Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/817/25
Номер провадження1-кп/173/143/2025
УХВАЛА

іменем України

16 квітня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000586 від 03.11.2024 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхньодніпровська, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_4 , за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, обґрунтовано тим, що 02 листопада 2024 року близько 20.00 год. ОСОБА_4 , знаходячись за місцем мешкання свого батька ОСОБА_8 у АДРЕСА_2 , перебуваючи у коридорі даного помешкання, підійшов до ОСОБА_8 .

Далі ОСОБА_4 , перебуваючи у безпосередній близькості до свого батька ОСОБА_8 , будучи особою, яка через психічний розлад здоров`я була позбавлена можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними, перебуваючи у безпосередній близькості до ОСОБА_8 обличчям до нього, на короткій відстані, наніс ОСОБА_8 не менше одного удару кулаком лівої руки в область правої скроні, від чого останній впав на підлогу у приміщення туалету. Після чого ОСОБА_4 , розташувавшись безпосередньо перед ОСОБА_8 , який перебував у положенні напівлежачи на лівому боці між стіною туалету та унітазом, лівою ногою натиснув на обидві ноги ОСОБА_8 , та одночасно з цим, кулаками наніс йому не менше чотирьох ударів у голову та обличчя справа, та не менше чотирьох ударів кулаками по тулубу у район ребер справа. У свою чергу потерпілий ОСОБА_8 , відчуваючи сильний фізичний біль, не маючи змоги захиститися від фізично-сильнішого за себе сина, будучи особою похилого віку, бажаючи покликати на допомогу і таким чином припинити насильницькі дії ОСОБА_4 відносно нього, гучно кричав та кликав про допомогу.

Крики про допомогу потерпілого ОСОБА_8 почув ОСОБА_9 , який мешкає по сусідству із потерпілим, у квартирі АДРЕСА_3 , який пройшов до його помешкання та у двері сповістив про своє прибуття. У свою чергу ОСОБА_4 , будучи особою, яка через психічний розлад здоров`я був позбавлений можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними припинив побиття свого батька, вийшов до коридору, та відчинив вхідні двері у квартиру. Таким чином свідок ОСОБА_9 , припинив протиправні дії ОСОБА_4 відносно свого батька ОСОБА_8 .

У результаті протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_8 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла - закритої тупої травми грудної клітини з переломами 2,7,8, 9-го ребер праворуч зі скупченням рідини та повітря в правій плевральній порожнині, гематомою правої бічної поверхні грудної клітини та вираженою підшкірною емфіземою: закритої тупої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, раною лобної ділянки голови праворуч; закритої тупої травми правого ока з розривом склери до заднього полюсу, крововиливами під кон`юктивальну оболонку, в передню камеру (гіфема) та склоподібне тіло (гемофтальм) правого ока з гематомами обох повік правого ока, яка згідно п.п 2.1.3 літера «й» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р. відноситься в сукупності до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя; могла бути утворена одномоментно або за короткий проміжок часу від дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею або при співударі о такий (такі), що підтверджується відповідними даними наданої медичної документації на ім`я потерпілого ОСОБА_8 .

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та просив суд прийняти рішення про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 та законний представник ОСОБА_4 ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора.

ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора. При цьому суду пояснив, що проживав зі своїм батьком потерпілим ОСОБА_8 в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . В той день, знаходячись в квартирі, він поспішав в туалет, однак не розійшовся в коридорі з батьком і вони зіткнулися, від чого батько впав в туалет. Розізлившись на батька, він сів на нього та наніс декілька ударів по тілу та голові. Батько почав кричати та звати на допомогу. В цей момент в двері постукали. Він одразу відчинив двері та побачив сусіда ОСОБА_10 , який сказав, що викличе поліцію. Він шкодує про скоєне.

Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обставини щодо вчинення суспільно небезпечних діянь, які викладені у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , підтверджуються показаннями потерпілого, свідка та наданими суду письмовими доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що проживав з своїм сином ОСОБА_4 в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . 02.11.2024 увечорі вони зіткнулися із сином в коридорі, від чого потерпілий впав на підлогу у туалеті. І в цей момент син накинувся на нього та почав його бити кулаками по тілу і голові. Потерпілий відчув біль та почав гучно кричати та звати на допомогу. Після чого в двері постукали і син припинив бити потерпілого та пішов відкрив двері. Це прийшов сусід ОСОБА_10 , якого потерпілий попросив викликати поліцію.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що є сусідом ОСОБА_8 та проживає в квартирі поверхом нижче. В той день він був вдома. Син сказав, що чує якийсь галас поверхом вище. Коли свідок вийшов в коридор, то дійсно почув не схожі на звичайний ґвалт звуки. Він вийшов у під`їзд і піднявся до квартири ОСОБА_11 та став стукати. Двері відчинив син ОСОБА_8 ОСОБА_4 . Він спитав, що сталося, і ОСОБА_4 відповів, що все нормально. Однак з коридору почав голосно говорити та стогнати потерпілий ОСОБА_8 , який просив викликати поліцію. Потерпілого свідок не бачив, голос був з-за кута. Син ОСОБА_4 сказав, що вони вирішать все самі. Однак свідок викликав поліцію.

Згідно протоколу огляду місця події від 02.11.2024 із додатками, в ході огляду квартири потерпілого в туалеті та в спальній кімнаті були виявлені плями рідини бурого кольору.

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 29.01.2025 р., останній на місці події розповів та показав, як ОСОБА_4 наносив йому удари по тілу та голові.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 178-Е від 09.12.2024 у ОСОБА_8 були виявлені заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла - закритої тупої травми грудної клітини з переломами 2,7,8, 9-го ребер праворуч зі скупченням рідини та повітря в правій плевральній порожнині, гематомою правої бічної поверхні грудної клітини та вираженою підшкірною емфіземою: закритої тупої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, раною лобної ділянки голови праворуч; закритої тупої травми правого ока з розривом склери до заднього полюсу, крововиливами під кон`юктивальну оболонку, в передню камеру (гіфема) та склоподібне тіло (гемофтальм) правого ока з гематомами обох повік правого ока, яка згідно п.п 2.1.3 літера «й» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р. відноситься в сукупності до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя; могла бути утворена одномоментно або за короткий проміжок часу від дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею або при співударі о такий (такі).

Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 12-Е-Д від 11.02.2025 р., враховуючи характер та локалізацію виявлених при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, можна вважати, що вони могли бути утворені при взаємному розташуванні нападника та потерпілого, за механізмом, на який вказує в ході проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_8 .

Висновком судово-медичної експертизи № 1932/2919-БД від 03.12.2024 встановлена групова приналежність крові ОСОБА_4 і ОСОБА_8 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1932/2920-БД від 18.12.2024, не виключається можливість походження крові на марлевій серветці зі змивом з туалету, на фрагменті тканини (виріз з ковдри) зі спальної кімнати, на фрагменті тканини (виріз з подушки) зі спальної кімнати від потерпілого ОСОБА_8 .

Всебічно, повно та неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, підтверджені доказами, які були оцінені відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що мало місце суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя у момент заподіяння та це суспільно небезпечне діяння вчинено особою, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.18 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа.

Згідно з ч.2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватись лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність чи обмежену осудність і викликають потребу у застосуванні щодо неї таких заходів.

Згідно висновку судово психіатричної експертизи № 136-к від 20.03.2025 ОСОБА_4 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і в теперішній час виявляє психічний розлад у формі шизофренії параноїдної. Зазначений психічний розлад позбавляв іспитованого можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом іспитований у даний час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними.

Згідно з вимогами ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

У силу вимог ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду. (ч. 5 ст. 94 КПК України).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 512 КПК України судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч.1ст.513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру, з підстав, передбачених ч.2 ст.513 КПК України.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 № 7 передбачено, що з огляду на вимоги статей 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічнохворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

При цьому, при визначенні виду примусових заходів медичного характеру, суд враховує рекомендації експерта, викладені у висновку судово-психіатричного експерта № 136-к від 20.03.2025, згідно з яким ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального складу з надання психіатричної допомоги, а також роз`яснення п. п.3, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 № 7 та положення ч.3 ст.94 КК України.

Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, неодружений, дітей або інших осіб на утриманні не має, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, в той же час згідно висновку судово психіатричної експертизи № 136-к від 20.03.2025 у ОСОБА_4 приблизно п`ять років назад було виявлено психотичний стан афективно-маячної структури, що супроводжувалися ідеаторними і моторними порушеннями, маячними ідеями відношення, переслідування, отруєння з поступовим наростанням негативних змін психіки, властивих шизофренічному процесу, у вигляді ригідності, непереносимості будь-якої зовнішньої регламентації, нездатності цілеспрямованої діяльності, проблем спілкування, припинення розвитку особистості зі втратою колишніх інтересів, жвавості, допитливості, падіння психічної продуктивності, значної втрати вольової активності та можливості контролювати свої дії, відірваності від зовнішнього світу із втратою природних життєвих зв`язків, різкого обмеження кола інтересів з відсутністю потреби спілкування з оточуючими людьми, вираженими афективними розладами (тривога, страх, напруженість, підозрілість) та невмотивованою агресивною поведінкою.

Суд, вважає, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КПК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.

Враховуючи сукупність викладених обставин, беручи до уваги наведений висновок судово-психіатричної експертизи, з урахуванням вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, що пов`язане з посяганням на життя іншої особи, суд вважає, що з метою обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним нових суспільно небезпечних діянь, до ОСОБА_4 слід застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Питання щодо речових доказів підлягають вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 94, 101, 102, 369 372, 512, 513, 516 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Речові докази по справі: 5 паперових пакетів НПУ б/н, у які поміщено виріз з подушки, виріз з ковдри, змиви та сухі зразки крові ОСОБА_4 та ОСОБА_8 знищити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1