Справа №577/2225/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1368/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 вересня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307, ч. 3 ст. 307 КК України.

У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з раніше визначеним розміром застави.

Своє клопотання прокурор обґрунтував тим, що до спливу строку дії попередньої ухвали, якою обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, закінчити розгляд даного провадження неможливо, а ризики, передбачені п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час застосування вказаного запобіжного заходу, не зменшились та існують.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 вересня 2024 року дане клопотання прокурора було задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 листопада 2024 року до 24 год. 00 хв. з раніше визначеними умовами та розміром застави.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 вересня 2024 року - скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурор у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до останнього більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на те, що продовживши ОСОБА_6 найбільш суворий запобіжний захід, судом не було встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 cт. 177 КПК України, не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.

При цьому, як зазначає апелянт з посиланням на практику ЄСПЛ, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами, отже, доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Однак, суд першої інстанції не діяв у відповідності з наведеними положеннями, не встановлював, на підставі наявних доводів та доказів, існування обставин які вказують на те, що ОСОБА_6 буде переховуватись від суду та вчинить інше кримінальне правопорушення, а наявність вказаних ризиків обґрунтовував лише тяжкістю покарання, та відсутністю у останнього працевлаштування, тобто, впродовж тривалого часу, за відсутності належно підтверджених ризиків, обвинувачений перебуває під вартою.

На думку апелянта, навіть за умови доведення вищезазначених ризиків, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту міг повністю їм запобігти, оскільки не залишаючи житло цілодобово або у певний час доби, обвинувачений не міг би фізично вчинити будь-які дії, спрямовані на реалізацію ризиків. При цьому, з оскаржуваної ухвали взагалі не вбачається, що судом здійснювалась оцінка можливості застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Також, апелянт зауважує і на тому, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, що суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює. Проте, зважаючи на тривалий термін перебування під вартою, обвинувачений, очевидно, позбавлений можливості працевлаштування, крім того, відсутність працевлаштування не свідчить про ризик переховуватись від органів досудового слідства та суду чи вчинити інший злочин, а які інші відомості про особу було враховано, судом, в ухвалі не зазначено.

Що стосується судимості обвинуваченого, про що згадував у клопотанні прокурор, то захисник зауважує, що вона є погашеною, і використання цієї обставини для характеристики особи є абсолютно неприпустимим та суперечить самій суті інституту погашення судимості. Прокурор спонукає суд врахувати погашену судимість обвинуваченого під час оцінки ризиків, змушуючи обвинуваченого зазнати негативних наслідків погашеної судимості, під час вирішення питання про продовження застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Тобто, в ході вирішення питання про обґрунтованість та доцільність істотного обмеження конституційних прав та свобод обвинуваченого - тримання його під вартою, прокурор умисно та незаконно згадує про вирок, покарання обвинуваченого, судимість за якими погашена, що на даному етапі судового розгляду формує негативну думку у суду щодо обвинуваченого.

Апелянт вважає, що такий довід прокурора міг мати значення для суду під час оцінки обставин, що характеризують особу, хоч судом і зазначено, що обвинувачений раніше не судимий. За таких обставин, лише відсутність офіційного працевлаштування, що само по собі не є різко негативною характеристикою особи, та обвинувачення у вчиненні злочину стали підставою для встановлення наявності ризиків переховуватись від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, що є недостатнім та необґрунтованим.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 були повідомлені належним чином, на підтвердження чого свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення та розписка, які повернулись на адресу суду.

Крім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав до суду заяву, в якій просив здійснити апеляційний розгляд даного провадження за їх відсутності.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 у надісланій заяві, також, просив проводити судове засідання без його участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали вказаного кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи та вимоги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Так, на спростовування доводів апелянта щодо недоведеності доводами клопотання їх існування, колегія суддів зауважує, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України було встановлено з врахуванням тяжкості майбутнього покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі доведеності його вини, з метою уникнення якого останній може переховуватись від суду, а за відсутності у обвинуваченого місця роботи, що, у свою чергу, свідчить про відсутність джерела доходу, було встановлено ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Саме зазначені обставини і стали підставою для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим колегія суддів погоджується в повному обсязі і ставити під сумнів правильність такого висновку підстав не вбачає.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно практики ЄСПЛ, врахування тяжкості вчиненого кримінального правопорушення має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства, а ризик незаконного впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й на стадії судового розгляду до моменту отримання показань від зазначених осіб та дослідження їх судом безпосередньо в судовому засіданні.

Що стосується посилань захисника на доцільність застосування до його підзахисного більш м`якого запобіжного заходу, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, з врахуванням того, що доказів на підтвердження наявності обставин, які залишились поза увагою суду при розгляді клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та за яких можливо було б дійти такого висновку, апелянтом надано не було.

Крім того, колегія суддів зауважує, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом не було враховано попередні судимості ОСОБА_6 , у вказаному рішенні відсутні дані про те, що обвинувачений ОСОБА_6 є судимою особою, навпаки, зазначено про те, що останній раніше не судимий, а тому, посилання апелянта на зазначене, також, є безпідставним.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також, з огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, і умисного, особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, який має високий ступінь суспільної небезпеки, колегія суддів вважає, що суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 182 КПК України, судом було визначено розмір застави, у разі сплати якої обвинувачений ОСОБА_6 буде звільнений з під варти та перебуватиме на волі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 вересня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з раніше визначеними умовами та розміром застави, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4