Справа № 751/11/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/188/25
Категорія - ч. 2 ст. 289 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_7

його захисника адвоката ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0005591 від 19 жовтня 2020 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 жовтня 2024 року,

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

18 травня 2012 року вироком Деснянського районного суду м. Чернігова за ч. 2 ст. 187, ст. 69, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі;

24 липня 2015 року вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова за ч. 2 ст. 289, ст. 69, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 3 місяця позбавлення волі;

01 жовтня 2015 року вироком Апеляційного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі;

03 грудня 2015 року вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 289, ст. 70 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі;

31 грудня 2021 вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України до 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднане не відбуте покарання за вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31 грудня 2021 року і остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 28 жовтня 2024 року.

До набрання вироком законної сили тимчасово залишено засудженого ОСОБА_7 у ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 980 гривень 64 копійки процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Питання про долю речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Судом ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що в період часу з 00 год. 01 хв. по 07 год. 00 хв. 19.10.2020, перебуваючи біля господарства АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_11 , діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом відкриття хвіртки проник до подвір`я, на якому поряд з будинком зберігався мопед марки «Альфа», моделі «SZ50», 2008 року випуску, з номером рами НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 , де в подальшому продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння вказаним транспортним засобом, ОСОБА_7 викотив даний мопед на вул. Кругову, після чого зірвав дроти, які вели до замку запалювання, з`єднав їх та запустив двигун мопеда. Привівши мопед в рух, ОСОБА_7 поїхав на ньому в невідомому напрямку, таким чином незаконно, всупереч волі власника, заволодів транспортним засобом вартістю 8912 грн. 00 коп., що належить ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду щодо обвинуваченого скасувати, а кримінальне провадження закрити. Мотивує тим, що вирок суду є незаконним, оскільки під час розгляду справи допущена неповнота судового розгляду, а саме недопитаний свідок подій ОСОБА_12 , який є братом потерпілого та проживає у даному господарстві, і саме він запропонував забрати мопед, як заставу повернення телефону.

Також судом допущено порушення норм кримінального процесуального законодавства та допустимим визнано явно недопустимий доказ, а саме протокол аудіо-, відео контролю особи від 08.12.2020 року.

Суд неправильно кваліфікував дії особи та не врахував ту обставину, що ОСОБА_7 на момент затримання був військовослужбовцем, що судом може бути визнано пом`якшуючою покарання обставиною.

Адвокат вважає, що вирок суду повністю спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами. Сам ОСОБА_7 свою вину не визнав та зазначив, що умислу на заволодіння транспортним засобом не мав і мети збагачення у нього не було, а мопед забрав на пропозицію ОСОБА_13 , як заставу, що він поверне телефон ОСОБА_14 .

Звертає увагу і на показання свідків допитаних у судовому засіданні, які підтвердили факт розмови ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також з їх слів слідує, що мопед належить не ОСОБА_11 , а його матері, яка допитана судом не була. Кому належить мопед судом достовірно встановлено не було. За таких обставин, переконаний апелянт, умисел на заволодіння транспортним засобом, як і мета збагачення не доведені. Переконаний, що оскільки умисного протиправного вилучення не було, а тому мало місце добровільна передача майна під заставу, що вказує на цивільно-правові відносини.

Обвинувачений ОСОБА_7 вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, а саме: невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок суду скасувати.

Зазначає, що не заперечує фактичні обставини по заволодінню транспортним засобом, але вказує про відсутність злочинного умислу та відсутність мети особистого збагачення. Транспортним засобом заволодів по усній домовленості з ОСОБА_17 , який є братом потерпілого та проживає у цьому ж господарстві, що підтверджується показаннями свідків. Метою такого договору називає гарантію того, що ОСОБА_18 поверне телефон, який належить свідку ОСОБА_19 . Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги вказані докази та не врахував їх при ухваленні рішення.

Просить врахувати, що не мав умислу вчиняти злочин та не знав, що транспортний засіб належить потерпілому ОСОБА_11 .

Також звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відсутні докази наявності мети особистого збагачення, оскільки для цього, вважає, потрібно продати мопед.

Вказуючи на невідповідність призначеного покарання, на неправдивість інформації, зазначеної у досудовій доповіді, неврахування судом в повній мірі пом`якшуючих обставин, щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, добровільне усунення заподіяної потерпілому шкоди. Також стороною захисту було заявлено про таку пом`якшуючу покарання обставину, як добровільна участь обвинуваченого у бойових діях за Чернігівщину та захист суверенітету і територіальної цілісності України, що підтверджується витягами з наказів командирів військових частин.

Просить звернути увагу і на позитивні зміни в його поведінці, що підтверджується позитивною характеристикою та заохоченнями отриманими від Чернігівського слідчого ізолятору.

На переконання автора скарги, виходячи із вказаного, суд мав всі підстави для застосування положень ст. 69 КК України, а враховуючи бажання обвинуваченого і надалі захищати Україну, незгода із судовим рішенням є достатньо мотивованою для його скасування, або ж застосування покарання нижче від найнижчої межі.

Прокурор в апеляційній скарзі, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження та його кваліфікацію, просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити покарання за ч.2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на 6 років без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання даного покарання з покаранням за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 грудня 2021 року, остаточно призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання рахувати з 28 жовтня 2024 року, зарахувавши у строк покарання відповідно до ст. 72 КК України, строк перебування ОСОБА_7 під вартою за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 грудня 2021 року.

Такі вимоги прокурор аргументував тим, що ОСОБА_7 вчинив злочин до постановлення вироку Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 грудня 2021 року, а тому остаточне покарання за оскаржуваним вироком має бути призначене не за сукупність вироків, а за сукупністю злочинів, застосовуючи принцип часткового складання покарань.

У судовому засіданні прокурор частково підтримав вимоги апеляційної скарги та просив зарахувати у строк покарання, відповідно до положень ст. 72 КК України, строк перебування ОСОБА_7 під вартою в межах кримінального провадження №0000930, саме період з 19 червня 2022 року по 29 листопада 2022 року, а також з 12 квітня 2023 року по 27 жовтня 2024 року.

Крім того, зарахувати у строк покарання, строк перебування ОСОБА_7 під цілодобовим домашнім арештом, з розрахунку 3 дні домашнього арешту відповідають 1 дню позбавлення волі, зарахувавши його з 11 листопада 2020 року по 08 січня 2021 року, оскільки такий запобіжний захід був йому обраний у межах цього кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечували проти вимог прокурора, вирок суду просили скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , прокурора, який заперечував проти доводів апеляційних скарг сторони захисту, вказуючи про їх безпідставність, при цьому просив задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення, змінивши вирок суду, зазначивши відповідні доводи на підтримку такої скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає подані апеляційні скарги задовольнити частково.

Як убачається зі змісту апеляційних скарг сторони захисту, то вони зводяться до відсутності умислу щодо вчинення інкримінованого злочину, а також корисливого мотиву та мети вчинення злочину особистого збагачення. При цьому сама подія ні обвинуваченим, ні захисником не заперечується, але вказується про інший мотив утримання транспортного засобу, до повернення ОСОБА_20 свідку ОСОБА_21 телефону.

Так, ОСОБА_7 як у місцевому суді, так і в суді апеляційної інстанції не заперечував, що заволодів транспортним засобом у відсутність господаря та інших членів його родини, пояснюючи свої дії тим, що 18 жовтня 2020 року, йому зателефонувала ОСОБА_22 і попросила про допомогу, повідомивши за яких обставин її телефон забрав ОСОБА_20 . При зустрічі сам ОСОБА_23 сказав, що коли віддасте гроші, тоді поверне телефон ОСОБА_24 , а до тих пір можете утримати мопед. Після перепалки обвинувачений пішов, але через годину повернувся на подвір`я, ворота якого були не зачинені, зняв з мопеда поліетилен та вивів його на вулицю і покотив у свій двір. Але у своєму дворі ховати не став, щоб ОСОБА_18 не забрав мопед, а відвіз на колишній цегляний завод.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 підтвердив, що належний йому мопед стояв на спільному подвір`ї будинку АДРЕСА_2 та востаннє бачив мопед напередодні 19 жовтня. Коли виявив відсутність мопеду, то повідомив у поліцію і в цей же день мопед знайшли. Мопед був пошкоджений, але обвинувачений його відремонтував і матеріальних претензій він до нього не має.

Свідок ОСОБА_25 також підтвердив, що напередодні злочину, вони з обвинуваченим приходили у двір будинку, де мешкає потерпілий, щоб забрати телефон, який украв у ОСОБА_14 брат потерпілого ОСОБА_23 . ОСОБА_23 сказав, що поверне телефон, коли ОСОБА_24 віддасть гроші за проживання. На що ОСОБА_15 сказав, що ОСОБА_23 украв телефон, а тому він його накаже забере скутер. Після цього розійшлися по домівках. Наступного дня разом з ОСОБА_24 принесли ОСОБА_23 тисячу і тоді свідок дізнався, що скутер належить брату ОСОБА_23 . Вказував, що в ході розмови не міг точно визначити кому належить мопед, хоча саме ОСОБА_23 пропонував забрати його у якості застави.

Свідок ОСОБА_26 підтвердив показання свідка ОСОБА_25 , а також повідомив, що про те, що ОСОБА_27 забрав мопед дізнався від працівників поліції. Про те, що мопед не належить ОСОБА_28 свідку було відомо і це була одна із причин, чому вони компанією, яка прийшла додому до ОСОБА_23 , не забрали скутер, інша ж причина була те, що ОСОБА_23 пообіцяв наступного дня повернути телефон. Точно визначити кому належав мопед свідок не міг, але до цієї події, у нього вже були підстави вважати, що мопед не належить ОСОБА_28 .

ОСОБА_29 допитана в якості свідка повідомила, що один чоловік забрав у неї телефон і вона сказала про це своїй компанії. Тоді ОСОБА_30 , ОСОБА_31 та ОСОБА_32 вирішили розібратися. У розмові ОСОБА_20 повідомив, що телефону зараз не має, тому сказав забирати мопед, а завтра при поверненні мопеду, він віддасть телефон. Розмова була на підвищених тонах, при цьому ОСОБА_15 заступався за неї і сказав, що якщо не повернете телефон, то мопед не повернемо. Але вони на це не погодились, вирішили повірити на слово, не забирати мопед і звідти пішли. На наступний день дізнались, що ОСОБА_33 з власної ініціативи все ж таки забрав мопед.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Систематичний аналіз норм Особливої частини КК дає змогу виділити такі ознаки діяння при вчиненні цього злочину: воно полягає лише в активній поведінці дії; дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; поведінка винного є незаконною, він не має а ні дійсного, а ні уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу.

При цьому воля потерпілого або ігнорується (при таємному заволодінні), або подавляється (при застосуванні насильства або погрози його застосування), або ж фальсифікується (при заволодінні шляхом обману).

Закінченим злочин вважається з моменту, коли транспортний засіб почав рухатися унаслідок запуску двигуна чи буксирування або ж перевезення на іншому транспортному засобі, а якщо заволодіння відбувається під час руху такого засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.

Юридичними ознаками транспортного засобу як предмета злочину, передбаченого ст. 289 КК України, що, по-перше, такий транспортний засіб повинен бути чужим для винного, по-друге, він, як правило, має належати на праві власності іншому суб`єкту права власності.

Протиправність діяння тут означає, що заволодіння чужим транспортним засобом: у спосіб, який заборонено законом; особою, яка не має права на таке майно; безоплатно.

Усі перелічені ознаки у діях ОСОБА_7 були присутніми. Незалежно від того, кому належить мопед потерпілому ОСОБА_11 чи його брату Донцю Максиму, для ОСОБА_7 цей мопед був чужим майном, яким він заволодів, коли на подвір`ї будинку нікого не було і інцендент з мобільним телефоном ОСОБА_29 був вирішеним.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 19 жовтня 2020 року мопед був викрадений з подвір`я біля будинку по АДРЕСА_2 , а також під час огляду вилучено ключі та документи на мопед (Том №1, а.с.205-206).

З протоколу огляду місця події від 19.10.2020 року та ілюстративної таблиці до нього, проведеного за адресою: АДРЕСА_3 , підтверджується виявлення у ході огляду біля одного з дерев мопеда марки «Альфа» темного кольору, без номерних знаків, з відсутнім замком запалювання (Том 1, а.с. 207-208).

Встановлені письмовими доказами обставини підтверджуються і протоколом слідчого експерименту від 11 листопада 20250 року за участі самого підозрюваного ОСОБА_7 , який продемонстрував та розповів за яких обставин та яким чином заволодів мопедом. При цьому на вказаній слідчій дії підозрюваний повідомив, що взяв мопед у ОСОБА_11 , якому і був повернутий мопед працівниками правоохоронних органів, про що свідчить розписка в матеріалах справи.

Версія апелянтів про те, що ОСОБА_7 не мав наміру протиправного заволодіння транспортним засобом потерпілого, а дії обвинуваченого були наслідком добровільної передачі мопеда ОСОБА_17 під заставу в рахунок повернення телефону, який належав свідку ОСОБА_21 , є неправдивою та суперечить показанням свідків, які були допитані судом і входять до кола приятелів та друзів обвинуваченого.

Апеляційний суд вважає безпідставним твердження захисника про те, що зі слів допитаних свідків, мопед належить матері ОСОБА_11 , яка судом не допитана. По-перше, лише свідок ОСОБА_25 висловив припущення про належність мопеду або потерпілому, або його матері, не давши при цьому категоричних суджень, оскільки така інформацію не була відома свідку достеменно, в той час як свідок ОСОБА_26 вказав про те, що мопед належав іншій особі, але не ОСОБА_28 , бо до цього з останнім були розмови, які і викликали сумніви щодо належності мопеду саме ОСОБА_23 .

По-друге, в матеріалах справи наявна фотокопія талона на мопед і прізвище ОСОБА_18 там відсутнє, тобто ні ОСОБА_34 - мати ОСОБА_13 , ні він сам, власниками транспортного засобу не є. Жодних заяв ОСОБА_34 з приводу вчинення заволодіння належним їй транспортним засобом не подавала, натомість в матеріалах справи наявний протокол прийняття заяви про вчинене кримінального правопорушення щодо майна, і саме ОСОБА_11 повідомив про факт викрадення мопеду, про що був попереджений про кримінальну відповідальність.

Ні протягом досудового розслідування, ні в судовому засіданні інші особи не заявляли про належність їм права власності на вказаний мопед. Відтак, у суду відсутні сумніви щодо встановлення потерпілого, який не надавав обвинуваченому ОСОБА_7 права користуватися чи розпоряджатися належним його мопедом.

Крім того, колегія суддів звертає уваги на обставини, які передували вчиненню злочину, а саме: свідок ОСОБА_29 заявляла про право власності на телефон, який за її словами знаходився у ОСОБА_13 , оскільки вона завинила останньому тисячу гривень. Відтак, усі учасники подальшого конфлікту між ОСОБА_17 та ОСОБА_29 однозначно розуміли про відсутність у них будь-яких прав як на майно ОСОБА_29 , майно ОСОБА_16 чи будь-якої іншої особи.

За вказаних обставин, безпідставними є твердження захисника про цивільно-правові відносини, оскільки попередньо між ОСОБА_7 та ОСОБА_35 жодних правовідносин не виникало, а отже не виникало і зобов`язань один по відношенню до іншого.

Дозвіл ОСОБА_36 на утримання мопеда немає визначального значення, оскільки він не є власником майна мопеду, для добровільної передачі будь-кому із осіб.

Отже, у даному випадку ОСОБА_7 , достеменно розуміючи, що мопед ОСОБА_37 йому не належить, вчинив активні дії щодо заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_11 .

Враховуючи відсутність цивільно-правових відносин, а також дозволу власника майна на його розпорядження, суд вважає, що вказані обставини свідчать саме про корисливий мотив, а також мету особистого збагачення.

Обвинувачений вчиняючи активні дії щодо заволодіння мопедом, мав певний час від конфлікту з ОСОБА_17 та до повторного повернення на подвір`я, де мешкав останній, для їх усвідомлення, що вказує про наявність суб`єктивної складової злочину прямого умислу, оскільки розумів, що протиправно заволодіває транспортним засобом, усвідомлює суспільну небезпеку своїх дій, при цьому бажає так і діє, наслідком чого і було вчинення корисливого злочину.

Щодо покликання адвоката про неповноту судового розгляду, яка полягає в недопиті певних свідків, то і обвинувачений, і його захисник приймали участь у судовому засіданні, не були позбавлені можливості заявити клопотання про необхідність допиту тих чи інших осіб, однак фактично таким своїм правом не скористались. Сторона обвинувачення не вбачала необхідності у допиті вказаних свідків, та на виконання вимог положень ст.91 КПК заявила про обсяг дослідження доказів, якими прокурор вважав за необхідне довести вину ОСОБА_7 у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом. Враховуючи закріплені кримінально процесуальним законом засади кримінального провадження, в даному випадку змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів, то суд не може перебирати на себе функцію ініціатора, щоб залишатись неупередженим та об`єктивним, а повинен лише створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Посилання адвоката про те, що протокол аудіо-, відео контролю особи від 08.12.2020 року є недопустимим доказом належним чином не обґрунтоване, які обставини надають стороні захисту вловлювати такі припущення. На переконання апеляційного суду, вказана слідча дія санкціонована слідчим суддею та проведена в межах визначених строків, а сам протокол відповідає положенням ч.1 ст. 252, ч.1 ст. 104 КПК України, що вказує на допустимість доказу, який отриманий в порядку, встановленому КПК.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд надав повну та обґрунтовану оцінку події скоєння обвинуваченим інкримінованого йому злочину, а сам обвинувачений фактично не заперечував факту незаконного переміщення мопеду потерпілого, що вже саме по собі формує склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 КК України. У даному провадженні ознаку повторності утворюють непогашені судимості за крадіжки чужого майна та за грабіж.

Доводи обвинуваченого, висловлені під час апеляційного розгляду, що мепед Альфа, не є транспортним засобом, а тому його дії повинні розцінюватися як крадіжка чужого майна, є безпідставними.

Згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи від 18.11.2020 №5165/20-24 мопед «Альфа», модель SZ 50 відноситься до колісних транспортних засобів, середньою ринковою вартістю 8 912 грн.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту в частині призначення більш м`якого покарання, колегія суддів вважає частково обґрунтованими. Дійсно судом не було враховано, що ОСОБА_7 , відразу після крадіжки повернув викрадене та відшкодував шкоду потерпілому, про що той заявляв у судовому засіданні. Також залишені поза увагою обставини вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, особу обвинуваченого, який після повномасштабного вторгнення ворога на територію нашої області брав участь в обороні м. Чернігова та був мобілізований на військову службу, з якої його звільнили у зв`язку із набранням законної сили попереднім вироком.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його обставини, особу обвинуваченого, який не заперечує факту заволодіння транспортним засобом, проте в силу своєї свідомості не розуміє протиправного характеру діяння, брав участь у бойових діях проти ворога, позитивно характеризується під час перебування в місцях позбавлення волі, а тому заслуговує на пом`якшення покарання в межах санкції статті та правил складання покарань за сукупністю кримінальних правопорушень за двома вироками.

Згідно з п.1 та п.2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.71 цього Кодексу, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 289 КК України (19 жовтня 2020 року), тобто до постановлення вироку Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 грудня 2021 року, а тому при призначенні покарання мають бути застосовані положення ч.4 ст. 70 КК України, та остаточне покарання призначене шляхом часткового складання даного покарання з покаранням за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 грудня 2021 року.

Крім того, як вірно доповнив свої вимоги прокурор, на підставі положень ст. 72 КК України, ОСОБА_7 у строк покарання необхідно зарахувати строк його тримання під вартою в межах кримінального провадження №0000930, за наслідками якого постановлено вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 грудня 2021 року, а саме термін попереднього ув`язнення з 19 червня 2022 року по 29 листопада 2022 року, а також строк його перебування під вартою на виконання цього вироку з 12 квітня 2023 року по 27 жовтня 2024 року, що відповідає протоколу затримання ОСОБА_7 від 12 квітня 2023 року (Том №2, а.с. 115).

Також, відповідно до ч.7 ст. 72 КК України, слід зарахувати у строк покарання, строк перебування ОСОБА_7 під цілодобовим домашнім арештом, з розрахунку три дні домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі, зарахувавши такий строк за період з 11 листопада 2020 року по 08 січня 2021 року, оскільки такий запобіжний захід був обраний ОСОБА_7 у межах цього кримінального провадження.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.

ОСОБА_7 за ч.2 ст.289 КК України призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати не відбуте покарання за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 грудня 2021 року, і остаточно за сукупністю кримінальних правопорушень за двома вироками визначити покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання, термін попереднього ув`язнення у межах кримінального провадження за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 грудня 2021 року, а саме з 19 червня 2022 року по 29 листопада 2022 року, а також строк його перебування під вартою на виконання цього вироку з 12 квітня 2023 року по 27 жовтня 2024 року.

На підставі ч.7 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання, строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі, розрахувавши такий строк за період з 11 листопада 2020 року по 08 січня 2021 року.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, в той же строк, з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_38 ОСОБА_39 ОСОБА_40