Справа № 127/9486/25
Провадження №11-сс/801/281/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваної в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисників підозрюваної адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 та захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2025 року про застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Окниця Окницького району Республіки Молдова, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , громадянки України, раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 191 ч. 5 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2025 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000648, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2023 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій 25.03.2025 оголошено підозру за ст. 191 ч. 5 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів у межах строку досудового розслідування до 25 травня 2024 року. Одночасно визначено заставу у розмірі 10 000 000 (десяти мільйонів) гривень, за умови внесення якої підозрювана може бути звільнена з-під варти.

У разі внесення застави підозрюваним чи іншим заставодавцем на ОСОБА_7 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покладено обов`язки: прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду; не відлучатись з населеного пункту, де вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання чи роботи; утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд з України.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя вказав, що прокурором під час розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, внаслідок чого дійшов висновку про необхідність застосування виключного запобіжного заходу, яким є тримання під вартою.

Також вирішуючи питання про визначення застави слідчий суддя дійшов висновку про те, що в ході розгляду клопотання прокурором доведено необхідність визначення застави у більшому розмірі, аніж установлено п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, оскільки застава у визначеному розмірі не забезпечить виконання підозрюваним покладених обов`язків.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.03.2025 через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків фактичним обставинам провадження. Просить винести своє рішення, яким застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням застави в розмірі 22 861 615 (двадцять два мільйони вісімсот шістдесят одна тисяча шістсот п`ятнадцять) гривень.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду клопотання слідчим суддею вірно прийнято рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, проте в частині визначення застави слідчим суддею не дотримано вимог ч. 5 ст. 182 КПК України про те, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На переконання прокурора слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення та досудовим слідством установлено заподіяння майнової шкоди на суму 22861615,14 гривень. Також слідчий суддя не врахував доходи підозрюваної, які складають за 2022 рік 1 094 882 гривень, за 2023 рік 1 298 256 гривень, а за сім місяців 2024 року 823 075 гривень.

В апеляційній скарзі захисника підозрюваної ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді місцевого суду через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків фактичним обставинам провадження. Просить застосувати до ОСОБА_7 менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в певний період доби.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду клопотання слідчим суддею не виконано вимоги ст. 187 КПК України щодо оцінки в сукупності всі обставини, у тому числі віку, стану здоров`я підозрюваної; міцність соціальних зв`язків в місці її постійного проживання, наявність родини й утриманців; наявність у підозрюваної постійного місця роботи; репутацію підозрюваної; її майновий стан; наявність судимостей. Також на переконання захисника прокурором у судовому засіданні не доведено наявність ризиків, зазначених у клопотанні слідчого. Окремо захисник наголошує на необґрунтованість визначення слідчим суддею застави, яка виходить за межі, визначені п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, яка є непомірною для підозрюваної.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній та просив задовольнити її в повному об`ємі, одночасно просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Підозрювана ОСОБА_7 та її захисники адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, водночас підтримали апеляційну скаргу сторони захисту.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, натомість апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, слідчим суддею зазначені вимоги закону дотримано не у повній мірі через що висновки, зокрема в частині визначення застави належним чином не умотивовані.

Висновки щодо доведеності ризиків та застосування запобіжного заходу

За змістом ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Стосовно доводів сторони захисту в частині обґрунтованості підозри, суд зазначає, що за змістом п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України у разі наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому в кримінальному процесуальному розумінні існує відмінність між обґрунтованістю та доведеністю висунутої підозри, в тому числі на підставі достатніх, допустимих та достовірних доказів.

Так, у справі «Кавала проти Туреччини» (заява 28749/18, рішення від 10.12.2019) Європейський Суд з прав людини констатував, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, "обґрунтованість" підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п.1(с) ст.5. Слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п.1(с) ст.5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень".

Зі змісту ж оголошеної підозри в достатній мірі можна дійти висновку, що ОСОБА_7 може бути причетною до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині обґрунтування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважав доведеними ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також перешкоджання провадженню іншим чином.

Проте суд апеляційної інстанції наголошує, що можливе призначення в майбутньому кримінального покарання, навіть у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально в місцях несвободи, не може бути об`єктивною підставою вважати доведеним, що підозрюваним буть вчинятись спроби ухилятись від органів досудового розслідування чи суду. Таким чином суд вважає недоведеним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стосовно ризику вчинення іншого кримінального правопорушення суд зазначає про те, що ані слідчим у клопотанні, ані прокурором в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_12 у минулому притягався до будь-якого виду відповідальності, який би вказував на антисоціальну (кримінальну) поведінку особи, що у свою чергу нівелює висновки щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Натомість письмовим доказами, долученими до клопотання про застосування запобіжного заходу установлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину за попередньою змовою з керівником організації, з використанням займаної посади, яка наділяє особу певними організаційно розпорядчими функціями щодо впливу на документообіг підприємства та імовірного можливого впливу на працівників, які можуть бути свідками у провадженні.

За наведених обставин на даному етапі здійснення кримінального провадження з високою імовірністю можливо констатувати наявність ризиків, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищення чи спотворення речей чи документів, що мають значення для кримінального провадження та незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Таким чином наявність доведених ризиків з урахуванням обставин правопорушення, за яким особі оголошено підозру, стадії досудового розслідування, висновки слідчого судді про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу на початковому етапі розслідування є виправданими та обґрунтованими.

Висновки щодо розміру застави

Стосовно доводів апеляційних скарг як прокурора, так і захисника в частині неправильного визначення застави суд зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

За визначенням, що міститься у ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною четвертою ст. 182 КПК установлено, що розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави для різних категорій кримінальних правопорушень (злочинів) визначений п. 1-3 абз. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, та з-поміж інших, щодо осіб, підозрюваних у вчиненні особливо тяжкого злочину, встановлений у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України містить застереження про те, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Застава в жодному разі не виконує функції покарання особи або ж відшкодування збитків, адже обрання цього заходу не означає доведення її вини, натомість її розмір повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в такому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Кримінальний процесуальний закон саме на слідчого суддю (суд) покладає обов`язок під час визначення розміру застави перевіряти, чи він не є завідомо непомірним для підозрюваного.

Розмір застави повинен бути встановлений з урахуванням належної особі власності, якою вона може безперешкодно і без шкоди для близьких розпоряджатися для внесення застави, її майнового і сімейного стану.

Таким чином необхідно виокремити обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу у вигляді застави та визначенні її розміру, серед яких: спосіб життя періодичність перетину кордону, наявність у підозрюваного соціальних зв`язків поза межами країни тощо; сім`я та особи на утриманні для призначення застави суд обов`язково повинен врахувати наявність на утриманні непрацездатних осіб або дітей; наявність або відсутність у підозрюваного постійного місця роботи або законних джерел доходу (розмір офіційної заробітної плати, надходження від дивідендів, депозити в банках тощо); житло наявність у підозрюваного власного житла або такого, яке він законно орендує.

За приписами ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Застосовані загальні принципи щодо обґрунтування тримання підозрюваного під вартою та визначення розміру застави наведені, зокрема, в рішенні у справі «Корбан проти України» від 04 липня 2019 року, де йдеться про те, що гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти. Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим статтею 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави.

Також у рішенні у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022 (заява 23312/15) Суд вважав, що, зосереджуючись на розмірі шкоди, не здійснивши ретельної оцінки всіх відповідних факторів, у тому числі її спроможність сплатити визначений розмір застави, і відсутність задовільного пояснення, чому застава була визначена у такому надзвичайно великому розмірі, національні суди не дотрималися зобов`язання навести відповідне та достатнє обґрунтування для своїх рішень про визначення розміру застави, як вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції.

Натомість у даному провадженні встановлено, що відповідно до клопотання про обрання запобіжного заходу, підтриманого прокурором, а також апеляційної скарги прокурора, необхідність визначення застави в розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, обгрунтовується виключно тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та розміром імовірної заподіяної майнової шкоди. При цьому розмір застави, на визначенні якого наполягає прокурор, фактично тотожний розміру імовірної майнової шкоди. Інші обставини, які б давали підстави для визначення застави, яка виходить за межі, установлені п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, ані у клопотанні слідчого, ані в апеляційній скарзі прокурора не наведені.

Окрім того установлено, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, заміжня, проживає з чоловіком, що свідчить про міцність соціальних зв`язків особи. За місцем проживання ОСОБА_7 характеризується позитивно, що у свою чергу вказує на позитивну репутацію. Також підозрювана є інвалідом 3-ї, про що свідчить довідка серії 12 ААГ № 362176 від 03.05.2023 та свідчить про наявність захворювань. У свою чергу ішне поджружжя (чоловік) також є пенсіонером по інвалідності (пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 від 02.07.2024).

Таким чином з урахуванням особи підозрюваної, її доходів та майна, визначення застави у розмірі, який виходить за межі, установлені п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України є явно непомірним та фактично призводить до подальшого ув`язнення особи, яке перетворюється на безальтернативне у звязку з неможливістю внесення застави.

При цьому суд приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження підозрюваній необхідно визначити заставу у максимальному розмірі, встановленому для особливо тяжких злочинів, а саме 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2025 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з одночасним визначенням застави відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 191 ч. 5 КК України скасувати через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків фактичним обставинам провадження.

Клопотання старшого слідчого СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000648, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2023 за ознаками ч. 5 ст. 191 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 191 ч. 5 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів у межах строку досудового розслідування до 25 травня 2025 року включно.

Визначити заставу у розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, за умови внесення якої ОСОБА_7 може бути звільнена з-під варти.

Підозрювана чи інший заставодавець мать право внести заставу на рахунок UA0083601, Банк отримувача - ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) - 820172, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 42257550, отримувач Вінницький апеляційний суд.

У разі внесення застави підозрюваною чи іншим заставодавцем покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

-прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

-не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання чи роботи;

-утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, визначеними слідчим чи прокурором;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд з України.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваної з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрювана зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрювана ОСОБА_7 вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрювана, обвинувачена, будучи належним чином повідомлена не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваної, обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваною, обвинуваченою, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала є остаточною та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: