Справа № 551/753/24
ВИРОК

Іменем України

07 лютого 2025 року Шишацький районний суд Полтавської області в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників - адвокатів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Шишаки Полтавської області матеріали кримінального провадження № 0000064 від 13 січня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався відповідними Указами до теперішнього часу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним на особливий період, у встановленому законом порядку пройшов медичний огляд та згідно довідки військово-лікарської комісії від 19 грудня 2023 року визнаний придатним до військової служби на підставі наказу Міністерства оборони № 402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».

На виконання Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» 20 грудня 2023 року працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 в приміщенні даного органу військового управління військовозобов`язаному ОСОБА_4 було вручено під підпис повістку з визначеним терміном прибуття на 03-00 год. 26 грудня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) з метою подальшої його відправки до військової частини для проходження військової служби за мобілізацією.

При цьому, отримавши дану повістку у належний спосіб та будучи письмово ознайомленим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх караність, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період, без поважних причин не прибув 26 грудня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

2. Кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

3. Позиція сторони захисту та надані нею докази

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, оскільки вважає, що здійснення ним догляду за хворим братом є обставиною, яка звільняє його від обов`язку проходження військової служби за мобілізацією .

Так, у свої показаннях від повідомив суд, що 01 квітня 2023 року його брат ОСОБА_7 вчинив спробу самогубства внаслідок чого у важкому стані потрапив до лікарні. Декілька місяців брат р лікування у медичних закладах в м. Полтаві та сел. Шишаки, в подальшому був виписаний у важкому стані додому. Його стан дотепер не покращився, він потребує постійного стороннього догляду та наразі є особою з інвалідністю 1 групи.

З липня 2023 року він одноособово здійснює догляд за братом, оскільки інші члени сім`ї спроможні здійснювати такий догляд. На момент отримання повістки на відправку (20.12.2023) жодних документів з даного приводу не мав та до ТЦК та СП не надавав, вказані обставини повідомляв лише усно.

Проблем з ТЦК та СП у нього раніше не було, зокрема до 27 років строкову службу у ЗСУ він не проходив через відстрочки на навчання, всі відповідні документи зберігались в даному органі. В 2022 році на нього наклали штраф за відсутність військового квитка, з яким він не погодився, однак сплатив його та отримав тимчасове посвідчення. Від мобілізації він ухилятись наміру не мав.

В грудні 2023 року до нього додому приїхали поліцейські та повідомили, що він розшукується ТЦК і йому необхідно прибути до даного органу.

Він проїхав до ТЦК та за його направленням пройшов ВЛК, яка визнала його придатним до військової служби. У кабінеті № 9 місцевого (Шишацького) відділу ТЦК він наголошував посадовим особам, що здійснює догляд за братом інвалідом, однак відповідальний працівник ТЦК ОСОБА_8 на його пояснення не зважив, що права на відстрочку від служби ОСОБА_4 не має та видав повістку на відправку до військової частини 26 грудня 2023 року.

За день до визначеної у повістці дати відправки ОСОБА_8 телефонував обвинуваченому, однак останній повідомив, що не з`явиться на відправку.

У визначений час на відправку обвинувачений не з`явився. Більше до нього працівники ТЦК не телефонували.

В судових дебатах захисники обвинуваченого наголошували на необхідності постановлення виправдувального вироку через недоведеність вчинення обвинуваченим діянь по ухиленню від мобілізації, що визначають об`єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 336 КК України, а також наявності в його діях прямого умислу, направленого на ухилення від мобілізації.

Свої доводи обґрунтували тим, що фактично мобілізація проводиться з 2022 року. Ще у 2022 році ОСОБА_4 на вимогу працівників ТЦК та СП пройшов військово-лікарську комісію, після чого його навіть було притягнуто до адміністративної відповідальності за відсутність військового квитка. Обвинувачений сплатив призначений штраф та від явок до органів ТЦК ніколи не ухилявся, зокрема на вимогу даного органу повторно пройшов ВЛК в грудні 2023 року.

Разом з тим ситуація, коли брат обвинуваченого ОСОБА_9 внаслідок невдалої спроби самогубства 01 квітня 2023 року втратив здоров`я та з цього часу потребує постійного стороннього догляду, який в силу ряду об`єктивних обставин здатен надавати лише ОСОБА_4 , призвела до того, що останній не підлягає призову за мобілізацією. Про вказану обставину ОСОБА_4 неодноразово повідомляв працівників ТЦК та СП, однак ними йому все одно було вручено повістку про призов.

З огляду на наявність поважної причини (догляд за хворим братом), яка перешкоджала ОСОБА_4 бути призваним на військову службу за мобілізацією, сторона захисту вважає, що в його діях відсутній прямий умисел на ухилення від призову за мобілізацією, а отже й склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

На підтвердження своєї позиції стороною захисту суду було надано ряд письмових доказів, які були відкриті стороні обвинувачення в порядку ч.6 ст. 290 КПК, зокрема:

- Свідоцтва серії НОМЕР_1 від 14.03.2019 про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 та серії НОМЕР_2 від 02.12.1991 про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 , повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо народження ОСОБА_9 № 4 від 13.12.2024 та щодо народження ОСОБА_4 № 4 від 12.12.2024 з яких вбачається, що вищевказані особи є рідними братами по лінії матері ОСОБА_10 (т.1 а.с. 176-177, 192-194).

- Копія паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_9 (т.1 а.с. 125-126).

- Копія паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_4 (т.1 а.с 123).

- Витяги з реєстру територіальної громади про те, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_9 (з 02.10.2009), ОСОБА_4 (з 02.12.1991) (т.1 а. 182, 195).

- Довідки виконавчого комітету Шишацької селищної ради від 18.10.2024 № 02-25/2051 та від 20.11.2024 № 02-25/2290 про те, що у володінні за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 , брат ОСОБА_9 , мати ОСОБА_11 , батько ОСОБА_12 (т.1 а.с.215-216).

- Медична документація (виписки з історії хвороби, виписні епікризи, консультативні висновки) з якої судом встановлено, що після невдалої спроби самогубства 01 квітня 2023 року ОСОБА_9 перебував у важкому стані та в період з 02 по 05 квітня 2023 року знаходився на стаціонарному лікуванні у відділені анестезіології та інтенсивної терапії нейрохірургічного профілю КП «ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського», а 01 квітня та в період з 05 квітня по 13 травня 2023 року - у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії КП «Шишацька ЛПЛ», 01 квітня 2023 року виконано операцію - трахеотомію.

Після виписки з лікарні стан хворого ОСОБА_9 суттєво не покращився, йому встановлено та неодноразово підтверджено різними фахівцями діагноз: ДЕ (дисциркуляторна енцефалопатія 2 ступеня з вестибуло-атактичним та астеноневротичним синдромом, виражений стійкий емоційно-лабільний розлад з вираженим когнітивним зниженням (т.1 а.с. 183-190, т.2 а.с.6-7).

- Довідка МСЕК серії 12 ААГ № 530465 від 25 січня 2024 року згідно якої ОСОБА_9 за результатами первинного огляду 25.01.2024 встановлена 1«б» група інвалідності до 25 січня 2025 року. Згідно висновку про умови та характер праці ОСОБА_9 потребує постійного стороннього догляду (т.1 а.с. 122).

- Висновок КП «Центр первинної медико-соціальної допомоги» Шишацької селищної ради про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі № 116 від 29.02.2024 щодо ОСОБА_9 . Даним висновком на підставі встановленого ОСОБА_9 діагнозу рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (т.1 а.с. 136).

- Висновок КП «Шишацька лікарня планового лікування» Шишацької селищної ради про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі № 4 від 06.03.2024 щодо ОСОБА_9 . Даним висновком на підставі встановленого ОСОБА_9 діагнозу рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (т.1.а.с.137).

- Рішення про призначення/перерахунок компенсації фізичним особам які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 18.03.2024, згідно якого заявнику ОСОБА_4 на підставі його звернення від 11.03.2024 відмовлено у наданні компенсації за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійні основі за братом ОСОБА_9 через те, що середньомісячний сукупний розмір доходу заявника перевищує або дорівнює прожитковому мінімуму (т.1 а.с.148).

До рішення долучені копії документів на підтвердження здійснення ним догляду за братом, зокрема акт проведення обстеження сім`ї № 27 від 12.03.2024 та висновок про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг - ОСОБА_9 . З даних документів встановлено, що ОСОБА_9 проживає разом з батьками та братом ОСОБА_13 , є інвалідом 1 «б» групи, має наявність когнітивних порушень та потребує постійного стороннього догляду, не здатний до самообслуговування та повністю залежний від сторонніх осіб. Брат ОСОБА_4 надає йому соціальні послуги із догляду та постійну допомогу у побуті. Сума балів за результатами комплексного визначення індивідуальних потреб ОСОБА_9 становить 39, група рухової активності - ІV, а отже останній потребує надання соціальних послуг з догляду (т.1 а.с. 102-104, 138-147).

- Рішення про призначення/перерахунок компенсації фізичним особам які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 19.11.2024, згідно якого заявнику ОСОБА_4 на підставі його звернення від 13.11.2024 на період з 01.11.2024 по 31.12.2024, з 01.01.2025 по 06.03.2025 призначено компенсацію в розмірі 720 грн. на місяць за надання ним соціальних послуг з догляду на непрофесійні основі за братом ОСОБА_9 (т.2 а.с. 8-9).

До рішення додано копії документів на підставі яких його було прийнято, зокрема акт обстеження сім`ї № 142 від 14.11.2024 та висновок про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг - ОСОБА_9 . Зміст даних документів є ідентичним змісту документів наведених на два абзаци вище. Разом з тим, сума балів за результатами комплексного визначення індивідуальних потреб ОСОБА_9 становить 17, група рухової активності - V, а отже останній потребує надання соціальних послуг з догляду (т.2 а.с. 41-47).

- Трудова книжка серії НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_4 , відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми отриманих ним доходів, відомостями з реєстру застрахованих осіб з яких слідує, що в період з 13 вересня 2021 року по 29 лютого 2024 року він працював на посаді бетонера в ТОВ «Будівельна компанія «БІЛД ІНВЕСТ» та отримував заробітну плату у розмірі, наближеному до мінімального (т. 1 а.с. 196-212).

- Копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 19.02.2011 про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_14 (т.1 а.с.133).

- Копія паспорту громадянина Україна на ім`я ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.1 а.с. 124).

- Копія свідоцтва серії НОМЕР_4 про народження ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_16 - сина обвинуваченого (т.1 а.с. 132).

- Копія свідоцтва серії НОМЕР_5 про народження ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_17 - сина обвинуваченого (т.1 а.с. 131).

- Витяги з реєстру територіальної громади про те, що за адресою: АДРЕСА_1 з 11 березня 2024 року зареєстровані ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 (т. 1 а.с.105, 107-108). Згідно довідки виконавчого комітету Шишацької селищної ради № 02-25/512 станом на 06.03.2024 вищевказані особи були зареєстровані по АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 (т1. а.с.115).

- Лист-відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25 вересня 2024 року № 12/4/4894 згідно якого гр. ОСОБА_4 звертався 01.07.2024 до вказаного органу з метою отримання відстрочки від призову за мобілізацією згідно абз. 9 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». З даного листа вбачається, що в зв`язку з поданням неповного пакету документів та невідповідністю осіб, яким потрібен догляд вимогам вищевказаної норми закону, відстрочка ОСОБА_4 надана не була. До відповіді надано копію заяви від 01.07.2024 з якою звертався ОСОБА_4 та акту обстеження умов сім`ї № 27 від 12.03.2024 (т.1 а.с. 150-152).

- Лист-відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08 жовтня 2024 року № 12/4/5046 в якому вказано, що з метою отримання відстрочки від призову за мобілізацією в період часу з 01.01.2023 по 01.07.2024 ОСОБА_4 звертався один раз 01.07.2024. Гр. ОСОБА_4 у вищевказаний період до лав ЗС України не призивався, рішенням позаштатної ВЛК від 19.12.2023 його визнано придатним до військової служби, а 20.12.2023 ним отримано повістку на відправку 26.12.2023, за якою він не з`явися.

До листа додано копію повістки № 1571 від 13.09.2024 про необхідність ОСОБА_4 о 08-30 год. 20.09.2024 з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення військо-облікових даних та проходження ВЛК. Копії інших долучених до листа документів вже були надані стороною обвинувачення та відображені у Розділі 4 даного вироку (т.1 а.с. 159-164).

- Лист-відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30 грудня 2024 року № 12/4/5938 про те, що заява ОСОБА_4 про надання відстрочки 23.12.2024 була надіслана на розгляд комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 2 а.с. 3)

- довідка ІНФОРМАЦІЯ_3 від 21.01.2025 № 7/481 про надання ОСОБА_4 , 1991 р.н. відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.14 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (зайняті постійним доглядом за членом сім`ї другого ступеню споріднення особи з інвалідністю 1 або 2 групи) на строк до 07 лютого 2025 року (а.с.4-5).

- Паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (т.1 а.с 165-166).

- Консультативні висновки спеціаліста невролога від 09.10.2024, 13.12.2024, 16.12.2024, довідки АЗПСМ КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Шишацької селищної ради № 447 від 11.10.2024 553 б/д про те, що ОСОБА_11 страждає на остеохондроз ПКВХ ускладнений протрузіями МХД, спондилоартроз, больовий синдром, м`язово-тонічний синдром, порушення СДВХ… Тимчасово не може виконувати обов`язки опікуна - здійснювати догляд на період лікування даного захворювання терміном на 14 днів, потребує лікування у сімейного лікаря (т.1 а.с. 168-170, 174-175).

- Довідка КНП «Шишацька ЛПЛ» Шишацької селищної ради № 12 від 13.11.2024 про те, що ОСОБА_11 потребує легкої праці терміном на 1 місяць до 13 грудня 2024 року через наявність діагнозу наведеного у вищевказаних медичних документах (т.1 а.с.170).

- Довідки ТОВ «Агрофірма імені Довженка» від 09.12.2024 № 3199, від 16.12.2024 № 3318 про те, що ОСОБА_11 з 17.12.2020 року працює на посаді оператор машинного доїння в вказаному товаристві (т.1 а.с.172).

Деякі письмові докази були надані стороною захисту в декількох примірниках, або дублюються із доказами, наданими стороною обвинувачення, а тому повторно у вироку не перелічуються.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

4.1 Показання свідків

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 (мати обвинуваченого), ОСОБА_12 (батько обвинуваченого) та ОСОБА_15 (дружина обвинуваченого) надали суду в цілому аналогічні показання в яких пояснили, що обвинувачений має старшого неповнорідного брата за матір`ю ОСОБА_9 , який до квітня 2024 року проживав разом з цивільною дружиною та двома їх спільними неповнолітніми дітьми в с. Яреськи Шишацької ТГ Миргородського району Полтавської області.

01 квітня 2023 року ОСОБА_9 скоїв спробу самогубство шляхом повішання через, що був суттєво підірваний стан його здоров`я, зокрема він переніс інсульт в наслідок чого суттєво пошкодження зазнали рухомі функції кінцівок однієї половини тіла, також в зв`язку розривом трахеї йому виконано трахеотомію. Близько 2-х місяців ОСОБА_18 провів в лікарнях у м. Полтаві та смт. Шишаки. З 25 січня 2024 року йому встановлено І групу інвалідності за загальним захворюванням. ОСОБА_18 потребує постійного стороннього догляду, оскільки за станом здоров`я не здатний розмовляти та самостійно себе обслуговувати, зокрема вдягнутись, встати з ліжка, відвідати вбиральню та помитись. Самостійно він може хіба приймати подану їжу та ходити на незначні відстані.

Майже весь час знаходження ОСОБА_19 в лікувальних закладах ним опікувався брат ОСОБА_20 (обвинувачений). Після того як ОСОБА_19 виписали з лікувальних закладів його забрала проживати до себе матір ОСОБА_11 .

Зважаючи на похилий вік та незадовільний стан здоров`я ОСОБА_11 , наявність у неї постійної роботи на фермі, а також напружені стосунки ОСОБА_21 з вітчимом ОСОБА_12 , належним чином опікуватись про хворого ОСОБА_19 зміг лише обвинувачений, який переїхав на постійне місце проживання в домогосподарство його батьків по АДРЕСА_1 .

Так, всі свідки стверджували, що починаючи з червня 2023 року обвинувачений ОСОБА_4 , залишивши проживати окремо дружину та двох неповнолітніх дітей в домогосподарстві по АДРЕСА_3 та звільнившись з роботи, постійно проживає в домогосподарстві батьків та одноосібно майже цілодобово здійснює догляд за своїм хворим братом ОСОБА_9 , зокрема допомагає у реалізації його природних потреб, стежить за дотриманням гігієни, одягає, допомагає підніматися та розробляти кінцівки, які погано працюють. При цьому свою родину обвинувачений відвідує лише періодично по декілька годин на день.

Не ставлячи під сумнів наявність фактичних обставин, відображених в показаннях свідків, суд вважає, що у своїх показаннях свідки значною мірою перебільшили особисту роль обвинуваченого у здійсненні догляду за хворим братом, намагаючись створити у суду враження того, що лише обвинувачений є єдиною особою, яка здатна здійснювати такий догляд та без залишку присвятила себе вказаній справі, залишивши без фактичної та фінансової допомоги своїх дружину та двох малолітніх дітей (т. 2 а.с 26-32).

Зокрема з пояснень свідка ОСОБА_15 та доказів, наданих стороною захисту, слідує, що дружина обвинуваченого не працює та ніколи не працювала, на обліку центру зайнятості як безробітна не перебуває, жодних видів соціальної допомоги не отримує (т. 2 а.с. 23, 33-34, 37-40). З трудової книжки та показань обвинуваченого слідує, що з роботи він звільнився 29 лютого 2024 року, наразі не працює, а єдиним джерелом доходів його сім`ї є соціальна компенсація 720 грн. на місяць, що явно не відповідає базовим потребам сім`ї з чотирьох осіб, до складу якої входять двоє малолітніх дітей (т.1 а.с. 196-213). Разом з тим, в силу вимог ст.ст. 55, 180 Сімейного Кодексу обвинувачений зобов`язаний дбати про матеріальне забезпечення своєї сім`ї та утримувати дітей на належному рівні.

За таких обставин, суд вважає сумнівними показання обвинуваченого та вищевказаних свідків про те, що майже весь свій вільний час та всі свої сили ОСОБА_4 витрачає на догляд за хворим братом, при тому, що інші особи, які проживають разом з ОСОБА_9 однією сім`єю, а саме мати та вітчим останнього, такого догляду не здійснюють в силу ряду причин: стану здоров`я, зайнятості по роботі, поганих взаємовідносин тощо.

Допитаний в судовому засіданні начальник відділення обліку мобілізаційної роботи - заступник начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (розташованого в сел. Шишаки Миргородського району Полтавської області) ОСОБА_8 повідомив, що рішенням військово-лікарської комісії від 19 грудня 2023 року ОСОБА_4 був визнаний придатним до військової служби. Після проходження в приміщенні органу ТЦК та СП психологічного тестування військовозобов`язаного ОСОБА_4 20 грудня 2023 року було зараховано в команду НОМЕР_6 на відправку в 199 навчальний центр, розташований в Житомирській області та під підпис вручено повістку про зобов`язання явки до ІНФОРМАЦІЯ_10 на 03-00 год. 26 грудня 2023 року для відправки у військову частину.

Свідок вже не пригадує чи повідомляв його військовозобов`язаний ОСОБА_4 про наявність у нього підстав для відстрочки через догляд за хворим братом, а також про наявність перешкод для прибуття на відправку у нічний час.

Однак 26 грудня 2023 року він дізнався, що ОСОБА_4 не з`явився за повісткою для відправки до військової частини та не вказав поважних причин для такої неявки в зв`язку з чим свідок письмовим рапортом доповів про вказаний випадок начальника відділу та за його резолюцією направив до органів національної поліції повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Після цієї події ОСОБА_4 не надавав документів щодо наявності поважних причин, які перешкоджали його прибуттю до ТЦК та СП на відправку 26 грудня 2023 року, також останній не виявляв наміру бути призваним на службу після цієї дати.

Свідок стверджує, що з питанням оформлення відстрочки від призову за мобілізацією через догляд за хворим братом ОСОБА_4 звертався до нього лише влітку 2024 року, однак йому було рекомендовано додатково зібрати повний пакет документів, передбачений Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року. Чи надана ОСОБА_4 відстрочка від призову за мобілізацією станом на час розгляду справи в суді свідку не відомо.

Повідомив, що до моменту вручення повістки про відправку до військової частини ОСОБА_4 із заявами про надання йому відстрочки від призову не звертався.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду, свідок вказав, що до моменту внесення змін до законодавства про мобілізацію, які набрали чинності в 2024 році, в питаннях з надання відстрочки від призову він та інші уповноважені особи ТЦК та СП керувались не власним розсудом, а положеннями ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», а також роз`ясненнями, що надходили від вищестоящого командування та визначали який перелік документів необхідно подати військовозобов`язаному певної категорії для отримання відстрочки від призову. Наразі всі ці питання детально унормовані постановою КМУ № 560 від 16 травня 2024 року.

4.2 Письмові докази

- Письмове повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10 січня 2024 року на адресу СПД № 1 ВП № 3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (т.1 а.с.73).

- Рапорт начальника відділення обліку мобілізаційної роботи - заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 від 23.12.2023 № 5355/1 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 в якому він доповів про те, що військовозобов`язаний ОСОБА_4 , який зарахований в команду НОМЕР_6 , не прибув до ТЦК та СП за врученою йому повісткою на 03-00 год. 26.12.2023 для відправки до військової частини, без поважних причин. На даному рапорті міститься письмова резолюція начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про направлення повідомлення до НПУ (т.1 а.с.74).

- Облікова картка до військового квитка серії НОМЕР_8 солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 . У даній картці маються записи про те, що 17.05.2022 ВЛК ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби та того ж дня взятий на облік (вибув з обліку призовників), а 23.05.2022 йому видано військовий квиток (т.1 а.с.79);

- Картка обстеження та медичного огляду № 465 від 19.12.2023, довідка ВЛК № 12/3/2867 від 19.12.2023 про визнання ОСОБА_4 придатним до військової служби (т.1 а.с.76-77). Із записів у даних документах вбачається, що проходити ВЛК ОСОБА_4 розпочав 11.12.2023;

- Розписка про отримання ОСОБА_4 об 11-45 год. 20 грудня 2023 року повістки про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_10 ( АДРЕСА_2 ) на 03-00 год. 26 грудня 2023 року, команда НОМЕР_6 , ВОС 956 (т.1 а.с.75).

- Копії зі службових журналів ІНФОРМАЦІЯ_12 про отримання солдатом ОСОБА_4 (порядковий № 465) направлення на проходження ВЛК (термін проведення з 04 по 08 грудня 2023 року) та 20.12.2023 (порядковий № 95) про отримання ним повістки на відправку та ознайомлення його під підпис з кримінальною відповідальністю за ухилення від призову за мобілізацією (т.1 а.с. 80-81).

- Лист-відповідь ІНФОРМАЦІЯ_10 від 20 квітня 2024 року № 12/4/1357 про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 не звертався до вказаного органу із жодною заявою щодо звільнення від призову на військову службу під час мобілізації (т.1 а.с.82).

- Лист-відповідь КНП «Шишацька лікарня планового лікування» Шишацької селищної ради № 87 від 30.01.2024 про те, що ОСОБА_4 за медичною допомогою в період часу з 19.12.2023 пор 27.12.2023 не звертався (т.1 а.с. 89).

- Лист відповідь КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Шишацької селищної ради № 35 від 31.01.2024 про те, що ОСОБА_4 в період з 20.12.2023 по 24.12.2024 знаходився на амбулаторному лікуванні денного стаціонару (т.1 а.с.90).

5. Оцінка доказів, наданих сторонами та доводів сторони захисту

Належними, допустимими та достовірними доказами підтверджується той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 є повнолітнім громадянином України, який за місцем проживання перебуває на обліку в якості військовозобов`язаного на особливий період та за рішенням ВЛК є придатним до проходження служби за мобілізацією. Тобто останній є повноцінним суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

У своїй Постанові від 19 березня 2024 року у справі № 676/4559/22 Верховний Суд дав детальне визначення елементам складу злочину, передбаченого ст. 336 КК України, зокрема вказав що його об`єктивна сторона виявляється в бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією, а суб`єктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом. Тобто особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх вчинків, проте має намір і бажання так діяти, а саме досягти мети - уникнути самого призову за мобілізацією.

Доводи сторони захисту про те, що дії обвинуваченого не утворюють об`єктивну сторону кримінального правопорушення у вигляді ухилення від мобілізації, оскільки він під час проведення мобілізації в 2022-2023 роках з`являвся до місцевого ТЦК та СП та двічі проходив ВЛК за його направленням, суд вражає безпідставними.

Так, призов за мобілізацією має не стихійний характер, коли відразу призиваються всі придатні військовозобов`язані, а є системним планомірним процесом, який визначається відповідними мобілізаційними планами та завданнями, виходячи із потреб ЗСУ у певній кількості та якості (стан здоров`я, досвід служби, військово-облікова спеціальність тощо) мобілізованих в конкретний період часу та наявності можливостей речового і технічного забезпечення мобілізованих, спроможності їх навчання тощо.

Таким чином, цілком природним є те, що рішення про мобілізацію обвинуваченого ОСОБА_4 , який не мав попереднього досвіду служби та рідкісної військово-облікової спеціальності, було прийнято лише наприкінці 2 року війни в грудні 2023 року. Про це зокрема свідчить той факт, що до 20 грудня 2023 року повістки на відправку до військової частини йому не вручались. Однак, перша ж з таких повісток відразу була проігнорована обвинуваченим.

Зважаючи на те, що обвинувачений, ще до визначеної йому дати явки повідомляв працівникам ТЦК та СП, що за повісткою для відправки він не з`явиться, документально не підтвердив наявність у нього причин для такої неявки (зокрема травма, незадовільний стан здоров`я, наявність підстав для відстрочки тощо) цілком адекватною є реакція уповноваженого працівника ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_8 , який рапортом від 26.12.2023 доповів безпосередньому керівнику про неявку військовозобов`язаного ОСОБА_4 в цей день на відправку до військової частини без поважних причин.

Разом з тим вищевказаний рапорт є внутрішнім документом, а з повідомленням про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України ІНФОРМАЦІЯ_13 звернувся до територіального органу Національної поліції лише 10 січня 2024 року. Тобто ОСОБА_4 надався достатній час документально підтвердити поважність причин своєї неявки за повісткою, що спростовує відповідні доводи сторони захисту.

У суду не викликає жодного сумніву той факт, що рідний брат обвинуваченого ОСОБА_9 в силу незадовільного стану здоров`я та наявних у нього когнітивних порушень, як станом на момент вчинення кримінального правопорушення, так і на даний час не здатний до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду.

Разом з тим, суд вважає недоведеним стороною захисту те, що саме обвинувачений ОСОБА_4 є єдиною особою, яка зобов`язана та має можливість здійснювати такий огляд.

Так, ОСОБА_4 відносно ОСОБА_9 є родичем лише другого ступеня споріднення, в той час як родичем першої групи споріднення для останнього є його мати ОСОБА_11 , яка проживає з ОСОБА_9 за однією адресою.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_11 є працездатною особою, оскільки не досягла віку, визначеного ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та жодної групи інвалідності їй не встановлено.

На думку суду надана стороною захисту медична документація хоча й підтверджує наявність у ОСОБА_11 певних проблем зі здоров`ям, проте повною мірою не свідчить про відсутність у неї спроможності через стан здоров`я здійснювати догляд за сином. Підтвердженням цього є, як відсутність у ОСОБА_11 будь-якої групи інвалідності, так і те, що стан здоров`я не перешкоджає їй працювати на важких роботах на тваринницькій фермі оператором машинного доїння (т.1 а.с. 165-175). Суд також звертає що наведені у її медичній документації висновки про потребу легкої праці та неможливість виконувати обов`язки опікуна - здійснювати догляд мають тимчасовий характер: 1 місяць та 14 днів відповідно (т.1 а.с. 170-171) і вказані строки вже минули.

Крім того, ОСОБА_11 спільно проживає не лише з сином ОСОБА_9 , а й зі своїм чоловіком ОСОБА_12 , який в силу вимог ст.ст. 3, 54-55,75 СК України зобов`язаний брати участь у розподілі обов`язків сім`ї, турбуватись про сім`ю та підтримувати дружину, в тому числі й в питаннях здійснення нею догляду за її непрацездатним сином, з яким вони проживають однією сім`єю.

Крім того, обов`язок утримувати ОСОБА_9 відповідно до положень ч.1 ст. 91 СК України покладається на його колишню співмешканку ОСОБА_22 з якою вони тривалий час проживали однією сім`єю та мають двох спільних дітей.

Відповідно до 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції на момент вчинення кримінального правопорушення) під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка має назву «відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації», визначено перелік військовозобов`язаних осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно з абз. 12 ч.1 вказаної статті до даного переліку віднесено військовозобов`язаних, які зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що визначений ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції на грудень 2023 року) перелік військовозобов`язаних осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, не є сталим, а ОСОБА_4 нібито мав право не бути призваним на підставі абз. 16 ст. 23 вказаного Закону.

Так, даний пункт визначає, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках.

Тобто даною нормою прямо визначено, що вона не є дискреційною та розповсюджується виключно на випадки прямо передбачені законом, а не самостійно визначені самими військовозобов`язаними та/чи працівниками ТЦК та СП.

Крім наявності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за братом обвинуваченого ОСОБА_9 суд звертає увагу також на такі обставини.

Так, групу інвалідності ОСОБА_9 вперше було встановлено рішенням МСЕК лише 25 січня 2024 року, а вперше із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_12 про надання відстрочки від призову в зв`язку з доглядом за особою з інвалідністю 1 групи ОСОБА_4 звернувся взагалі лише 01 липня 2024 року. Тобто перша подія мала місце вже після того як було розпочате кримінальне провадження за фактом ухилення ОСОБА_4 від призову за мобілізацією, а друга - після того як йому 30.04.2024 було повідомлено про підозру за ст. 336 КК України.

Отже, станом на момент отримання повістки для відправки у військову частину (20.12.2024) та неявки за нею 26.12.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_4 не мав законних підстав для отримання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією та не надав в розпорядження даного органу військового управління жодних документів, які б на законних підставах унеможливлювали його призов та виключали можливість вручення йому повістки про відправку до військової частини.

На думку суду вимогам законодавств у сфері мобілізації відповідала би ситуація якщо ОСОБА_4 було б призвано на військову службу 26 грудня 2023 року, як такого, що на той час не мав документально підтвердженого права на відстрочку від призову за мобілізацією, а в подальшому після встановлення його брату ОСОБА_9 інвалідності 1 «б» групи ОСОБА_4 набув би права на звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Отже, не маючи жодних законних підстав не бути призваним за мобілізацією станом на 20-26 грудня 2023 року, ОСОБА_4 самостійно, на власну користь розтлумачив вимоги законодавства про мобілізацію в контексті збігу власних сімейних обставин та, знехтувавши своїми конституційними обов`язками із захисту Вітчизни та неухильного додержання Конституції України та законів України (ст.ст. 65, 68 Конституції України), ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, не з`явившись за завчасно отриманою ним повісткою для відправки у військову частину.

При цьому сам обвинувачений підтвердив суду, що він неодноразово особисто та в телефонному режимі повідомляв уповноваженому працівнику ТЦК та СП ОСОБА_8 про те, що не з`явитися на відправку до військової частини через необхідність догляду за братом, незважаючи на заперечення останнього про відсутність у обвинуваченого документально оформленої відстрочки від призову та права на її отримання.

Таким чином, проаналізована судом поведінка обвинуваченого, як на момент вчинення кримінального правопорушення, так і після цього безперечно свідчать про його свідомі та умисні дії з метою уникнення мобілізації.

Той факт, що в грудні 2024 року, тобто майже через рік після вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 все ж таки було надано відстрочку від призову за мобілізацією на підставі нової редакції ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» на висновок суду не впливає, оскільки в даному випадку визначальним є відсутність у ОСОБА_4 права на отримання відстрочки від призову саме на момент вчинення ним кримінального правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що надання такої відстрочки ОСОБА_4 має тимчасовий характер, зокрема її надано лише до 07 лютого 2025 року, а 1 групу інвалідності ОСОБА_23 встановлено лише до 01 лютого 2025 року. Документів про продовження даних термінів в розпорядження суду не надано.

Таким чином, надавши кожному з досліджених доказів оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_4 в обсязі пред`явленого йому обвинувачення за ст. 336 КК України є доведеною поза розумним сумнівом.

6. Обґрунтування призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченому суд керується загальними засадами призначення покарання, передбаченими ст. 65 КК України та призначає його відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обвинувачений є раніше не судимою особою. На обліку у лікаря нарколога та психіатра обвинувачений не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання, має а утриманні двох малолітніх дітей (т. 1.а.с.87, 91).

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Суд не визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого його щире каяття, як про це зазначено в обвинувальному акті, оскільки обвинувачений не визнав своєї вини. В той же час визнання та усвідомлення своєї вини є неодмінними складовими такого складного морально-психологічного явища, як щире каяття.

Суд не знаходить підстав для застосування відносно обвинуваченого положень ст. 75 КК України, виходячи з нижче викладеного.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 1 ст. 75 КК України визначено, що для вирішення питання про можливість виправлення засудженого без відбування покарання суд повинен врахувати сукупність факторів, а саме: тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи.

Згідно з ч.1 ст. 6 КВ України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

З огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_4 не визнав та не усвідомив свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, у вчиненому не розкаявся, зокрема своєю поведінкою не продемонстрував того, що відчуває глибокі внутрішні переживання того, що сталось, морально засуджує свою поведінку, відчуває почуття сорому та докори сумління за свої дії, суд вважає, що в останній наразі не продемонстрував готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Суд також звертає увагу на те, що обвинуваченим вчинено умисний злочин, що полягає у свідомому нехтуванні ним конституційним обов`язком захисту Вітчизни в період збройного конфлікту, наявність та перебіг якого ставить під пряму загрозу існування самої держави та її територіальну цілісність.

Крім того, призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з реальним позбавленням волі явно не відповідатиме меті кримінального покарання у вигляді запобігання вчиненню аналогічних кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, оскільки в умовах воєнної агресії російської федерації у них може утворитись хибне відчуття безкарності та уявлення про можливість таким чином ухилитись від виконання свого конституційного обов`язку захисту Вітчизни та, як наслідок, призвести до зриву мобілізаційної компанії, підриву військової дисципліни, розлагодження дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Виходячи з викладеного, врахувавши характер, спрямованість та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його позитивну характеристику за місцем проживання, перебування на його утриманні двох малолітніх дітей та інші сімейні обставини у вигляді здійснення ним догляду за братом, що має інвалідність І групи, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді реального позбавлення волі, але у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті.

7. Інші процесуальні питання, які вирішуються судом при ухвалені обвинувального вироку

Клопотань про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу від сторін кримінального провадження не надходило, а тому дане питання судом не вирішується.

Відомості про судові витрати та речові докази в матеріалах обвинувального акту відсутні та прокурором не оголошувались.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Шишацький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1