УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2024 Справа №607/2068/24 Провадження №1-кс/607/674/2024

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС криміналіста СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця рф, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, не адвоката, не депутата, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

1. Зміст та суть поданого слідчим клопотання.

29.01.2024 року старший слідчий в особливо важливих справах криміналіст СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 , за погодженням із прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у межах кримінального провадження №0000077 від 27 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Вказане клопотання мотивовано тим, що слідчими слідчого управління ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000077 від 27 січня 2024 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, а саме: вбивство, вчинене через необережність.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно між 22 год. 00 хв. та 23 год. 00 хв. 26.01.2024 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителем с. Чернелів-Руський Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителем АДРЕСА_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителем АДРЕСА_4 , маючи намір незаконно добути дичину, приїхали із с. Чернелів-Руський Тернопільського району Тернопільської області, на автомобілі марки Toyota «AURIS», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , у поле між населеними пунктами с. Курники та с. Стегниківці Тернопільського району Тернопільської області.

Надалі, 26.01.2024 року між 22 год. 00 хв. та 23 год. 00 хв., точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , помітивши, на його думку, дичину, зупинив автомобіль Toyota «AURIS», державний номерний знак НОМЕР_1 , на ґрунтовій дорозі, що розташована на околиці с. Курники Тернопільського району Тернопільської області за координатами геолокації 49.63.0599,25.649343.

В подальшому, ОСОБА_4 , перебуваючи на передньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля, опустивши автомобільне скло передньої пасажирської дверки, грубо порушуючи вимоги ст. ст. 14, 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», нехтуючи рішенням ради оборони Тернопільської області від 21.07.2022 №74, діючи зі злочинною недбалістю, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, маючи намір незаконно здобути дичину, не переконавшись в безпечності пострілу для інших осіб, а також їх відсутності на лінії вогню, нехтуючи правилами поводження з вогнепальною зброєю, а саме: п. п. 3.7, 3.8 Положення про правила проведення полювань, поводження із зброєю та порядок видачі ліцензій на добування мисливських тварин, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №549 від 17.10.2011 року, в умовах недостатньої видимості у нічний час, не бачачи ціль, здійснив постріл із мисливської вогнепальної зброї «SAVAGE» 64 калібр 22 LR (5,6 mm) № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 , у напрямку, де ймовірно могла перебувати, на його думку, дика тварина, внаслідок чого влучив в ділянку голови ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителя с. Курники Тернопільського району Тернопільської області, який на той час, з невідомих причин, перебував у полі поблизу с. Курники Тернопільського району Тернопільської області, за вищевказаними координатами.

Внаслідок необережних дій ОСОБА_4 , що проявилися у формі злочинної недбалості, ОСОБА_9 помер на місці події.

Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України вбивство, вчинене через необережність.

27 січня 2024 року о 10 год. 57 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , затримано в порядку ст. 208 КПК України, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 119 КК України.

27 січня 2024 року ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

Допитаний як підозрюваний ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому.

Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: рапортом ЄО від 27.01.2024 №319; протоколом огляду місця події від 27.01.2024 в ході якого виявлено тіло трупа ОСОБА_9 із кульовим пораненням голови; протоколом допиту свідка ОСОБА_6 ; протоколом вилучення малокаліберної гвинтівки «SAVAGE» 64 калібр 22 LR (5,6 mm) №4271823, під час її добровільної видачі свідком ОСОБА_6 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 27.01.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 27.01.2024; заявою ОСОБА_4 від 27.01.2024; протоколом затримання ОСОБА_4 від 27.01.2024 за підозрою у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 27.01.2024; повідомленням про підозру у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України; лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою до застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років позбавлення волі, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам:

1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі від трьох до п`яти років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. Зокрема, підозрюваний ОСОБА_4 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , а його колишня дружина та неповнолітня дочка ОСОБА_11 на даний час також перебувають за кордоном у Великій Британії. Вказані обставини, в умовах дії договору України з країнами Європейського союзу про безвізовий режим, за наявності у підозрюваного ОСОБА_4 біометричного паспорту громадянина України для виїзду за кордон дозволяють останньому безперешкодно виїхати за межі України, і таким чином переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Як встановлено, підозрюваний ОСОБА_4 на даний час офіційно ніде не працевлаштований, є пенсіонером, розлучений, на утриманні має неповнолітню дочку, яка проживає за межами України. Вказані обставини вказують на такі соціальні зв`язки, відповідно сімейні обов`язки, які дозволяють йому переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, і тривалий час не повертатися до місця постійного проживання. Загалом вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний ОСОБА_4 має можливість безперешкодно, та швидко виїхати за межі України і тривалий період часу перебувати за межами України таким чином переховуватися від органів досудового розслідування та суду та зокрема уникати кримінальної відповідальності за вчинений нетяжкий злочин. Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»;

2) незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 безпосередньо знайомий із свідками у даному кримінальному провадженні, так як на момент вчинення кримінального правопорушення вони були очевидцями вчиненого. Зокрема, варто зазначити, що злочин відбувся в проміжку часу між 22:00 та 23:00 год 26.01.2024, а підозрюваний ОСОБА_4 заявив про вчинене лише о 06:00 год 27.01.2024. Тому, одразу після вчиненого підозрюваний ОСОБА_4 не викликав працівників поліції чи швидкої медичної допомоги, а поїхав до свого місця проживання, а усім іншим свідкам ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наказав їхати по їх місцях проживання, що може свідчити про певні домовленості між показаннями усіх учасників події та приховуванні усіх слідів злочину. А тому є усі підстави вважати, що підозрюваний може впливати на вказаних учасників провадження, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, підозрюваний може узгодити спільні показання зі свідками, що перешкоджатиме проведення повного та об`єктивного досудового розслідування, чинити відповідний тиск, шляхом погрози він може схиляти свідків до дачі неправдивих показів на свою користь, відмови від участі у кримінальному провадженні або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування. Окрім цього, підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може здійснювати тиск на вказаних свідків події, а останні під його погрозами зможуть змінити показання у кримінальному провадженні. Також, ризиком того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а саме особисто так і через третіх осіб може незаконно впливати на свідків з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати. Вже встановлені та допитані свідки у кримінальному провадженні є знайомими підозрюваного ОСОБА_4 та він може із ними узгодити показання, з метою створення собі штучного алібі, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування. Зокрема ОСОБА_4 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показань, в тому числі з метою його виправдання та уникнення від відповідальності.Враховуючи положення ч. 2 ст. 23 КПК України про те, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показання речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик не зменшився, так як вказані вище свідки, інші свідки пригоди не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження та до проведення такого допиту, можуть змінити свої показання, які вони надавали слідчому, на користь підозрюваного;

3) перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України). Підозрюваний ОСОБА_4 зможе координувати свої дії із особами, які допитані у кримінальному провадженні та які мають можливість впливати на викривлення значимих даних для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання досудовому розслідуванню. Крім того, ОСОБА_4 , використовуючи свої знайомства за місцем проживання, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання, оскільки у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення до нього може бути застосовано покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років. Аналогічним чином ОСОБА_4 зможе впливати на ще невстановлених та недопитаних по обставинах кримінального провадження свідків, а також на понятих, експертів та спеціалістів які були залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких. Окрім цього у кримінальному провадженні не встановлено ще усіх осіб, можливо причетних до вчинення кримінального правопорушення, а відсутність належного та ефективного заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного може негативно відобразитися на результатах досудового розслідування. Досудове слідство дійшло до висновків про те, що наявні докази вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушень є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку. Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Бєлозоров проти Росії та України", визначено, що «тяжкість обвинувачення може бути підставою для тримання під вартою на початкових етапах провадження»;

4) вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 вже перебував у полі зору правоохоронних органів. Так, 25.11.2023 працівниками правоохоронних органів на ОСОБА_4 складено протокол ВАВ №280249 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КУпАП «Порушення громадянами правил зберігання, носіння або перевезення вогнепальної, мисливської чи холодної зброї..» а рішенням Збаразького районного суду від 18.01.2024 №598/2709/23 останнього притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Враховуючи описане, ОСОБА_4 схильний до дій, що пов`язані із застосуванням зброї та полюванням, попри рішення ради оборони Тернопільської області від 21.07.2022 №74 про заборону відкриття сезону полювання на території мисливських угідь області на період дії воєнного стану.

Досудове слідство дійшло висновків про те, що наявні докази вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушень є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Бєлозоров проти Росії та України", визначено, що «тяжкість обвинувачення може бути підставою для тримання під вартою на початкових етапах провадження».

У вказаному клопотанні слідчий зазначає, що до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

На підтвердження факту, що підозрюваний переховувався, на переконання ініціатора клопотання, вказує те, що злочин було скоєно біля 22 год. 00 хв. 23 год. 00 хв. 26.01.2024 року. Разом із тим, підозрюваний ОСОБА_4 переконавшись, що внаслідок його злочинних дій загинув потерпілий, до правоохоронних органів одразу не звернувся, з місця скоєння злочину зник, тобто переховувався і лише о 06 год. 00 хв. 27.01.2024 року з`явився до правоохоронних органів та повідомив про скоєне. За вказаний період часу підозрюваний міг спотворити знаряддя злочину, а також міг впливати на свідків, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, щоб узгодити спільні показання із ними оскільки, наказав останнім одразу покинути місце злочину та поїхати додому.

Інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, на думку слідчого, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінуються підозрюваному, обсягу пред`явленої йому підозри. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені п. 1, 3, 4 та 5, ч.1 ст. 177 КПК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбаченого законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи підозрюваного ОСОБА_4 .

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, що має незворотні наслідки у виді смерті людини, наявність перелічених ризиків, застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на переконання слідчого, не буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання вищевказаних ризиків.

З врахування вищенаведеного, з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від слідства та суду, незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджанню кримінальному провадженню, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, щоб кожний хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, слідчий просить вказане клопотання задовольнити.

2. Висловлені учасниками судового засідання позиції щодо поданого слідчим клопотання.

Прокурор відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні вказане клопотання підтримав із викладених у ньому підстав і мотивів, просив таке задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 , який зазначив слідчому судді про те, що він не потребує залучення захисника на розгляд даного клопотання, в судовому засіданні висловив свої заперечення щодо задоволення клопотання сторони обвинувачення про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи свою позицію тим, що він повністю визнає свою вину у скоєному та щиро кається з приводу вчиненого. Також під час судового розгляду даного клопотання підозрюваний ствердив, що після вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення він добровільно з`явився у відділення поліції, та просив не застосовувати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

3. Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановленні ухвали, та оцінка слідчого суді.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши доводи прокурора та пояснення підозрюваного, надавши таким оцінку, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК).

Так, порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 177 КПК підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до приписів ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

За приписами частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

3.1. Щодо набуття ОСОБА_4 статусу підозрюваного та наявності обґрунтованої підозри.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими слідчого управління ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000077 від 27 січня 2024 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України.

27 січня 2024 року о 10 год. 57 хв. у межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано в порядку статті 208 КПК України.

На стадії досудового розслідування запобіжні заходи можуть застосовуватися виключно до особи, яка має статус підозрюваного у відповідному кримінальному провадженні.

У відповідності до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру.

27 січня 2024 року о 19 год. 53 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України (вбивство, вчинене через необережність).

Так, вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, пенсіонер, непрацюючий, адвокатом чи депутатом не являється, раніше не судимий.

На переконання слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України. Зокрема, такими документами є: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000077 від 27 січня 2024 року; електронний рапорт старшого інспектора-чергового ВП №4 (м. Збараж) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_13 , від 27.01.2024 року; протокол огляду місця події від 27.01.2024 року; письмова заява ОСОБА_6 від 27.01.2024 року; протокол вилучення майна під час його добровільної видачі від 27.01.2024 року; протоколи допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 27.01.2024 року; лист начальника ВП №4 (м. Збараж) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_14 від 28.01.2024 року; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 27.01.2024 року.

Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинено, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення вказаного злочину підозрюваним ОСОБА_4 .

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

При цьому слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

3.2. Щодо наявності ризиків, передбачених положеннями статті 177 КПК України.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, обґрунтовуючи подане щодо ОСОБА_4 клопотання, слідчий суддя виходить із такого.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Отже, оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, а тому, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, підозрюваний може умисно переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Наведене твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаних ризиків.

Водночас, враховуючи відсутність зазначених слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні наведення конкретних фактів, які б вказували на те, що підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити будь-які з інших позапроцесуальних дій, зазначених у приписах ч.1 ст.177 КПК України, а саме: незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, слідчий суддя вважає недоведеними, вказані у клопотанні слідчим ризики, передбачені пунктами 3, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України.

4. Висновки слідчого судді.

При розгляді вказаного клопотання слідчий суддя враховує те, що слідчий та прокурор у клопотанні посилаються на положення п.3 ч.2 ст.183 КПК України, як на підставу для застосування у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 у межах даного кримінального провадження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи вказані вимоги тим, що ОСОБА_4 переховується від органу досудового розслідування, з огляду на те, що останній вчинив інкримінований йому злочин близько 22 год. 00 хв. 23 год. 00 хв. 26.01.2024 року, однак після того, як переконався в тому, що внаслідок його дій загинув потерпілий, до правоохоронних органів відразу не звернувся, а з місця скоєння злочину зник та лише о 06 год. 00 хв. 27.01.2024 року з`явився до правоохоронного органу та повідомив про вчинене, що, на переконання слідчого та прокурора, свідчить про факт його переховування.

Водночас, слід зазначити, що положеннями п.3 ч.2 ст.183 КПК України передбачено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Так, із аналізу вказаної норми зазначеного кодифікованого закону вбачається, що застосування такої норми слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою законодавцем передбачено виключно у тому випадку, коли раніше не судима особа, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, тобто перебуваючи на той час у процесуальному статусі підозрюваного у відповідному кримінальному провадженні.

Разом з тим, як видно зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів, ОСОБА_4 з метою повідомлення про вчинення ним кримінального правопорушення особисто прибув до ВП №4 (м. Збараж) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області 27.01.2024 року о 06 год. 00 хв., в той час як затримано останнього у межах даного кримінального провадження в порядку статті 208 КПК України було 27 січня 2024 року о 10 год. 57 хв., після чого 27 січня 2024 року о 19 год. 53 хв. старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_15 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, а відтак на момент добровільного з`явлення до працівників поліції із повідомленням про скоєне ОСОБА_4 ще не перебував у статусі підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні, що у даному випадку свідчить про відсутність факту його переховування від органів досудового розслідування.

При цьому будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 після повідомлення йому у межах вказаного кримінального провадження про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому було повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, у розпорядження слідчого судді стороною обвинувачення не надано.

Отже, доводи сторони обвинувачення про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають наведеним положенням кримінального процесуального закону України.

Таким чином, у даному випадку слідчий суддя констатує відсутність правових підстав звернення сторони обвинувачення із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , які визначені нормами кримінального процесуального закону України, а тому застосування слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , який є раніше не судимою особою та у цьому кримінальному провадженні підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (ч.1 ст.119 КК України), санкція якого передбачає покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк, було б таким, що не ґрунтується на принципі законності та повністю такому суперечить, а також застосування такого запобіжного заходу, на переконання слідчого судді, безсумнівно призвело б до беззаперечного порушення прав підозрюваного у даному кримінальному провадженні.

При цьому слідчий суддя доходить висновку, що у відповідності до положень ч.2 ст.181 КПК України щодо підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За таких умов слідчий суддя вважає, що можливе застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, а ніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту.

Таким чином, з урахуванням обставин, що встановлені у ході розгляду клопотання слідчий суддя вважає, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючому ризику та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючого ризику та забезпечить виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.

Згідно з ч.6 ст.181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

За таких обставин, у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного слід відмовити, однак з огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.119 КК України та наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, слід застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши підозрюваному залишати житло цілодобово.

При цьому, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_4 додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців (ч. 7 ст. 194 КПК України).

Також, із урахуванням вимог пункту першого частини третьої статті 202 КПК України, відповідно до якого у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово, підозрюваного ОСОБА_4 слід доставити до його місця проживання та звільнити з-під варти.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 206 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС криміналіста СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово, окрім випадків повітряної тривоги у вказаному населеному пункті, для прямування в укриття та перебування у ньому.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 00 год. 00 хв. 26 березня 2024 року, такі обов`язки: з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками, експертами у цьому ж кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу передати на виконання до ГУНП в Тернопільській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС криміналіста СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 .

Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_4 негайно після її оголошення.

Встановити строк дії ухвали до 00 год. 00 хв. 26 березня 2024 року.

Після оголошення ухвали, негайно доставити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та звільнити з-під варти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1