Провадження №: 1-кп/752/111/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження № 0002457, відомості про внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2016 за обвинуваченням

ОСОБА_13 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сімферополі, відома адреса проживання і реєстрації: АДРЕСА_1 , освіта вища, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Внаслідок розпочатої 20.02.2014 збройної агресії Російської Федерації проти України відбулася окупація і анексія невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим.

Під час цих подій, ОСОБА_13 , обіймаючи посаду судді Центрального районного суду міста Сімферополя, будучи особою, що має достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів окупації та анексії Автономної Республіки Крим, у порушення ст.65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України захищати незалежність та територіальну цілісність України, з власної ініціативи добровільно вирішив надати допомогу Російській Федерації у проведенні підривної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканності України.

З указаною метою ОСОБА_13 узяв безпосередню участь в утворенні та функціонуванні на тимчасово окупований території Автономної Республіки Крим системи незаконних органів судової влади Російської Федерації. Зокрема, діючи умисно з метою реалізації умислу на вчинення державної зради, з березня 2014, перебуваючи в приміщенні Центрального районного суду міста Сімферополя, який розташований за адресою: Сімферополь, вул. Турецька, 21, використовуючи матеріально-технічну базу суду, власні теоретичні знання і практичні навички, на підставі ч. 5 ст. 9 закону Російської Федерації № 6-ФКЗ від 21.03.2014 "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя" (надалі по тексту - "закон № 6-ФКЗ від 21.03.2014", відправляв "правосуддя" у незаконно створеному на тимчасово окупованій території України судового органу Російської Федерації - "Центрального районного суда города Симферополя Российской Федерации", застосовуючи при цьому законодавство Російської Федерації. Такі дії ОСОБА_13 вчинював до початку створення на окупованій території України судів Російської Федерації, коли указом президента РФ від 19.12.2014 № 786 був призначений на посаду судді "Центрального районного суда города Симферополя Российской Федерации" та продовжив здійснювати "правосуддя" від імені Російської Федерації, чим забезпечив посилення тимчасової окупації півострова, становлення та зміцнення, незаконно створеної судової системи країни-агресора, функціонування окупаційної влади, тим самим сприяв іноземній державі у підриві основ національної безпеки України.

Суд визнає винуватим ОСОБА_13 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України - у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України: надані іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Щодо загально відомих обставини того часу.

Так, відповідно до заяви Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків", текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 № 337-VIIІ, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20.02.2014, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму.

27.02.2014 збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі адміністрації та Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Президент Російської Федерації, порушуючи як міжнародне право, так і чинну українсько-російську договірно-правову базу, звернувся до Ради Федерації Федеральних зборів Російської Федерації, яка своєю постановою від 01.03.2014, протиправно легалізуючи ці порушення, надав згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16.03.2014 провела псевдо референдум про входження Автономної Республіки Крим та міста Севастополя до складу Російської Федерації. Сумнівні результати "референдуму" не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації. Це підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН № 68/262 від 27.03.2014 "Територіальна цілісність України".

17.03.2014 Верховна Рада Автономної Республіки Крим, розпущена Постановою Верховної Ради України, всупереч цьому проголосила Автономну Республіку Крим незалежною. 18.03.2014 самопроголошені представники Автономної Республіки Крим та міста Севастополя підписали з Президентом Російської Федерації ОСОБА_14 "Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів". У такий протиправний спосіб реалізувався незаконний і поспішний механізм створення образу правомірності збройного вторгнення Російської Федерації та незаконної анексії частини території України.

Зазначені факти свідчать про актину підривну діяльність Російської Федерації та її федеральних органів, яка полягає в окупації території України, що триває до теперішнього часу.

Продовжуючи підривну діяльність проти України, військовослужбовці, співробітники спецслужб, правоохоронних органів та інших органів державної влади Російської Федерації утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронні органи та судову систему з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові.

Так, ст. 9 федерального конституційного закону Російської Федерації № 6-ФКЗ від 21.03.2014 "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя" (надалі по тексту - "закон № 6-ФКЗ від 21.03.2014") створено суди Російської Федерації на території Криму та Севастополя.

До часу окупації та подальшої анексії Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим правосуддя здійснювалось суддями від імені України.

Детальний опис дій обвинуваченого.

Під час описаних вище подій ОСОБА_15 , будучи громадянином України, мешканцем Автономної Республіки Крим, з власної ініціативи вирішив надати допомогу в проведенні підривної діяльності Російської Федерації проти України.

Зокрема, реалізовуючи злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, ОСОБА_13 , обіймаючи згідно із Постановою Верховної Ради України № 957-IV від 05.06.2003 посаду судді Центрального районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим, будучи особою, що має достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів окупації Російською Федерацією та анексії Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України, представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади Російської Федерації, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі системи органів державної влади Російської Федерації, у тому числі судової, з метою ставлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, порушуючи присягу судді, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України упродовж березня - грудня 2014 року, перебуваючи за місцем розташування Центрального районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим (місцезнаходження: м. Сімферополь, вул. Турецька, 21), діючи в інтересах Російської Федерації, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, продовжив здійснювати правосуддя на підставі ч. 5 ст. 9 Федерального Конституційного закону № 6-ФКЗ від 21.03.2014 до створення та початку діяльності на окупованій території півострова судів Російської Федерації з винесенням рішень за російським матеріальним та процесуальним правом, як суддя незаконно створених на тимчасово окупованій території України судів Російської Федерації, чим забезпечив посилення тимчасової окупації півострова Крим та функціонування незаконно створеної судової системи країни-агресора.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, упродовж березня - грудня 2014 року, суддя Центрального районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим, громадянин України ОСОБА_13 , перебуваючи на території Автономної Республіки Крим, з метою мати можливість продовжити надавати допомогу іноземній державі, а саме: Російській Федерації, у проведенні підривної діяльності проти України та забезпечити подальшу окупацію території Автономної Республіки, свідомо та умисно підготував та подав до Вищої кваліфікаційної колегії суддів Російської Федерації особисту заяву про рекомендацію на вакантну посаду судді Центрального районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим Російській Федерації та необхідний для цього пакет документів, передбачений ч. 6 ст. 5 Закону Російської Федерації "Про статус суддів в Російській Федерації".

Після цього, ОСОБА_13 , за власноруч складеною заявою прийняв участь у проведенні конкурсу на заміщення вказаної посади судді Російської Федерації на окупованій території Автономної Республіки Крим і подав наступні документи: копію документу, що посвідчує особу претендента як громадянина Російської Федерації; копію документу, що підтверджує отримання вищої юридичної освіти; копії трудової книжки, інших документів, що підтверджують трудову діяльність; власноруч заповнену та підписану анкету, яка містить біографічні відомості та відомості про доходи, про майно, яке належить йому на праві власності, та обов`язків майнового характеру, а також відомості про доходи подружжя та неповнолітніх дітей претендента, про майно, яке належить їм на праві власності та обов`язків майнового характеру подружжя та неповнолітніх дітей претендента, чим підтвердив особисту згоду сприяти виконанню функцій представника судової влади країни, яка окупувала Автономну Республіку Крим.

Внаслідок зазначених свідомих та умисних дій ОСОБА_13 ,. спрямованих на спричинення шкоди суверенітетові та територіальній цілісності України, які полягали у наданні допомоги державним органам Російської Федерації у проведенні підривної діяльності проти України та продовженні окупації частини її території, тобто державної зради, за результатами проведеного державними органами Російської Федерації конкурсу Указом Президента Російської Федерації від 19.12.2014 № 786, діючий суддя судової влади України, громадянин України ОСОБА_13 був призначений на посаду судді "Центрального районного суда города Симферополя Республики Крым Российськой Федерации" на окупованій території Автономної Республіки Крим та продовжив здійснювати правосуддя вже як суддя Центрального районного суду міста Сімферополя Республіки Крим Російської Федерації.

Застосовані правові процедури.

Постановою прокурора Генеральної прокуратури України від 15.09.2016 з кримінального провадження № 0001289 від 26.06.2015 щодо суддів Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, які підозрювалися у державній зраді, яке на підставі постанови прокурора Генеральної прокуратури України від 26.06.2015 виділено з кримінального провадження № 0001732 від 25.12.2014, виділені матеріали досудового розслідування стосовно ОСОБА_13 .

Відповідні відомості були внесені 20.09.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002457.

На підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 19.08.2016 у справі № 757/93293/16-у у кримінальному провадженні проводилось спеціальне досудове розслідування, повідомлення про підозру ОСОБА_13 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України, здійснено 22.05.2015 заступником Генерального прокурора України, факт ухилення ОСОБА_13 від кримінальної відповідальності під час досудового розслідування були предметом ретельної оцінки слідчим суддею.

На стадії досудового розслідування вживалися передбачені КПК України заходи щодо виклику ОСОБА_13 і повідомлення про вчинення процесуальних дій, шляхом направлення на електронну адресу Центрального районного суду м. Сімферополя повідомлення про підозру, публікацій в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та офіційному сайті Офісу Генерального прокурора, публікації відповідних оголошень, викликів тощо, а також шляхом вручення процесуальних документів його захиснику.

Обвинувачений ОСОБА_13 зі стадії досудового розслідування забезпечений захисником з числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві.

Обвинувачений ОСОБА_13 на судові виклики не з`являвся, показання суду не надавав. З будь-якими письмовими заявами, клопотаннями до суду не звертався.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва 08.03.2023 закінчено підготовче судове засідання, призначено судовий розгляд цього кримінального провадження та постановлено здійснювати спеціальне судове провадження в порядку процедури in absentia враховуючи що, кримінальне провадження підсудне Голосіївському районному суду міста Києва, адже його підсудність визначена в установленому законодавством порядку за ухвалою Київського апеляційного суду; правова кваліфікація інкримінованого діяння передбачає можливість здійснення кримінального провадження шляхом проведення спеціального судового провадження на підставі ч. 2 ст. 297-1, п. 20-1 Перехідних положень КПК України; судова справа пов`язана з окупацією й обвинувачений є таким, що обізнаний про розпочате щодо нього кримінальне провадження, на час інкримінованих йому діянь був громадянином України, зареєстрований на території Автономної Республіки Крим, тобто на території України, яка згідно з положеннями ст. 3 Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визнана тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії Російської Федерації; ОСОБА_13 повідомлявся про підозру, а також неодноразово викликався до слідчого, прокурора у встановлений законом спосіб шляхом публікації повісток про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а також шляхом розміщення інформації на офіційних веб-сайтах Офісу Генерального прокурора; 11.08.2015 ОСОБА_13 в установленому законодавством порядку був оголошений у розшук як особа, яка переховується від правоохоронних органів і суду, фігурує в реєстрі "Особи, які переховуються від органів влади"; на стадії досудового розслідування за ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19.08.2016 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_13 проводилося спеціальне досудове розслідування.

Судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого ОСОБА_13 , оскільки таке рішення суду ґрунтується на положеннях ч. 1 ст. 323, ч. 2 ст. 297-1 КРК України, враховуючи пред`явлене ОСОБА_13 обвинувачення, відомості про його перебування на тимчасово окупованій території України - Автономній Республіці Крим, неодноразові неявки на судові виклики, які були здійснені відповідно до вимог ч. 8 ст. 135 КПК України, шляхом публікації судових викликів (повісток) у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, веб-сайті Голосіївського районного суду міста Києва.

Суд вжив належні заходи та використав всі можливості для того, щоб забезпечити обвинуваченому ОСОБА_16 права, які гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, зокрема щодо таких гарантій як: бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку розуміє, про характер і підставу пред`явленого обвинувачення; мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту і спілкуватися з обраним захисником; бути засудженим у його присутності та захищати себе особисто або за посередництвом обраного захисника; бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безоплатно.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа "Колоцца проти Італії" від 12.02.1985 , "Шомоді проти Італії" від 18.05.2004 та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п. "g" п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), та як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.

Позиція сторони захисту.

Захисник заявив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим та погодити правову позицію захисту, пояснив, що вважає відсутніми докази, які доводять подію та склад кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 111 КК України, що інкриміновано ОСОБА_16 .

Фактичні обставини, які суд визнає загально відомими і такими, що не потребуються доказування в межах даного провадження.

Тимчасова окупація з боку Російської Федерації частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 19.02.2014, а також наступна анексія, зокрема й території Автономної Республіки Крим, є загально відомими фактами, які:

- констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами Російської Федерації, а також "нормативними актами" самопроголошених суб`єктів на території України, зокрема і "Республики Крым", законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення злочинів, внаслідок яких були прийняті такі акти;

- встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України;

- засуджені міжнародними актами колективного реагування.

Зважаючи на викладе, наведені факти не потребують окремого судового доказування.

Так, постановою Ради Федерації Федеральних Зборів Російської Федерації "Об использовании вооруженных сил РФ на территории Украин"» від 01.03.2014 № 48-СФ, надано згоду президенту Російської Федерації на використання збройних сил Російської Федерації на території України.

06.03.2014 Верховною Радою Автономної Республіки Крим прийнята постанова "Про проведення загальнокримського референдуму".

Указом Президента України від № 261/2014 від 07.03.2014 дія цієї постанови Верховної Ради Автономної Республіки Крим була зупинена та за рішенням Конституційного суду України № 2-рп/2014 від 14.03.2014 визнана неконституційною.

11.03.2014 постановою Верховної Ради Автономної Республіки Крим прийнята "Декларація", якою Автономна Республіка Крим проголошено "суверенным государством - Республикой Крым".

Указом Президента України від 14.03.2014 № 296/2014 дія цієї Постанови Верховної Ради Автономної Республіки Крим була зупинена, а рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2014 № 3-рп/2014 визнана неконституційною.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 15.03.2014 № 891-VIIІ Верховна Рада Автономної Республіки Крим була розпущена.

16.03.2014 в умовах воєнної окупації на території Автономної Республіки Крим проведений референдум, в Верховна Рада Автономної Республіки Крим, яка втратила повноваження, в порушення ст. 2, 72, 73, 85, 132 Конституції України та ст. 3, 18, 27 Закону України "Про всеукраїнський референдум" ухвалила незаконні постанови № 1745-6/14 "О независимости Крыма" та № 1748/14 "О правопреемстве Республики Крым".

17.03.2014 представники розпущеної "Верховної Ради Автономної Республіки Крим" прийняли Постанову № 1745-6/14 "Про незалежність Криму", за якою створено нелегітимне державне утворення "Республіка Крим", а також Постанову 1748-6/14 "Про правонаступництво Республіки Крим", за якою вищим органом влади "Республіки Крим" є "Державна рада Республіки Крим".

18.03.2014 представниками "Верховної Ради Автономної Республіки Крим" підписано "Договір" між Російською Федерацією та "Республикой Крым" про прийняття до складу Російської Федерації "Республики Крым" та утворення у складі Російської Федерації нових суб`єктів. Цей "Договір" набрав чинності 21.03.2014.

21.03.2014 прийнято федеральний конституційний закон Російської Федерації № 6-ФКЗ "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя", тобто відбулася анексія Автономної Республіки Крим.

11.04.2014 так звана Державна рада Республіки Крим прийняла "Конституцію Республіки Крим" як суб`єкта Російської Федерації.

У подальшому з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупаційної влади й недопущення відновлення контролю України над цією територією, продовжуючи підривну діяльність проти України, Російська Федерація утворила на анексованій території органи державної влади, місцевого самоврядування. У тому числі за Законом Російської федерації №154-ФЗ від 23.06.2014 "О создании судов Российской Федерации на территориях Республики Крым и города федерального значения Севастополя ….." (надалі - "закон № 154-ФКЗ від 23.06.2014") була створена система судів.

15.04.2014 Верховною Радою України прийнято Закон України № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (надалі - Закон України № 1207-VII), відповідно до якого перебування підрозділів збройних сил Російської Федерації на території України, яке відбулося з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію Автономної Республіки Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями - тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку Російської Федерації.

27.01.2015 Верховна Рада України Постановою № 129-VIII затвердила звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором", про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Крім того, Верховною Радою України 21.04.2015 прийнято Постанову № 337-VIІI "Про заяву Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків", якою констатовано початок такої агресії з боку Російської Федерації на території Автономної Республіки Крим 20.02.2014, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН про територіальну цілісність України від 27.03.2014 № 68/262 проведений в Автономній Республіці Крим 16.03.2014 так званий референдум визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу Автономної Республіки Крим.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН від 19.12.2016 № 71/205, від 19.12.2017 № 72/190, 22.12.2018 № 73/263 "Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)", від 17.12.2018 № 73/194 "Проблеми мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів" послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку Російської Федерації внаслідок військової агресії частини території України - Автономної Республіки Крим, а також підтверджено невизнання її анексії.

Описані Постанови Верховної Ради України, Укази Президента України є нормативно-правовими актами, що становлять частину законодавства України, на підставі якого суд приймає рішенняу справі.

Судом в інтересах цього кримінального провадження ретельно досліджені подані стороною обвинувачення докази з тим, щоб дослідити зв`язок між цими подіями та діями обвинуваченого безпосередньо в контексті висунутого йому обвинувачення.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну"№ 2265-ІХ від 22.05.2022 Російська Федерація є державою-терористом, однією з цілей політичного режиму якої є геноцид Українського народу, фізичне знищення, масові вбивства громадян України, вчинення міжнародних злочинів проти цивільного населення, використання заборонених методів війни, руйнування цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, штучне створення гуманітарної катастрофи в Україні або окремих її регіонах. Політичний режим Російської Федерації є нацистським за своєю суттю і практикою та ідеологічно наслідує націонал-соціалістичний (нацистський) тоталітарний режим. Пропаганда російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України забороняється. Використання символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну відповідно до умов, визначених цією статтею, є окремим видом пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Так, на підставі висновку Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 29.12.2002 за Постановою Верховної Ради України від 05.06.2003 № 957-IV, громадин України ОСОБА_13 обраний на посаду судді Центрального районного суду міста Сімферополя (а.с. 29-26 том 3).

Також статус ОСОБА_13 станом на 2014 рік як судді Центрального районного суду міста Сімферополя підтверджено не тільки даними досліджених під час судового розгляду листів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Державної судової адміністрації України, а й дослідженими судом відповіддю на запит слідчого від Адміністрації Президента України від 20.03.2015 № 45-01/135 з переліком осіб, які були призначені (переведені) Указами Президента України на посади суддів судів Автономної Республіки Крим та міста Севастополя (а.с. 8-22 том 3), примірників постанови Верховної Ради України від 05.06.2003 № 957-IV про обрання громадянина України ОСОБА_13 на посаду судді Центрального районного суду міста Сімферополя безстроково (а.с. 29, том 3) та від 19.04.2016 № 1196-VІІІ про звільнення ОСОБА_13 з указаної посади у зв`язку із порушенням ним присяги.

Вищевказаними документами в сукупності із відповіддю Державної фіскальної служби України від 02.06.2015 № 13130/5/99-99-11-02-03-16 про присвоєння індивідуального податкового номеру та відповіддю Адміністрації Президента України від 28.09.2016 № 03-01/3021 про ненадходження клопотань про вихід з громадянства підтверджується правовий статус ОСОБА_13 як громадянина України.

Згідно з дослідженим судом рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 10.11.2015 № 3009/дп-15 за результатами розгляду дисциплінарної справи, відкритої стосовно суддів Автономної Республіки Крим, в тому числі ОСОБА_13 , встановлено, що на підставі Указу Президента Російської Федерації від 19.12.2014 № 786 "Про призначення суддів федеральних судів" для здійснення правосуддя від імені Російської Федерації на території АР Крим ОСОБА_13 , який займав посаду судді Центрального районного суду міста Сімферополь Автономної Республіки Крим, призначений на посаду судді так званого Центрального районного суду міста Сімферополь Російської Федерації. У такій спосіб, як констатується у рішенні, не будучи у встановленому законом порядку звільненим з посади судді України, ОСОБА_13 прийняв на себе повноваження "судді" іншої держави. Зазначеним рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України вирішено рекомендувати Вищій раді юстиції розглянути питання про звільнення ОСОБА_13 з посади (а.с. 71-89 том 3).

За рішенням Вищої ради юстиції від 24.12.2015 № 1206/2/15-15 внесено подання до Верховної Ради України про звільнення за порушення присяги судді Центрального районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим ОСОБА_13 (ас. 92-129 том 3).

За постановою Верховної Ради України від 19.04.2016 № 1196-VIII ОСОБА_13 звільнено з посади судді Центрального районного суду міста Сімферополя у зв`язку з порушенням присяги судді.

Згідно зі ст. 9 закону № 6-ФКЗ від 21.03.2014 до створення на території "Республики Крым" судів Російської Федерації правосуддя від імені Російської Федерації здійснювали суди, які діяли на день прийняття "Республики Крым" до складу Російської Федерації.

Відповідно до п. 2 ст. 9 закону № 6-ФКЗ від 21.03.2014 громадяни, які заміщають посади суддів, що діють на території Республіки Крим та міста Севастополя, на день прийняття в склад Російської Федерації Республіки Крим і утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів, мають переважне право на заміщення посади суддів в судах Російської Федерації, що створюються на цих територіях, при наявності у них громадянства Російської Федерації, а також за умови їх відповідності іншим вимогам тощо.

Конкурсний відбір на заміщення посади здійснюється Вищою кваліфікаційною комісією суддів Російської Федерації.

Обставини здійснення обвинуваченим ОСОБА_13 правосуддя від імені Російської Федерації на території тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим як "судді" незаконно створеного судового органу окупаційної влади "Центрального районного суда г. Симферополя" без припинення статусу судді Центрального районного суду міста Сімферополя відповідно до законів України, знайшли своє підтвердження під час дослідження в судовому засіданні документів - рішень "судьи Центрального районного суда г. Симферополя", постановлених суддею ОСОБА_13 ", а саме:

- копію засвідченого рішення від 31.03.2015 у справі 2-1688/14, відповідно до якого прийнято відмову від заяви генерального директора Благодійної організації "Фонд "Крим" ОСОБА_17 про відмову забезпечення позову і припинення провадження (а.с. 5 том.4);

- копію засвідченого рішення від 01.04.2015 у справі 2-375/2015, відповідно до якого апеляційну скаргу ОСОБА_18 в інтересах ОСОБА_17 , Благодійної організації "Фонд "Крим" на рішення Центрального районного суду міста Сімферополь від 25.02.2015 у цивільній справі за позовом ОСОБА_18 в інтересах ОСОБА_19 , Благодійної організації "Фонд "Крим", на захист невизначених осіб до ОСОБА_20 про оспорювання дій посадових осіб щодо проведення перевірки, які призвели до порушення прав і свобод - залишено без руху, надано заявнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги від 20.04.2015 (а.с. 6 том 4);

- копію засвідченого рішення від 06.04.2015 у справі № 2-375/2015, відповідно до якого залишено без задоволення заяву ОСОБА_21 про роз`яснення рішення Центрального районного суду міста Сімферополя від 25.02.2015 (а.с. 4 том. 4).

Як слідує зі змісту описаних документів, під час здійснення "правосуддя" ОСОБА_13 керувався нормами законодавства Російської Федерації, зокрема "ГПК РФ" тощо.

На виконання закону № 154-ФКЗ від 23.06.2014 на окупованій території Автономної Республіки Крим були створені суди Російської Федерації, які розпочали свою діяльність з 26.12.2014.

Обставини щодо призначення ОСОБА_13 на посаду судді суду Російської Федерації, який було утворено окупаційною владою Російської Федерації на території Автономної Республіки Крим, знайшли своє підтвердження під час дослідження в судовому засіданні протоколу огляду інтернет-видань від 07.04.2015 та додатків до вказаного протоколу, яким зокрема є акти індивідуальної дії, розміщені на офіційних сайтах Російської Федерації за посиланням http://kremlin.ru (а.с.133-149 т. 3) та від 08.04.2015 і додатків до вказаного протоколу, яким зокрема є акти індивідуальної дії, розміщені на офіційних сайтах Російської Федерації за посиланням http://kremlin.ru. (а.с.172-239, том 2).

Так, згідно з указом президента Російської Федерації від 19.12.2014 № 786 ОСОБА_13 призначено на посаду судді "Центрального районного суда г. Симферополя".

Обставини здійснення обвинуваченим ОСОБА_13 правосуддя від імені іноземної держави - Російської Федерації, що визнана державою-агресором на території тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим як "судді" незаконно створеного судового органу окупаційної влади "Центрального районного суда г. Симферополя" без припинення статусу судді Центрального районного судді міста Сімферополь відповідно до законів України, знайшли своє підтвердження під час дослідження в судовому засіданні протоколу огляду документів, зокрема тих, що були отримані від Громадської спілки "Українська Гельсінська спілка з прав людини" (описаних вище копій ухвал, які визнані речовими доказами у цьому кримінальному провадженні за постановою від 10.05.2017), а також протоколом огляду документів від 10.05.2017 веб-сторінки у мережі Інтернет, а саме сайту "Центрального районного суда города Симферополь" за посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_2.

На цій веб-сторінці містилися відомості про те, що ОСОБА_13 входив до переліку суддів "Центрального районного суда г. Симферополя".

Розглядаючи це кримінальне провадження, суд зауважує, що за відсутності можливості у сторони обвинувачення витребувати у Російської Федерації належним чином засвідчені нормативні акти, зокрема і акти індивідуальної дії щодо призначення ОСОБА_13 на посаду судді незаконно створеного "Центрального районного суда г.Симферополя", а також постановлені ним судові рішення (ухвали), що пов`язано з розірванням договору про правову допомогу між Україною та Російською Федерацією, відомості, які здобуті за наслідками дослідження витягів з інтернет-ресурсів, слід визнати належними та допустимими, враховуючи також, що сторона захисту їх достовірність не оспорювала.

Відомості про те, що ОСОБА_13 здійснив виїзд з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим суду не подані.

Надання прокурором протоколу огляду інтернет-видань від 07.04.2015 в копії обґрунтовується тим, що кримінальне провадження № 0002457, як виділене кримінальне провадження, частково сформовано шляхом копіювання його матеріалів з іншого кримінального провадження, що з`ясовано під час судового розгляду.

Суд погоджується з доводами прокурора, що таке оформлення не змінює зміст доказів.

Всі перелічені джерела інформації суд оцінює за правилами документа в порядку ст. 99 КПК України, а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими.

Враховуючи узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані про діяльність ОСОБА_13 як судді окупаційних органів влади Російської Федерації достовірними доказами обвинувачення, а тому покладає їх в основу цього вироку.

Інші подані стороною обвинувачення та досліджені судом документи доказового значення в межах цього провадження не мають. Постанови про визначення підслідності, групи слідчих й прокурорів, про зупинення та відновлення досудового розслідування, оголошення у розшук, продовження строків досудового розслідування тощо містять дані, які доводять належну правову процедуру у цьому провадженні.

Окремої уваги з огляду на особливості цього кримінального провадження потребує правова оцінка питання громадянства ОСОБА_13 та фактів з цього приводу.

Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про громадянство України" від № 2235-ІІІ 18.01.2001 №, який визначає підстави і порядок набуття та припинення громадянства України, законодавство у цій сфері ґрунтується на принципах: єдиного громадянства, якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання.

За приписами ст. 17-19 названого Закону громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України за клопотанням громадянина України та втрати громадянства України внаслідок добровільного набуття повнолітнім громадянином України громадянства іншої держави. При цьому, вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде її громадянство, якщо вийде з громадянства України, і не допускається, якщо особі в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто. Датою припинення громадянства України у всіх випадках є дата видання відповідного Указу Президента України (ст. 18, 19 Закону України "Про громадянство України").

Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України користується всіма правами і несе всі обов`язки громадянина України (ст. 20 Закону України "Про громадянство України".

Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону № 1207-VІІ примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства Російської Федерації не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України.

За змістом ст. 4 закону № 6-ФКЗ від 21.03.2014 з дня прийняття "Республики Крым" до складу Російської Федерації, тобто з 21.03.2014, автоматично визнавалося громадянство Російської Федерації у всіх громадян України, які постійно проживали на території Автономної Республіки Крим. За ними також залишалося право протягом одного місяця заявити про своє бажання зберегти громадянство України. Передбачені законодавством Російської Федерації обмеження на заміщення державних посад особами, що мають громадянство іншої країни, на території Автономної Республіки Крим почали діяти лише після перебігу місяця з дня прийняття "Республики Крым" до Російської Федерації.

За змістом та на виконання ст. 9 закону № 6-ФКЗ від 21.03.2014 до створення на території "Республики Крым" судів Російської Федерації, правосуддя від імені Російської Федерації здійснювали суди, які діяли на день прийняття Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації, при цьому особи, які займали посади суддів цих судів, продовжували відправляти правосуддя до створення і початку діяльності на території "Республики Крым" судів Російської Федерації за умови наявності в них громадянства Російської Федерації. Таким особам гарантувалося переважне право на заміщення посади судді в утворених судах Російської Федерації, які, як вже зазначалося, розпочали свою діяльність з 26.12.2014.

Отже, з урахуванням встановлених фактичних обставин, ОСОБА_13 , здійснюючи з березня 2014 "правосуддя" у Центральному районному суді міста Симферополя і до створення (початку) діяльності на території Автономної Республіки Крим "судов Российской Федерации", фактично отримав за законодавством Російської Федерації громадянство останньої, як необхідну умову такої діяльності. Відомостей про те, що він відмовився від громадянства України у передбаченому законодавством порядку, суду не подано.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 4 Конституції України, ст. 2, 17-20 Закону України "Про громадянство України", ч. 4 ст. 5 Закону № 1207-VІІ, дотримуючись проголошеного в Україні визнання права громадянина України на зміну громадянства у встановленому порядку, ОСОБА_13 по теперішній час залишається громадянином України, незалежно від місця його проживання.

Примусове автоматичне набуття ним як громадянином України, який проживає на тимчасово окупованій території, громадянства Російської Федерації, не визнається Україною, а тому не може бути підставою для втрати ним громадянства України.

Окрім того, набуття обвинуваченим громадянства Російської Федерації, не впливає на зміст його правових відносин з Україною, за якими він визнається лише громадянином України.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши чинне законодавство України, нормативно-правові акти Російської Федерації, норми міжнародного гуманітарного права, суд дійшов таких висновків.

Внаслідок розпочатої 20.02.2014 збройної агресії Російської Федерації проти України відбулася воєнна окупація невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим, а в подальшому і незаконна анексія цієї території, що є формами триваючої підривної діяльності з боку Російської Федерації проти України на шкоду її суверенітетові, територіальної цілісності та незалежності.

З метою становлення та зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю України над цією територією, Російська Федерація утворила на ній, зокрема, федеральні органи судової системи.

Термін "підривна діяльність" вживається в Деклараціях Генеральної Асамблеї ООН "Про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав" від 09.12.1981 № 36/103, "Про неприпустимість втручання у внутрішні справи держави, обмеження їх незалежності й суверенітету" від 21.12.1965 № 2131 (ХХ) та інших.

У контексті положень ст. 111 КК України підривною діяльністю є дії іноземних держав, іноземних організацій або їх представників, спрямовані на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

За результатами оцінки доказів суд вважає доведеним поза розумним сумнівом, що громадянин України ОСОБА_13 у період окупації Автономної Республіки Крим і по день звільнення з посади, тобто з 20.02.214 по 19.04.2016 (дату звільнення), формально-юридично мав статус судді "Центрального районного суда города Симферополя". Не будучи у встановленому законами України порядку звільненим з посади судді Центрального районного суду м. Сімферополь, ОСОБА_13 упродовж березня - грудня 2014 як "суддя" незаконно створеного "Центрального районного суда города Симферополя", здійснював "правосуддя" на окупованій території України від імені іноземної держави - Російської Федерації, керуючись її матеріальним та процесуальним правом, а з призначенням його у грудні 2014 року на посаду "судьи Центрального районного суда города Симферополя", прийняв на себе на окупованій території України повноваження судді Російської Федерації, у той час як вказана держава незаконно окупувала та анексувала частину території України - Автономну Республіку Крим.

Здійснення ОСОБА_13 за таких умов "правосуддя" від імені Російської Федерації свідчить про порушення ним вимог ст. 65 Конституції України, присяги судді (яке зокрема встановлено під час його звільнення із займаної посади), оскільки забезпечувало становлення та зміцнення окупаційної влади Російської Федерації, шляхом утворення та функціонування незаконно створених окупаційних органів судової влади Російської Федерації на окупованій території України, виконання функцій представника окупаційної судової влади Російської Федерації з метою недопущення контролю української влади на території Автономної Республіки Крим, й, у зв`язку з цим - надання ним допомоги Російській Федерації в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та незалежності України.

Відповідно до ст. 54 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, яка ратифікована із застереженнями Указом Президії Верховної Ради УРСР від 03.07.1954, окупаційній державі забороняється змінювати статус посадових осіб чи суддів на окупованих територіях або вживати стосовно них будь-яких заходів примусу, якщо вони утримуватимуться від виконання своїх обов`язків з міркувань совісті.

Згідно з ч. 1 ст. 64 вказаної Конвенції кримінальне законодавство окупованої території залишається чинним, за винятком випадків, коли дія його скасовується або призупиняється окупаційною державою, якщо це законодавство становить загрозу безпеці окупаційної держави або є перешкодою виконання цієї Конвенції. Враховуючи згадане вище, та з огляду на необхідність забезпечення ефективного судочинства, суди окупованої території продовжуватимуть виконувати свої функції стосовно розгляду правопорушень, визначених цим законодавством.

Таким чином Російська Федерація, як держава, яка окупувала частину території України, не мала права втручатися у порядок здійснення правосуддя українськими судами.

Доказів того, що ОСОБА_13 , будучи суддею Центрального районного суду міста Сімферополь після окупації півострова вчиняв дії, яки б свідчили, що він утримується від виконання своїх обов`язків з міркувань совісті, суду не надано.

Достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду ОСОБА_13 для усвідомлення ним фактів активної підривної діяльності Російської Федерації проти України шляхом окупації та подальшої анексії території України в Автономній Республіці Крим доводиться об`єктивними даними про його кваліфікаційний рівень підготовки як судді України, який дозволяв йому здійснювати тривалий час правосуддя в суді.

Використання ОСОБА_13 під час здійснення такого "правосуддя" від імені Російської Федерації матеріально-технічної бази "Центрального районного суда города Симферополя", його власних теоретичних знань і практичних навичок, підтверджується даними досліджених вище "судових рішень".

На свідомий і добровільний характер дій ОСОБА_13 з надання ним допомоги Російській Федерації в проведенні підривної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканності України, вказує сам характер таких дій, їх послідовність.

Порушень процесуального закону щодо відкриття кримінального провадження, його руху, повноважень сторони обвинувачення на всіх стадіях процесу судом не виявлено.

Отже, дії ОСОБА_13 , який будучи громадянином України, умисно у період у березня - грудня 2014 року забезпечив становлення та зміцнення окупаційної влади Російської Федерації шляхом безпосередньої участі в утворенні та функціонуванні незаконно створених окупаційних органів судової влади Російської Федерації на окупованій території України (Автономна Республіка Крим), виконання функцій представника окупаційної судової влади Російської Федерації з метою недопущення контролю української влади на території Автономної Республіки Крим, надавши цим допомогу іноземній державі (Російській Федерації) в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 111 КК України як державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України у виді надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Призначення покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання судом враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, який кваліфікується як особливо тяжкий, суть кримінального правопорушення і ставлення винного до нього (особа свідомо, розірвавши всі правові стосунки з державою, яка надала йому право діяти від її імені, більш того, особистим прикладом як суддя суду першої інстанції, вчинила державну зраду), відомості про особу винного, який раніше не судимий, компрометуючі дані щодо нього відсутні.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання не встановлено.

Водночас, в контексті тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, суд бере до уваги і загальну обстановку на території Автономної Республіки Крим, в якій вимушено опинилися громадяни України внаслідок збройної агресії з боку Російської Федерації, швидкоплинність за якої відбулася повна окупацію цієї території України та подальша незаконна анексія іноземною державою.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Законів України № 1183-VII від 08.04.2024 та № 1689-VII від 07.10.2024) оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нового злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України (в редакції Закону України № 1689-VII від 07.10.2014) конфіскація майна встановлюється не тільки за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також і за злочини проти основ національної безпеки України незалежно від ступеня їх тяжкості.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_13 злочину, його суть, кваліфікацію, а також дані про особу обвинуваченого, який мав статус носія судової влади, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді конфіскації всього належного йому майна.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази для вирішення їх долі у кримінальному провадженні № 0002457 не визначалися, а тому їх доля у рамках цього кримінального провадження не вирішується.

Питання запобіжного заходу після надходження обвинувального акта до суду не вирішувалися, відповідних клопотань не надходило.

Частиною 4 ст. 174 КПК України унормовано, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Враховуючи, що до обвинуваченого підлягає застосуванню додаткове покарання у виді конфіскації всього належного йому майна, постановлюючи обвинувальний вирок, суд зазначає, що майно, належне ОСОБА_13 , на яке накладено арешт за ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.08.2015 у справі № 757/28156/15-к, а саме: автомобіль та дві квартири на території Автономної Республіки Крим підлягають зверненню в рахунок конфіскації майна, у зв`язку з чим питання про скасування арешту може бути предметом вирішення суду на стадії виконання вироку в порядку ст. 537, 539 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 323, 368-371, 373-374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_13 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Законів України № 1183-VII від 08.04.2024 та № 1689-VII від 07.10.2024) та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_13 рахувати з дня його фактичного затримання під час приведення вироку до виконання.

Майно, належне ОСОБА_13 , на яке накладено арешт за ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.08.2015 у справі № 757/28156/15-к, а саме: автомобіль Skoda Super B, 2007-го року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , звернути в рахунок конфіскації майна.

Копія вироку, яка підлягає врученню обвинуваченому, вручається захиснику, а інформація про вирок суду опубліковується у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями ст. 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Судді ОСОБА_1 (головуюча)

ОСОБА_2

ОСОБА_3