Єдиний унікальний номер №333/1034/24
Провадження №1-кп/333/282/25
ВИРОК

Іменем України

29 січня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорки ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвокатки ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя матеріали кримінального провадження №0000008 від 02.01.2024 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Запоріжжя, маючого середню освіту, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 перебуває на превентивних обліках Національної поліції за категорією «сімейний насильник», в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно якої кожен мас право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», умисно та безпричинно, в період часу з 13.03.2023 по 21.07.2023, знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , систематично вчиняв по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах застосування фізичного насильства, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні гідності, що призвело до психологічних страждань та суттєвого погіршення якості здоров`я та життя ОСОБА_7 .

Згідно з постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2023, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ 052232 від 13.03.2023, згідно з постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2023 на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 348026 від 30.03.2023 та термінового заборонного припису, згідно з постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.08.2023, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 391832 від 21.07.2023 ОСОБА_5 , за вчинення домашнього насильства щодо його співмешканки - потерпілої ОСОБА_4 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Однак, після вжиття вказаних заходів реагування щодо недопущення вчинення домашнього насильства, підозрюваний правильних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став.

Так, продовжуючи свою протиправну поведінку, 14.12.2023 року приблизно в період часу з о 15 години 00 хвилин до 15 години 20 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_4 , а саме кричав, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував псуванням майна та фізичною розправою.

Крім того продовжуючи свої протиправні дії в цей же день, перебуваючи за адресою спільного мешкання з потерпілою по АДРЕСА_1 у вечері знову вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_4 , а саме кричав, висловлювався нецензурною лайкою, принижував гідність, наніс удари ногами по нижній частині тіла та погасив недопалок від цигарки об її руку, що призвело до психологічних та фізичних страждань потерпілої, та викликало у ОСОБА_7 , погіршення стану здоров`я, побоювання за свою безпеку, емоційну невпевненість та нездатність захистити себе.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_5 та кваліфікує дії останнього за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває в сімейних відносинах, що призводить до психологічних та фізичних страждань, погіршення якості життя потерпілого.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому обвинувачені визнав повністю, щиро покаявся, підтвердив обставини вчинення домашнього насильства, при цьому зазначив наступне, що всі сварки виникали через спільне вживання алкогольних напоїв, на теперішній час сварки виникають, але він не застосовує домашнє насильство.

Потерпіла ОСОБА_4 пояснила суду, що сварки виникали під час вживання спиртних напоїв, на теперішній час ОСОБА_5 виправився та не застосовує до неї насильство будь якого характеру.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст. 126-1 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені судом, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні, обвинуваченого ОСОБА_5 , дослідивши матеріали, що стосуються речових доказів, а також, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 , у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 , в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За правилами ч.1 ст.91-1 КК України в в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;

3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

5) направлення для проходження програми для кривдників.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

І тому з огляду на викладені обставини у їх сукупності та з урахуванням статті 56 КК України та відсутністю обставин, за наявності яких обвинуваченому неможливо призначити громадські роботи у якості покарання, ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді громадських робіт, строком: 200 годин. Разом з цим, зважаючи на те, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ст.126-1 КК України, суд згоден із прокурором у тому, що до обвинуваченому слід застосувати обмежувальний захід, строком на 2 місяці (для досягнення його дієвості) у вигляді направлення обвинуваченого для проходження програми для кривдників.

Отже, з мотивів викладених вище суд вважає, що призначення ОСОБА_5 основного покарання у виді громадських робіт строком: 200 годин, із застосуванням обмежувального заходу, строком на 2 місяці, у вигляді направлення обвинуваченого для проходження програми для кривдників, буде достатнім аби досягнути мети покарання та відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації покарання ОСОБА_5 .

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Запобіжний захід до ОСОБА_5 не застосовувався.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 200 годин.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 2 (два) місяці, обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників.

Запобіжний захід до ОСОБА_5 , не застосовувався.

Речові докази:

- лазерний DVD-R диск білого кольору «М MEDIA» № МАР626ВЕ11033129, 120min, 4,7GB з написом «копія аудіо-запису УОАЗОР ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 за 2023»; лазерний DVD-R диск «М MEDIA» №МАР626ВЕ11033131 білого кольору 120min, 4,7GB з написом «Відеозапис з цифрових нагрудних камер відеоспостереження підвищеної міцності «Motorola Badge VB-400 №471548, №474266 УПП м. Запоріжжя ДПП за 14.12.2023 рік» зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1