Дата документу 03.02.2025 Справа № 335/8352/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/8352/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/334/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 190 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 жовтня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Запоріжжя, громадянка України, має середню освіту, заміжня, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнана невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та виправдана у зв`язку з не доведенням того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнана невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України, та виправдана у зв`язку з не доведенням того, що кримінальне правопорушення вчинене нею.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за наступних обставин.

24 травня 2021 року приблизно об 11.00 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за попередньою змовою з групою осіб разом із невстановленою в ході досудового слідства особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, використовуючи заздалегідь підготовлене посвідчення робітника комунального підприємства, прийшла до квартири АДРЕСА_2 , де продовжуючи діяти умисно, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, в якості комунального робітника отримала вільний доступ до вказаної квартири, звідти під приводом обміну грошових купюр заволоділа грошовим коштами, які належать ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 20 000 гривень, чим спричинила потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму. Після чого ОСОБА_11 , утримуючи при собі грошові кошти, разом із невстановленою в ході досудового слідства особою, зникла з місця вчинення злочину.

Крім того, 27 травня 2021 року, в період часу з 10.00 години по 12.00 годину, ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за попередньою змовою з групою осіб разом із невстановленою в ході досудового слідства особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, використовуючи заздалегідь підготовлене посвідчення робітника комунального підприємства, прийшла до квартири АДРЕСА_3 , де продовжуючи діяти умисно, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, в якості комунального робітника отримала вільний доступ до зазначеної квартири, звідти під приводом обміну грошових купюр заволоділа грошовим коштами та майном ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: грошовими коштами у сумі 2100 доларів СІЛА (згідно офіційного курсу НБУ станом на 27.05.2021 - 27,5461 грн. за 1 долар, тобто 57 846 грн. 81 коп.; грошовими коштами у сумі 13 000 гривень, та золотими виробами а саме: каблучка золота жіноча (обручальна), виробництва СРСР 585 проби металу, гладке, шириною 1 см., вагою 5 грамів, вартістю 5000 гривень; каблучка золота жіноча (обручальна) виробництва СРСР 585 проби металу, гладке, шириною 1 см., вагою 5 грамів, вартістю 5000 гривень; каблучка золота жіноча (обручальна) виробництва СРСР 585 проби металу, гладке, шириною 1 см., вагою 5 грамів, вартістю 5000 гривень; каблучка жіноча (перстень) зі вставкою каміння «Олександри», виробництва СРСР, вагою 8 грамів, вартістю 8000 гривень; каблучка жіноча (перстень) зі вставкою каміння рожевого кольору, виробництва СРСР, вагою 8 грамів, вартістю 8000 гривень; пластина золота гладка (лом) прямокутної форми, довжиною 2,5 см., вагою 2,5 грами, вартістю 2000 гривень, а всього на загальну суму 103 846 грн. 81 коп., чим спричинила потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму. Після чого ОСОБА_11 , утримуючи при собі грошові кошти та майно потерпілої ОСОБА_12 , разом із невстановленою в ході досудового слідства особою, зникла з місця вчинення злочину.

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Виправдовуючи ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наданими стороною обвинувачення доказами не доведено вчинення обвинуваченою інкримінованих неї злочинів; протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 28 травня 2021 року є недопустимим доказом; протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 31 травня 2021 року суд не бере до уваги відповідно до вимог ч. 4 ст. 95 КПК України, а інші документи, які були надані стороною обвинувачення, не містять фактичних даних, які б свідчили про причетність обвинуваченої до вчинення інкримінованих їй дій.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновки суду ґрунтуються на доказах, які були досліджені однобічно та не об`єктивно, їм не було надано належної оцінки.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що обвинувачена дуже схожа на жінку, яка вчинили щодо неї злочин. Також запевнила, що під час досудового розслідування одразу після вчинення злочину на фотознімках впізнала обвинувачену серед інших осіб.

Крім того, потерпіла ОСОБА_12 повідомила, що впізнає обвинувачену як одну з жінок, які заволоділи її майном.

З приводу протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками зазначає, що зазначені слідчі дії проводились з дотриманням вимог КПК України, жодних зауважень або скарг від учасників слідчої дії не надходило.

Вказане свідчить про однобічність та упередженість суду першої інстанції, оскільки він надав перевагу показанням обвинувачення та поставив під сумнів інші докази, що призвело до хибних висновків.

У свою чергу, докази сторони захисту, які надані з метою переконати, що обвинувачена в день та час вчинення злочинів перебувала в іншому місці, не підтверджують непричетність обвинуваченої до інкримінованих злочинів.

Зокрема, всі допитані свідки підтверджували лише день, не називаючи точний час, всі свідки є друзями або колегами обвинуваченої, тому суд повинен був поставитись до їх свідчень критично.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Також просить повторно дослідити докази, а саме: аудіозаписи з допитами потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілої ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_14 .

Від захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він зазначає, що суд першої інстанції детально дослідив показання потерпілих, обґрунтовано не врахував протоколи пред`явлення для впізнання за фотознімками в якості доказів, тому обвинувачення не підтверджується дослідженими доказами. Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала подану апеляційну скаргу без доповнень та просила її задовольнити.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, та наголосив на законності й обґрунтованості вироку суду першої інстанції. Вважав, що матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 не містять доказів, які б свідчили про її причетність до інкримінованих дій.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 заперечила проти доводів апеляційної скарги прокурора та підтримала позицію свого захисника.

Заслухавши в судовому засіданні апеляційного суду доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги, учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у його вчиненні.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

У разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку відповідно до ст. 374 КПК України зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На переконання колегії судді, цих вимог закону під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дотримався, і оцінивши наявні докази по справі в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що не було доведено, що кримінальне правопорушення вчинене нею (п.2 ч.1 ст.373 КПК України).

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, та вважає, що вони ґрунтуються на правильній оцінці перевірених в судовому засіданні доказів, які були надані стороною обвинувачення.

За змістом ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є лише ті фактичні дані, які отримані у передбаченому цим Кодексом порядку. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування всіх обставин кримінального правопорушення та доведеності винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення покладається на сторону обвинувачення.

Матеріали кримінального провадження та зміст мотивувальної частини оскаржуваного вироку вказують на те, що суд першої інстанції, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні.

Під час судового розгляду було допитано обвинувачену та потерпілих.

Зокрема, ОСОБА_7 у суді першої інстанції показала, що вона 24 травня 2021 року прибула на роботу до складу ТОВ «Глобал Спірітс Європа» о 09:00, де залишалася до 10:30. О 10:30 вона вирушила до магазину «Зустріч» на проспекті Металургів для укладення договору про співпрацю. У зазначеному магазині вона перебувала приблизно до 11:30. Потім на маршрутному таксі попрямувала на ринок «Анголенко», де зустрічалася з представником торговельної мережі «Україночка».

Ця зустріч тривала з 12:10 до 12:30. Після цього обвинувачена повернулася до офісу, де працювала решту робочого дня.

Обвинувачена стверджувала, що 27 травня 2021 року також провела робочий день відповідно до графіка. Прибувши до офісу о 09:00, вона о 10:00 з колегою ОСОБА_15 поїхала до їдальні в будівлі «УКРНДІОГАЗ». Після сніданку, який тривав до 10:40, вона разом із ОСОБА_16 вирушила на Бородінський мікрорайон для зустрічі з контрагентом у ТЦ «Брідж». Під час цієї зустрічі, приблизно об 11:20, обвинувачена отримала повідомлення про необхідність прибути до Запорізького заводу кольорових металів. Вона прибула туди того ж дня, де перебувала з 11:20 до 16:00, відвідуючи виробничі об`єкти та торговельні точки. Після завершення цих заходів о 16:30 вона повернулася на робоче місце.

Потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції показала, що 24 травня 2021 року в період з 11:00 до 12:00 до її квартири прийшли дві жінки, які назвалися працівниками водоканалу. Вони повідомили, що проводять перевірку лічильників води і одна з них продемонструвала якесь посвідчення. Під час розмови жінки заявили, що в країні розпочато грошову реформу і запропонували обміняти старі купюри на долари США. Потерпіла вирішила погодитися, оскільки саме планувала купити долари. Вона вийшла до спальні, щоб взяти свої накопичення. Одна з жінок залишилася на кухні, а інша прослідувала за потерпілою. Коли потерпіла дістала зі схованки 20 000 грн, незнайомка взяла їх і повернулася на кухню. Жінки розклали якісь купюри, схожі на долари США і потерпіла не помітила, що це були сувенірні банкноти, оскільки має поганий зір. Після їхнього відходу потерпіла зрозуміла, що її обманули, коли сусідка, якій вона показала отримані «долари», повідомила, що це сувенірні банкноти.

Потерпіла ОСОБА_12 у суді першої інстанції показала, що 27 травня 2021 року між 10:00 та 13:00 до неї прийшли дві незнайомі жінки, які представилися соціальними працівниками. Вони повідомили, що допоможуть оформити субсидію та обміняти гроші в рамках грошової реформи. Демиденко передала їм свої заощадження: 2100 доларів США та 13 000 грн. Жінки поклали ці гроші в конверт із написом «Реформа» й пояснили, що завтра вона має принести його до банку. Коли вони залишили квартиру, потерпіла помітила, що її коштовності три золоті обручки, два персні та золота пластина зникли. Вона також вирішила відкрити залишений їй конверт і виявила там лише сувенірні банкноти. Пізніше вона впізнала одну з жінок на фотознімках, які їй показували в поліції, але конкретних прикмет обличчя не пригадала.

Сторона обвинувачення надала ряд документів для доведення винуватості обвинуваченої у вчиненні епізодів кримінального правопорушення 24.05.2021 року та 27.05.2021 року. Всі ці докази були безпосередньо досліджені та оцінені судом першої інстанції.

По епізоду 24 травня 2021 року прокурором було надано:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.05.2021 (т. 2 а.с. 124), згідно якого потерпіла ОСОБА_17 повідомила, що близько 10:30 дві жінки, видаючи себе за працівників водоканалу, заволоділи її грошовими коштами в сумі 20000 гривень. Потерпіла зазначила, що може впізнати зловмисниць;

- рапорт про отримання заяви про вчинене кримінальне правопорушення зі служби 102 від 24.05.2021 (т. 2 а.с. 26), в якому зафіксовано повідомлення сусідки потерпілої, гр. ОСОБА_18 , про злочин. У рапорті наведено опис однієї з жінок: чорне волосся, худорлява тілобудова, вік близько 40 років. Інша жінка описана як середньої тілобудови;

- протокол огляду місця події від 24.05.2021 (т. 2 а.с. 314), згідно з яким у квартирі потерпілої було вилучено сім сувенірних банкнот номіналом 100 доларів США кожна;

- протоколи пред`явлення для впізнання за фотознімками від 28.05.2021 та 31.05.2021, згідно якого потерпіла ОСОБА_17 та свідок ОСОБА_18 впізнали обвинувачену;

- запит слідчого на ім`я керівника КП «Водоканал» від 16.06.2021 (т. 2 а.с. 24), в якому уточнювалося, чи перебувала особа на ім`я ОСОБА_19 у трудових відносинах із підприємством;

- відповідь КП «Водоканал» від 24.06.2021 (т. 2 а.с. 24), якою підтверджено, що така особа не працювала у водоканалі.

По епізоду 27 травня 2021 року сторона обвинувачення також надала:

- рапорт про отримання заяви зі служби 102 від 27.05.2021 (т. 2 а.с. 48), де зафіксовано, що потерпіла ОСОБА_12 повідомила, як дві жінки, видаючи себе за працівників, шахрайським шляхом заволоділи її коштами та прикрасами;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.05.2021 (т. 2 а.с. 101), в якому ОСОБА_12 вказала, що кошти були замінені на фальшиві, а прикраси викрадено. Потерпіла заявила, що зможе впізнати зловмисників;

- протокол огляду місця події від 27.05.2021 (т. 2 а.с. 4963), згідно з яким було вилучено паперовий конверт із сувенірними купюрами та прозорий стакан;

- протоколи пред`явлення для впізнання за фотознімками від 28.05.2021 та 31.05.2021 (т. 2 а.с. 6671), за якими потерпіла ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_14 впізнали обвинувачену;

- витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження № 0000589 від 24.05.2021, який підтверджує реєстрацію провадження за фактом цього епізоду.

- ухвала слідчого судді від 16.06.2021, якою надано дозвіл на проведення обшуку у квартирі обвинуваченої;

- протокол обшуку від 18.06.2021 (т. 2 а.с. 2835), згідно з яким було вилучено документи, мобільний телефон, банківські картки та інші речі;

- протокол огляду мобільного телефону обвинуваченої від 18.06.2021 (т. 2 а.с. 8693), в якому виявлено контакти та переписку, що могли на переконання органу досудового розслідування підтверджувати причетність обвинуваченої до вчинення злочину.

Однак, сторона обвинувачення не забезпечила явки свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 до суду і згодом просила змінити порядок дослідження доказів, перейшовши до вивчення доказів захисту.

Крім того, у суді першої інстанції були досліджені докази, надані стороною захисту для підтвердження невинуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованих їй злочинів.

Зокрема, суд першої інстанції дослідив:

- копію довідки АТ КБ «Приватбанк» від 05.08.2021 (т. 1 а.с. 21), якою підтверджується оплата 27.05.2021 о 10:33 на суму 46,00 грн у ресторані Gariachi obidy в м. Запоріжжі за допомогою картки для виплат Голд № НОМЕР_1 ;

- відповідь Запорізької обласної ради від 05.08.2021 (т. 1 а.с. 40), яка була надана у відповідь на адвокатський запит захисника від 02.08.2021, ця відповідь стосується можливості отримання запису з камер відеоспостереження біля будівлі ради;

- запис з камер відеоспостереження біля будівлі Запорізької обласної ради (т. 1 а.с. 52);

- відповідь ТОВ «Глобал Спірітс Європа» від 20.08.2021 (т. 1 а.с. 55), якою підтверджується, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , працювала на посаді директора складу в місті Запоріжжі з 19.03.2021 по 08.06.2021. У ньому зазначено, що 24 та 27 травня 2021 року ОСОБА_11 перебувала на робочому місці з 09:00 до 18:00 та характеризувалася позитивно;

- диск із записами з камер відеоспостереження (т. 3 а.с. 99);

- диск із інформацією про вхідні та вихідні дзвінки (т. 3 а.с. 99), який містить історію дзвінків, SMS, MMS, тривалість з`єднань і геолокацію телефонних дзвінків з використанням абонентських номерів НОМЕР_2 та НОМЕР_3 у періоди з 10:30 до 11:30 24 травня 2021 року та з 10:00 до 12:00 27 травня 2021 року. Ці дані були отримані від ПрАТ «Київстар» на підставі ухвали суду про тимчасовий доступ до речей і документів від 14.03.2023.

За ініціативою сторони захисту було також допитано свідка ОСОБА_20 та свідка ОСОБА_21 .

Так, свідок ОСОБА_20 показала в суді першої інстанції, що у 2021 році вона працювала в їдальні «Гарячі обіди» за адресою: м. Запоріжжя, Південне шосе, 6, де обвинувачена була постійною відвідувачкою. 27.05.2021 обвинувачена прийшла до їдальні разом із двома іншими клієнтами між 10:00 та 10:30, замовила їжу та сплатила за неї банківською карткою. В їдальні вона перебувала близько 30 хвилин. Свідок також зазначила, що пізніше обвинувачена звернулася до неї з проханням надати записи з камер відеоспостереження і банківську виписку, яка підтверджувала її перебування в закладі 27.05.2021. Через відсутність відеозаписів їй було надано лише банківську виписку, в якій зазначено, що обвинувачена розрахувалась 27.05.2021 року в їдальні карткою.

Свідок ОСОБА_21 в суді першої інстанції показав, що працював разом із обвинуваченою в компанії ОСОБА_22 27.05.2021 він прибув на прийом до ОСОБА_22 на території Запорізького заводу кольорових металів. Близько 11:30 до приймальні зайшла обвинувачена і до 11:45 вони разом перебували там. Свідок уточнив, що цей візит запам`ятав, оскільки це була його єдина зустріч із ОСОБА_22 у 2021 році. Він також зазначив, що в приймальні працівники мали змогу користуватися мобільними телефонами, однак перед входом до кабінету керівника телефони залишали в приймальні.

Колегія суддів переглядаючи вирок та матеріали провадження, дійшла висновку, що надані стороною обвинувачення докази не підтверджують причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Зокрема, показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 свідчать про те, що вони бачили лише підозрюваних жінок, але не могли надати їх чітких описів.

Вказані обставини, а також відсутність переконливих доказів, отриманих під час проведення впізнань за фотознімками, викликають сумніви в достовірності ідентифікації обвинуваченої, оскільки потерпілі не могли чітко вказати, чи дійсно саме обвинувачена скоїла інкриміновані дії.

Суд наголошує, що впізнання особи лише за загальними рисами, які притаманній кожній живій особі, не можу бути належним, допустимим та єдиним доказом вини обвинуваченої.

Крім того, сторона захисту надала докази, що обвинувачена в зазначені дні перебувала в інших місцях і виконувала свої трудові обов`язки.

Так, згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк», обвинувачена 27.05.2021 о 10:33 розраховувалася банківською карткою в ресторані «Гарячі обіди». Додатково надані відповіді ТОВ «Глобал Спірітс Європа» підтверджують, що ОСОБА_7 24 та 27 травня 2021 року перебувала на робочому місці відповідно до графіка роботи.

Показання свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 узгоджуються з версією обвинуваченої.

Свідок ОСОБА_23 засвідчила, що обвинувачена 27.05.2021 відвідувала їдальню «Гарячі обіди» у робочий час і проводила там обідню перерву, а свідок ОСОБА_21 повідомив, що того ж дня обвинувачена перебувала на території Запорізького заводу кольорових металів у приймальні керівника, чекаючи на зустріч.

На підставі вищенаведеного колегія суддів вважає, що виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 є правильним і обґрунтованим.

Надані докази не дають змоги зробити беззаперечний висновок про причетність обвинуваченої до інкримінованих їй злочинів, а отже, її вина не доведена належним чином у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом.

Колегія суддів вважає, що апеляційні доводи прокурора є необґрунтованими та такими, що не є підставою для скасування чи зміни виправдувального вироку, відносно ОСОБА_7 , виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи прокурора щодо незаконності та необ`єктивності виправдувального вироку, оскільки ці доводи не спростовують обставин, які було встановлено під час судового розгляду у суді першої інстанції.

Передусім, прокурор зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам сторони обвинувачення.

Проте ці докази були досліджені безпосередньо судом і суд ретельно їх проаналізував. Так, показання потерпілої ОСОБА_10 свідчать лише про те, що обвинувачена «дуже схожа» на одну з осіб, які, за словами потерпілої, вчинили злочин. Таке твердження, навіть за умов, що потерпіла впізнала обвинувачену на фотознімках, не є достатньо конкретним або безсумнівним для доведення вини.

Потерпіла не могла надати чітких прикмет або деталізованих описів зовнішності осіб, які заволоділи її майном, що ускладнює встановлення їх осіб. Суд першої інстанції врахував цей факт та обґрунтовано прийшов до висновку про недостатність таких доказів для підтвердження винуватості обвинуваченої.

Щодо доводів прокурора про належність протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками, колегія суддів зазначає, що хоча ці процедури формально відповідали вимогам кримінального процесуального закону, вони не усунули сумнівів у достовірності ідентифікації.

Показання потерпілої ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , на яких базується впізнання, не були достатньо послідовними, а обставини, за яких проводилось впізнання, могли вплинути на об`єктивність результатів.

Зокрема, відсутність чітких зовнішніх прикмет обвинуваченої, на які могли б орієнтуватися потерпілі, короткий контакт потерпілих із зловмисниками та можлива попередня поінформованість потерпілих про особу, яку їм належало впізнати, ставлять під сумнів доказове значення таких протоколів.

Також судом першої інстанції враховано докази, які надала сторона захисту. Докази, що підтверджують перебування обвинуваченої в іншому місці в момент вчинення злочинів, були належними, допустимими та достовірними.

Зокрема, судом було досліджено банківські виписки, які підтверджують, що обвинувачена розраховувалася карткою в іншому місці в момент вчинення інкримінованих їй правопорушень.

Також у матеріалах справи містяться записи з камер відеоспостереження та свідчення свідків, які вказують, що обвинувачена не перебувала за адресами, де мали місце інкриміновані їй дії.

Свідки захисту, які дали показання, не були особами, зацікавленими у результаті справи, і їх свідчення були узгодженими та послідовними. Окрім того, їхні слова підтверджуються об`єктивними даними, такими як відеозаписи та банківські транзакції.

Щодо доводів прокурора, що свідки захисту є друзями або колегами обвинуваченої і тому до їхніх показань слід ставитися критично, колегія суддів зазначає, що надані показання відповідають іншим об`єктивним доказам і не суперечать загальній картині подій.

Прокурор не навів жодних конкретних фактів, які б могли свідчити про упередженість свідків чи наявність у них мотиву неправдиво свідчити на користь обвинуваченої.

Більше того, матеріали справи містять докази, які підтверджують показання свідків захисту, що додає їхнім свідченням вагомості та достовірності.

Суд першої інстанції також звернув увагу на те, що сторона обвинувачення не надала жодних переконливих доказів, які б підтверджували причетність обвинуваченої до інкримінованих злочинів.

Описані потерпілими особи не мають чітких відмінних рис, які б дозволили беззаперечно ідентифікувати обвинувачену. Фактично сторона обвинувачення лише припускає її участь у злочинах, ґрунтуючись на загальних рисах, таких як схожість зовнішності, що не є достатнім для обвинувального вироку.

Колегія суддів також вважає, що обвинувачення не надало суду доказів, які б спростували версію захисту.

Навпаки, представлені захистом докази чітко вказують на те, що обвинувачена перебувала в іншому місці в момент вчинення злочинів.

Враховуючи ці обставини, суд першої інстанції правильно встановив, що твердження обвинувачення не підтверджені доказами, які відповідали б вимогам належності та допустимості.

Таким чином, доводи прокурора про те, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, не мають під собою обґрунтованих підстав.

Усі матеріали справи, які були досліджені судом, не доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, а докази захисту, навпаки, переконливо свідчать про її невинуватість.

Судова колегія також відмовляє у дослідженні обставин за клопотанням прокурора шляхом дослідження доказів.

Апеляційний суд при ухваленні такого рішення виходить з того, що вказане клопотання є безпідставним та є лише намаганням сторони обвинувачення переоцінити докази в провадженні на свою користь.

Слід наголосити, що ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, тому, безумовно, повинна відповідати вимогам ст. 370 КПК України.

Тобто суд апеляційної інстанції має перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у справі матеріалами та дати на кожен доречний і важливий аргумент сторони вичерпну відповідь у своєму рішенні

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України встановлено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Учасник судового провадження має не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з якими порушеннями чи взагалі не досліджені.

Стаття 23 КПК не розглядається як така, що автоматично висуває вимогу про нове дослідження доказів у суді апеляційної інстанції кожного разу, коли йдеться про скасування вироку в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд робить лише юридичну оцінку ситуації постановленого вироку та не вимагає нового безпосереднього дослідження доказів.

Якщо суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то останній не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції (рішення Верховного Суду у провадженнях № 51-1208км18, № 51-297км19, № 51-1139км18).

Повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту досліджень доказів, а про відсутність аргументованих підтверджень щодо необхідності цих дій.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Верховного Суду від 10 червня 2020 року (справа № 712/2341/15-к, провадження № 51-6364км19).

Окрім того, сам по собі факт незгоди з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді.

Колегія суддів вважає, що докази кримінального провадження, покази свідків, потерпілих та інших осіб, документи не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 404 КПК України.

Заявлене клопотання під час апеляційного перегляду є безпідставними, оскільки таке повторне дослідження вже встановлених обставин є недоцільним, по-скільки всі обставини, які є істотними були належним чином дослідженні судом першої інстанції безпосередньо і будь-яких сумнівів в правильності їх оцінки в колегії суддів не викликають.

Колегія суддів погоджується повністю з висновками місцевого суду та не вбачає підстав для задоволення заявленого клопотання прокурора.

Відповідно до частині 3 статті 337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Однак, ці положення абсолютно не вказують на те, що у разі не підтвердження за результатом судового розгляду висунутого обвинувачення, сторона обвинувачення може «очікувати», що суд самостійно віднайде в діях цієї особи бодай якийсь інший склад злочину і ухвалить обвинувальний вирок, оскільки відповідно до загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 17,22, 25, 26 КПК України, доведення перед судом винуватості особи у вчиненні злочину є прямим обов`язком сторони обвинувачення, а не суду (відповідний правовий висновок викладений в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду в справі №243/1573/17 від 13.01.2021 року).

Кожен, кого обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

Зі змісту ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України випливає, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

З урахуванням викладеного, оцінивши кожен поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 вчинила вказані кримінальні правопорушення.

В ході апеляційного розгляду даного кримінального провадження не встановлено підстав, передбачених ст. 409 КПК України та не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було дано належної оцінки усім наявним в матеріалах справи доказам, оскільки з аналізу вироку та матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, безпосередньо були досліджені усі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, яким суд дав правильну юридичну оцінку, що у вироку достатньо мотивував.

Враховуючи викладені вище обставини, в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, у зв`язку з чим його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 жовтня 2024 року, яким ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та виправдано у зв`язку з не доведенням того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4