1-кп/205/156/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000658 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, однак відносно якого 27.11.2023 року до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська направлено обвинувальний акт за ст. 126-1 КК України,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

в режимі відеоконференції захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

25.09.2023 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська ухвалено рішення у цивільній справі № 205/9191/23, яким видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 2 місяці та визначено наступні тимчасові обмеження його прав: заборонити перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме, за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонних переговорів з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

09.10.2023 року ОСОБА_3 ознайомлено під підпис з порядком та умовами виконання обмежувального припису за вищевказаним рішенням суду та попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 390-1 КК України.

В подальшому, у невстановлений день та час, у ОСОБА_3 виник кримінально-протиправний умисел направлений на порушення обмежувального припису. Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на порушення обмежувального припису, будучи належним чином ознайомленим з порядком та умовами виконання вищевказаного обмежувального припису та попередженим про можливість його притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 09.10.2023 року ОСОБА_3 зайшов у приміщення квартири АДРЕСА_2 , де продовжив проживати разом з ОСОБА_6 .

Починаючи з 09.10.2023 року ОСОБА_3 і по термін дії обмежувального припису, тобто на протязі двох місяців, постійно проживав за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , незважаючи на обмежувальний припис відносно себе.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ст. 390-1 КК України, як умисне невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

28 жовтня 2024 року між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладена угода про примирення відповідно до вимог ст. 471 КПК України.

Згідно з угодою обвинувачений та потерпіла дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 390-1 КК України та узгодили покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_3 .

Згідно даної угоди ОСОБА_3 розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, вибачився перед потерпілою, цивільний позов потерпілою не заявлено, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, і, враховуючи викладене, сторони угоди узгодили призначення обвинуваченому покарання за ч. 390-1 КК України у виді пробаційного нагляду строком 2 (два) роки.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , його захисник ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 , підтвердили факт укладання угоди, просили затвердити укладену між ними угоду про примирення і призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене покарання.

Прокурор проти затвердження угоди та призначення передбаченого нею покарання не заперечував.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Відповідно до ч. 1 ст. 469 КПК України, угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді). Угода про примирення у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, може бути укладена лише за ініціативою потерпілого, його представника або законного представника.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а тому у суду не виникає необхідності витребувати документи, а також викликати в судове засідання інших осіб та опитувати їх для з`ясування добровільності укладеної угоди. Укладення угоди є правомірним, та таким, що відповідає інтересам суспільства, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, зокрема узгоджена сторонами міра покарання встановлена в межах санкції передбаченої ст. 390-1 КК України та відповідає загальній меті призначення кримінального покарання, встановленій в загальній частині КК України та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогами Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для примирення.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений та потерпіла розуміють наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ст.473 КПК України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 472, 474, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 , укладену 28 жовтня 2024 року.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки.

Згідно із ч. 2 ст. 59-1 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 , протягом строку пробаційного нагляду, виконувати такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбування покарання рахувати з дня постановки ОСОБА_3 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Роз`яснити сторонами, що відповідно до ч. 1 ст. 476 КПК України, у разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.

На вирок суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок суду на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1