Справа №591/8988/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/698/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Державна зрада
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши, у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 лютого 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.2 ст.28 ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч. 2 ст. 111 України.

В рамках вказаного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з посиланням на те, що ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час застосування вказаного запобіжного заходу, не зменшились та існують.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 лютого 2025 року дане клопотання прокурора було задоволено, продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 строк тримання під вартою до 11 квітня 2025 року включно.

Не погодившись з таким судовим рішенням в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії вказаного запобіжного заходу, захисник ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 лютого 2025 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати його підзахисному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що вказаний запобіжний захід було обрано ОСОБА_7 ще у вересні 2024 року і продовжений він був втретє з одних і тих же формальних підстав, про які зазначав у клопотанні прокурор.

В той же час, його підзахисний вважає, що його причетність до інкримінованих злочинів ґрунтується виключно на припущеннях та нічим не доведена та що достатнім для нього буде запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків, які він зобов`язується безумовно виконувати.

Крім того, апелянт зауважує, що клопотання прокурора не було вручено обвинуваченому ОСОБА_7 , що перешкодило підготуватись захисту і висловити заперечення з приводу зазначених прокурором доводів.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційних доводів та вимог, прокурора, який вважав судове рішенні законним та обґрунтованим та просив залишити його без зміни, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, перевіряючи доводи клопотання прокурора, поданого в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.2 ст.28 ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч. 2 ст. 111 України, про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на предмет існування заявлених ризиків, передбачених п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про їх актуальність та не зменшення, з врахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження.

При цьому, на спростовування доводів апелянта щодо недоведеності заявлених ризиків, колегія суддів зауважує, що судом було враховано те, що обидва обвинувачені мають зв`язки в країні-агресорі, не мають міцних соціальних зв`язків та джерел доходів, що місце їх проживання знаходиться в безпосередній наближеності до кордону з територією країни-агресора, контроль за яким зі сторони України є ускладненим в цей час внаслідок збройної агресії, характер злочинів, в яких вони обвинувачуються, суворість покарання, яке їм загрожує у разі визнання винуватості, а також наявність у них спеціальних знань та навичок конспірації.

Саме за наявності вказаних обставин, суд і дійшов висновку про доцільність продовження, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановивши, при цьому, обставин, які б свідчили про те, що більш м`які запобіжні заходи зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повному обсязі, та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість, підстав не вбачає.

При цьому, доводами апеляційної скарги правильність такого висновку жодним чином не спростовано, оскільки апелянтом не наведено додаткових обставин, які не були предметом розгляду суду першої інстанції, за яких клопотання прокурор не підлягало б до задоволення, як і не доведено, що для забезпечення дієвості кримінального провадження буде необхідним інший, більш м`який запобіжний захід.

Крім того, колегія суддів зауважує, що в матеріалах провадження, яке надійшло до апеляційного розгляду відсутні докази на підтвердження того, що клопотання прокурора було подано з порушенням порядку, встановленого КПК України, а що стосується доводів захисника про те, що обвинувачення ОСОБА_7 ґрунтується виключно на припущення, то вказаним обставинам на даній стадії апеляційний суд оцінки не надає, оскільки вони будуть предметом розгляду суду, який у вказаному кримінальному провадженні буде приймати остаточне рішення по суті.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також, за наявності того, що злочин, передбачений ч.2 ст. 111 КК України, у вчиненні якого обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_7 , є найбільш небезпечним посяганням на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену його суспільну небезпечність, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 лютого 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4