н/п 1-кп/490/1191/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000403 від 05.10.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Берислав Херсонської області, є громадянином України, має вищу освіту, неодружений, пенсіонер, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , діючи всупереч вимогам чинного законодавства, 05.10.2024 року о 09 год. 15 хв., рухаючись за кермом транспортного засобу марки "Skoda" моделі "Fabia", з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , біля адреси: м.Миколаїв, вул.3-я Воєнна, 44, допустив порушення правил дорожнього руху, а саме не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено", передбачену постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року "Про Правила дорожнього руху", внаслідок чого був зупинений працівниками Управління патрульної поліції в Миколаївській області. Надалі, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що посвідчення водія з серією та номером НОМЕР_2 від 01.04.2023 року, видане органом ТСЦ 8043 на право керування транспортним засобом категорій "В1, В" на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є підробленим, оскільки не отримував його у порядку, встановленому "Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами", затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №340 від 08.05.1993 року, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, з метою підтвердження права керування належним йому транспортним засобом марки "Skoda" моделі "Fabia", з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 та посвідчення своєї особи, на вимогу працівника Управління патрульної поліції в Миколаївській області сержанта поліції ОСОБА_4 , пред`явив підроблене посвідчення водія з серією та номером НОМЕР_2 від 01.04.2023 року, видане органом ТСЦ 8043 на право керування транспортним засобом категорій "В1, В" на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з власною фотокарткою, тим самим, використав в якості підтвердження особи та права на керування відповідним транспортним засобом завідомо підроблений офіційний документ, який видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, яке не відповідає аналогічним бланкам, що знаходяться в офіційному обігу на території України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 року №844 "Про затвердження зразків бланків і технічних описів бланків національного та міжнародного посвідчень водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу та зразка розпізнавального автомобільного знака України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України".

Відповідно до письмової заяви, складеної у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинувачений не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України, та згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Заява обвинуваченого щодо беззастережного визнання вини у пред`явленому йому обвинуваченні не викликає сумнівів у її добровільності.

Проаналізувавши викладене, дослідивши обвинувальний акт та матеріали досудового розслідування, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку та кваліфікує його дії за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, що має бути призначене обвинуваченому, суд, відповідно до ст.ст.6567 КК України, враховує, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, його особу, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, неодружений, є пенсіонером, за даними КНП "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради на лікуванні у даному медичному закладі не перебував та не перебуває, а також відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, суд приходить до висновку, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального судочинства не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.4 ст.358 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертизи (висновок від 10.10.2024 року №СЕ-19/115-24/18330-ДД) в сумі 2785 (дві тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн 65 к..

Крім того, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Питання про речовий доказ суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374, 381, 382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертизи (висновок від 10.10.2024 року №СЕ-19/115-24/18330-ДД) в сумі 2785 (дві тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн 65 к..

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 05.11.2024 року на майно, яке було вилучено в ході огляду місця події від 05.10.2024 року, а саме: посвідчення водія НОМЕР_2 від 01.04.2023 року, видане на ім`я ОСОБА_3 .

Речовий доказ:

посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з серією та номером НОМЕР_2 від 01.04.2023 року зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий ОСОБА_1