Провадження №1-кп/512/16/25
"11" лютого 2025 р. с-ще Саврань
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-ще Саврань, Подільського району, Одеської області матеріали кримінального провадження об`єднані в одне провадження (ЄРДР № 0000419 від 26.11.2024 та ЄРДР № 0000003 від 02.01.2025) по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слюсареве, Савранського району, Одеської області, українця, громадянина України, офіційно непрацюючого, освіта середня, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , а фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , відповідно до статті 89 КК України раніше не судимого, депутатом не являється, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

17.10.2024 постановою Савранського районного суду Одеської області у справі №3/512/546/24 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік, яка набрала законної сили 28.10.2024 року та ОСОБА_4 не оскаржувалась.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов?язковим до виконання.

В подальшому, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, яка набрала законної сили, будучи ознайомлений із нею 05.11.2024, з метою невиконання постанови суду в частині позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, будучи повідомленим про те, що вищевказаним рішенням суду його позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення частини 1 статті 129-1 Конституції України та частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов?язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об?єднаннями на всій території України, всупереч постанови Савранського районного суду Одеської області від 17.10.2024 у справі №3/512/546/24, 25.11.2024 керував транспортним засобом - автомобілем марки ВАЗ 21061 державний номерний знак НОМЕР_1 , і рухався по вулиці Центральна в селищі Саврань Подільського району Одеської області, де був зупинений працівниками реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №2 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області, відносно останнього складено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі (постанова серії ББА № 260137) та притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП, за порушення вимог п. п. 2.3 «В» Правил дорожнього руху України.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК України (кримінальне провадження №0000419 від 26.11.2024), а саме умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Письмове повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення вручено ОСОБА_4 13.12.2024.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.

На підставі ухвали Савранського районного суду Одеської області від 04.02.2025 кримінальне провадження №0000419 від 26.11.2024 (справа №512/1009/24, провадження №1-кп/512/16/25) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК України, об`єднано з кримінальним провадженням №0000003 від 02.01.2025 (справа №512/82/25, провадження №1-кп/512/18/25) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК України, в одне провадження, та присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №512/1009/24, провадження №1-кп/512/16/25 (а.с.45-46 ).

Так, 17.10.2024 постановою Савранського районного суду Одеської області у справі №3/512/546/24 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік, яка набрала законної сили 28.10.2024 року та ОСОБА_4 не оскаржувалась.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов?язковим до виконання.

В подальшому, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, яка набрала законної сили, будучи ознайомлений із нею 05.11.2024, з метою невиконання постанови суду в частині позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, будучи повідомленим про те, що вищевказаним рішенням судом його позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення частини 1 статті 129-1 Конституції України та частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов?язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об?єднаннями на всій території України, всупереч постанови Савранського районного суду Одеської області від 17.10.2024 у справі №3/512/546/24, 02.01.2025 керував транспортним засобом - автомобілем марки ЗАЗ 110307 державний номерний знак НОМЕР_2 , і рухався по вулиці Центральна в селі Полянецьке Подільського району Одеської області, де був зупинений працівниками реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №2 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області, відносно останнього складено постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі (постанова серії ЕПР1№ 2110777) та притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 130 КУпАП, за порушення вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК України (кримінальне провадження №0000003 від 02.01.2025), а саме умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Письмове повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення вручено ОСОБА_4 14.01.2025.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 після роз`яснення йому обвинувачення вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 382 КК України визнав повністю. Пояснив, що обставини викладені у його обвинуваченні та встановлені органами досудового розслідування, ним визнаються та не оспорюються, погоджується з кваліфікацією вчинених діянь.

Прокурор просила визнати обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованих діянь та призначити йому покарання в межах санкції частини 1 статті 382 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки та звільнити від покарання з випробувальним строком на 2 роки відповідно до положень статей 75, 76 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження правильно зрозумілі суть обвинувачення та обставини кримінального провадження.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленому йому обвинуваченні, а також враховуючи те, що він та інші учасники судового провадження вважають, що обставини даного кримінального провадження доведені наявними у ньому доказами і не потребують дослідження у ході судового розгляду, на підставі частини 3 статті 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в іншим спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Роз`яснивши учасникам судового розгляду наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів.

Отже, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_4 умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду.

Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Підстав, у відповідності до частини 3 статті 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає.

При призначенні міри покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує наступне:

- відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень);

- ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які в силу частини 4 статті 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів;

- особу обвинуваченого, який відповідно до статті 89 КК України раніше не судимий, визнав свою вину, має постійне місце проживання, відповідно до довідки-характеристики виданої виконкомом Савранської селищної ради Одеської області ОСОБА_4 зарекомендував себе з позитивної сторони, нарікань з боку мешканців села не було, скарг до нього не надходило, одружений; має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога КНП "Савранської лікарні" не перебуває. Обвинувачений ОСОБА_4 відповідно до статті 89 КК України вважається таким, що не має судимостей. При цьому згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 27.09.2018 року (справа №647/1831/15-к) припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у т.ч. і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим. Відповідно до досудової доповіді ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, зокрема, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до статті 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до статті 67 КК України, в частині кримінального правопорушення, вчиненого 02.01.2025 суд відносить вчинення злочину особою повторно та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з абз.2 п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, враховуючи те, що особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції частини 1 статті 382 КК України у виді двох (2) років позбавлення волі, із застосуванням статті 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених частинами 1, 3 статті 76 цього Кодексу, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень

Підстав для застосування статті 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Матеріальна шкода у кримінальному провадженні відсутня.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 50, частиною 1 статті 382 КК України, частиною 3 статті 349, статтею 368, частиною 1 статті 369, статтями 370, 371, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слюсареве, Савранського району, Одеської області, українця, громадянина України, офіційно непрацюючого, освіта середня, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , а фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , відповідно до статті 89 КК України раніше не судимого, визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 382 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два (2) роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком два (2) роки.

Відповідно до частин 1, 3 статті 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази, а саме:

- два (2) оптичних диски з відеозаписами, які були зафіксовані нагрудною камерою зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Матеріальна шкода у кримінальному провадженні відсутня.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим або його захисником в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, а також прокурором в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 24-а) шляхом подання апеляційної скарги через Савранський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку (п.п.1, 6, 7, 8, 9 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.395 КПК України).

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України (ч.2 ст.394 цього Кодексу).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1