Справа № 450/4247/23 Провадження № 1-кп/450/168/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000393 від 20.06.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Градівка, Городоцького району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючий, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей 2022 та 2023 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1 КК України,-

в с т а н о в и в :

19 червня 2023р. близько 18год 42 хв ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Opel» модель «Meriva» реєстраційний номер НОМЕР_1 на автодорозі Львів-Самбір, її 12 км + 815 м., що неподалік с.Підгайці Львівського району Львівської області порушив вимоги чинних Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р. із змінами та доповненнями, а саме: Розділу 1, пунктів 1.3 (учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими); 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків); 1.10 (в частині значення терміну «дорожня обстановка»» - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом); Розділу 2 пункту 2.3 підпукту «б» (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі та підпункту «д» не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху та пункту 2.9 підпункту «а» (водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції).

Розділу 10 пункту 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху).

Розділу 11 пункту 11.3 (на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу), що виразилось в тому, що він, будучи в стані алкогольного сп`яніння керував вищевказаним транспортним засобом, рухаючись зі швидкістю близько 80 км/год, у напрямку м.Самбір був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, без причин технічного характеру допустив виїзд цього автомобіля у смугу зустрічного руху, по якій у той час у напрямку до м.Львова рухався зустрічний автомобіль марки «Audi» модель «А6 Allroad» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , створивши таким чином аварійну ситуацію для цього водія при якій останній з метою уникнення зіткнення прийняв керованим автомобілем ліворуч, із подальшим виїздом у смугу руху до м.Самбір, після чого водій ОСОБА_4 повторно змінив траєкторію руху керованого транспортного засобу, пов`язану із поверненням у смугу руху в напрямку до м.Самбір та в процесі цих дій відбулось зіткнення даних транспортних засобів у смузі руху в напрямку до м.Самбір.

В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_4 відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажир керованого ним автомобіля ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у виді садна в лобній ділянці, рвано-забійні рани на кистях, закритого косого перелому діалізу правої ключиці, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, а транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України.

Під час судового розгляду захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 подано до суду укладену угоду про примирення від 29.11.2024 між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_6 , згідно з умовами якої потерпілий та обвинувачений дійшли згоди, що ОСОБА_4 повністю та беззаперечно визнає свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Угодою передбачено наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, встановлені ст.476 цього Кодексу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України за вказаних в обвинувальному акті обставин, погодився на застосування узгодженого виду покарання та просив затвердити угоду про примирення.

Адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного, вказав, що обвинувачений та потерпілий є сусідами, останні примирилися.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначив що жодних претензій матеріального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, вони примирились, погоджується з обумовленим видом та строком покарання, яке повинен понести обвинувачений, підтверджує про відсутність додаткових претензій до обвинуваченого.

Вислухавши учасників кримінального провадження, розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд прийшов до наступного висновку :

відповідно до ч.5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно зі ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий розуміють, що наслідком укладення та затвердження цієї угоди для сторін є: для обвинуваченого ОСОБА_4 - обмеження права оскарження вироку згідно з положенням статей 394 і 424 КПК України та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом першим частини четвертої статті 474 КПК України; для потерпілого ОСОБА_6 - обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК України та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що у разі невиконання угоди про примирення, відповідно до ст. 476 КПК України потерпілий має право упродовж строків притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив таку угоду з клопотанням про скасування вироку.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, про що вони підтвердили під час судового засідання.

Також судом встановлено, що за умовами даної угоди міра покарання визначена відповідно до вимог ст. 69 КК України.

Так, згідно із ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК України.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, зокрема, викладені в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі №606/1059/22.

Суд при вирішенні питання про можливість призначення покарання, узгодженого сторонами угоди, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який позитивно характеризується за місцем проживання та в Громадській організації «Героїчна розумна обізнана нація України», на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, позицію потерпілого, який не має жодних претензій до обвинуваченого, цивільний позов не подавав і завдана йому шкода повністю відшкодована, що ОСОБА_4 має письмові подяки за вагомий внесок у боротьбі з російським агересором та допомогу ЗСУ від військових частин, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих збитків потерпілому, добровільне відшкодування шкоди водію транспортного засобу ОСОБА_7 (нотаріально посвідчена заява від 28.06.2023р.), перебування на утриманні ОСОБА_4 двох малолітніх дітей, та відсутність обставин, які б обтяжували покарання, а тому за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважає, за можливе застосувати до основного покарання ст. 69 КК України та призначити покарання у виді штрафу, в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 тисяч гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, виходячи з того, що саме таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим кримінальному правопорушенню і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів, а також вказане покарання обумовлене укладеною сторонами кримінального провадження угодою про примирення.

Такий вид покарання, на переконання суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також особі обвинуваченого, та відповідає цілям покарання.

Вивчивши обвинувальний акт та угоду про примирення, переконавшись в тому, що укладення угоди є добровільним, а взяті на себе зобов`язання обвинуваченим можуть бути реально виконані, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України і КК України та іншим положенням закону України про кримінальну відповідальність, встановивши, що підстави для відмови у затвердженні угоди відсутні, роз`яснивши обвинуваченому та потерпілому передбачені ст. 473 КПК України наслідки укладення та затвердження угоди, заслухавши думку учасників кримінального провадження, роз`яснивши обвинуваченому наслідки невиконання угоди передбачені ст.476 КПК України, суд затверджує угоду про примирення між обвинуваченим та потерпілим, укладену 29.11.2024 року та ухвалює обвинувальний вирок.

Виходячи з вищезазначеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами кримінального провадження міри покарання.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Згідно із статтями 118, 124 КПК України з ОСОБА_4 на користь держави необхідно стягнути судові витрати, пов`язані із залученням експертів у справі.

Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 376, 468- 475, 532 КПК України, суд

у х в а л и в :

затвердити угоду про примирення, укладену 29.11.2024 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань № 0000393 від 20.06.2023 року за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити узгоджене покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, щодо основного покарання, шляхом призначення покарання більш м`якого ніж передбачене санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України, у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Речові докази по кримінальному провадженні, а саме:

автомобіль «Opel» модель «Meriva» реєстраційний номер НОМЕР_1 . вважати повернутим ласнику ОСОБА_4 ;

автомобіль марки «Audi» модель «А6 Allroad» реєстраційний номер НОМЕР_2 вважати повернутим володільцю ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 10 755,00 (десять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять гривень 00 копійок) грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення суду апеляційною інстанцією.

На вирок може бути подано апеляцію до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок може бути оскаржений :

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п"ятою -сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України;

3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

СуддяОСОБА_1