЗ - НОМЕР_3 , який виступав знаряддям вчиненням кримінального правопорушення.

Оскільки в даному випадку вказаний автомобіль є знаряддям вчинення кримінального правопорушення,а санкція ч. 1 ст. 204 КК України передбачає обов`язковий вид покарання штраф від п`яти тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією та знищенням незаконно виготовлених товарів, то задля забезпечення виконання вироку суду в частині можливої спеціальної конфіскації майна, враховуючи, що незабезпечення схоронності вищевказаного майна може ще раз призвести до його відчуження третім особам, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказаний транспортний засіб з метою забезпечення в майбутньому можливої спеціальної конфіскації, як цього передбачає ч. 1 ст. 96-1, ч. 1 ст. 96-2 КК України, відповідно до положень п.2 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна з підстав, передбачений п.2. ч2. Ст.170 КПК України, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, для забезпечення виконання вироку в разі можливої спеціальної конфіскації майна відповідно до положень ч.1 ст.96-1, ч.1 ст.96-2 КК України, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для арешту майна не ґрунтуються на матеріалах справи. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнута мета застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта, на думку колегії суддів, немає.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 404, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 13.02.2025 року у кримінальному провадженні № 0000037 від 07.03.2024 року за ч. 1 ст. 199, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, а саме на автомобіль «TOYOTA», модель «RAV 4», 2005 року випуску, колір - синій, державний номер « НОМЕР_1 », номер двигуна НОМЕР_2 , vin ТЗ - vin НОМЕР_3 , залишити без змін.

Апеляційну скаргу власника майна, - залишити без задоволення

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

___________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_14