Справа № 135/1318/24
Провадження №11-кп/801/157/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника в режимі відеоконференції ОСОБА_7

засудженого в режимі відеоконференції ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 листопада 2024 року про приведення вироку Апеляційного суду АР Крим від 01 серпня 2007 року у відповідність до вимог чинного Кримінального кодексу України відносно засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

До Ладижинського міського суду Вінницької області надійшло подання адміністрації державної установи «Ладижинська виправна колонія (№39)» про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» вироку відносно засудженого ОСОБА_8 .

У поданні посилаються на те, що ОСОБА_8 засуджений, зокрема, за ст.15, ст. 185 ч.3, КК України за замах на крадіжку, вчинений за попередньою змовою групою осіб повторно, з проникненням в інше приміщення у 2005 році, на загальну суму 310 грн.97 коп., що не підпадає під ознаки ст. 51 КУпАП, а тому його дії у вчиненні замаху на крадіжку не є кримінально караними.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 листопада 2024 року задоволено подання.

Вирішено привести вирок Апеляційного суду АР Крим від 01.08.2007 у відповідність до вимог чинного Кримінального кодексу України.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_8 від покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.07.2005, за ст.15 ст. 185 ч.3, ст. 185 ч.3, ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком 4 роки у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вироком Апеляційного суду АР Крим від 01.08.2007 за ст.115 ч.2 п.п. 7,9,12,13 КК України до довічного позбавлення волі.

Мотивуючи прийняте рішення суд вказав, що враховуючи, що ОСОБА_8 за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.07.2005, вчинив за кожним окремим епізодом злочину викрадення майна потерпілому на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжки майна, тобто, вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час, суд прийшов до висновку про необхідність привести вищевказаний вирок у відповідність до вимог вказаного Закону, звільнивши засудженого від призначеного покарання за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі ч.2 ст. 74 КК України.

Покарання, призначене вироком Апеляційного суду АР Крим від 01.08.2007 за п. 7, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі, підлягає залишенню без змін. При цьому, відповідно, відсутні і підстави для призначення остаточного покарання за ст. 71 КК України за сукупністю вироків, оскільки за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.07.2005 на даний час засуджений підлягає звільненню від призначеного покарання.

За таких обставин, суд першої інстанції вважає, що подання адміністрації державної установи «Ладижинська виправна колонія (№39)» про приведення вироку у відповідність до вимог закону є таким, що підлягає задоволенню.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_9 ставиться питання про скасування ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 листопада 2024 року у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Просить постановити нову ухвалу, якою вирок Апеляційного суду АР Крим від 01.08.2007 привести у відповідність до вимог чинного Кримінального кодексу України.

На підставі ч.2 ст. ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_8 від покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду мю Миколаєва від 27.07.2005 за ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 185 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки (за епізодом вчинення кримінальних правопорушення від 23.05.2005 та 22.02.2005) у зв`язку з усуненням карності діяння.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вироком Апеляційного суду АР Крим від 01.08.2007 за п. 7, п. 9, п. 12, п. 13 ч.2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України невідбуте покарання, призначене за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.07.2005, яким ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч.3 ст. 185 КК України, поглинути покаранням, призначеним за вироком Апеляційного суду АР Крим і остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі.

В решті ухвалу залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність звільнення ОСОБА_8 від покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.07.2005 за кожним з епізодів кримінально-протиправної діяльності, оскільки один з епізодів крадіжок, якою заподіяно шкоду в сумі 422,01 грн., ОСОБА_8 вчинив 01.12.2004, таким чином, судом першої інстанції застосовано закон, який не підлягає застосуванню.

Таким чином, постановляючи кінцеве рішення, суд не призначив ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків та безпідставно не застосував положення ст. 71 КК України, зазначивши, що ОСОБА_8 вважається засудженим за вироком Апеляційного суду АР Крим від 01.08.2007.

Крім того, в мотивувальній частині ухвали судом зазначено про те, що ОСОБА_8 на підставі ч.2 ст. 74 КК України звільняється від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 185 КК України, проте вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.07.2005 та Апеляційного суду АР Крим від 01.08.2007, ОСОБА_8 не визнавався винним за ч.2 ст. 185 КК України та відповідно покарання йому за вказаною частиною статті не призначалось.

Також в абзаці 14 мотивувальної частини не вірно зазначено розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01.01.2005, який згідно змісту ухвали складав 193,5 грн., також судом допущено технічну помилку в 14 абзаці мотивувальної частини та замість дати 01.01.2024 невірно зазначено 01.01.2005.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора з підстав, викладених в ній та просив задовольнити.

Засуджений ОСОБА_8 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 у вирішенні апеляційної скарги прокурора покладались на розсуд суду.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог, натомість допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів провадження Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва вiд 27.07.2005 ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_10 визнано винним та засуджено до 4 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_11 покарання у видi позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено вiд відбування покарання з іспитовим строкам на 2 роки.

Згідно вироку Апеляційного суду АР Крим вiд 01.08.2007 ОСОБА_8 засуджено за п. 7, п. 9, п. 12, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України невідбуте покарання. призначене за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.07.2005 поглинуте покаранням, призначеним за вироком Апеляційного суду АР Крим i остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у видi довічного позбавлення волі.

При цьому, вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва вiд 27.07.2005 ОСОБА_8 засуджено за вчинення трьох епізодів кримінально протиправної діяльності, вчинених у різний проміжок часу, внаслідок вчинення яких заподіяно шкоду в різному розмірі.

Зокрема, за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва вiд 27.07.2005 ОСОБА_8 засуджено за вчинення двох крадіжок, відповідальність за які передбачена ч. 3 ст. 185 КК України, вчинених 01.12.2004 (сума заподіяної шкоди - 422,01 грн) та 22.02.2005 (сума заподіяної шкоди 342185 грн), а також за замах на крадіжку за ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, вчинений 23.01.2005 на суму 310,97 грн.

Вирішуючи питання про приведення вироку Апеляційного суду АР Крим вiд 01.08.2007 відносно засудженого ОСОБА_8 у відповідність до вимог Закону України вiд 18.07.2024 №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрябне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким ОСОБА_11 призначено покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, суд правильно звільнив засудженого ОСОБА_8. вiд покарання призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.07.2005 за ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, так як кримінальне правопорушення вчинено 23.01.2005, внаслідок якого здійснено замах на викрадення майна на суму 310,97 грн (два неоподаткованих мінімуми доходів громадян на 01.01.2005 складали суму в розмірі 453 грн) та за одним з епізодів крадіжок за ч. 3 ст. 185 КК України, так як одна з крадіжок вчинена 22.02.2005. чим заподіяно шкоду на суму 342,85 грн (два неоподаткованих мінімуми доходів громадян на 01.01.2005 складали суму в розмірі 453 грн).

Разом з тим, суд дійшов до помилкового висновку про необхідність звільнення ОСОБА_8 вiд покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва вiд 27.07.2005 за кожним з епізодів кримінально-протиправної діяльності, оскільки один з епізодів крадіжок, якою заподіяно шкоду в сумі 422,01 грн, ОСОБА_8 вчинив 01.12.2004.

При цьому, неоподатковуваний мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 1 січня 2004 року складав 193,5 грн, тобто два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за цей період складатимуть 387 грн, а відтак сума викраденого майна у 2004 році в розмірі 422,01 грн перевищувала розмір двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розмірі 387 грн.

Внаслідок звільнення ОСОБА_8 вiд покарання за епізодом кримінально-протиправної діяльності вiд 01.12.2004, судом застосовано закон який не підлягає застосуванню (ч. 2 ст. 74 КК України).

Таким чином, постановляючи кінцеве рішення, суд не призначив ОСОБА_11 покарання за сукупністю вироків та безпідставно не застосував положення ст. 71 КК України, зазначивши, що ОСОБА_8 вважається засудженим за вироком Апеляційного суду АР Крим вiд 01.08.2007 за п. 7. п. 9. п. 12, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі.

Внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 71, 74 КК України), судом не враховано вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва вiд 27.07.2005, за яким ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення. передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодом крадіжки вiд 01.12.2004 на суму 422,01 грн) та вiд покарання за який він звільненню не підлягав.

Крім того, в мотивувальній частині ухвали судом зазначено про те, що ОСОБА_8 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільняється вiд кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185 КК України, проте вироками Ленінського районного суду м. Миколаєва вiд 27.07.2005 та Апеляційного суду АР Крим від 01.08.2007, ОСОБА_8 не визнався винним за ч. 2 ст. 185 КК України та відповідно покарання йому за вказаною частиною статті не призначалось.

Також в 14 абзаці мотивувальній частині ухвали невірно зазначено розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01.01.2005, який згідно змісту ухвали складав 193,5 грн (387 грн - розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2005 х на 50%), тобто два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за цей період складали суму в розмірі 387 грн.

Разом з тим, в 15 абзаці мотивувальної частини ухвали розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян станом на 01.01.2005 зазначено вірно.

При цьому, враховуючи, що один з епізодів крадіжок вчинений в 2004 році, вочевидь судом допущено технічну помилку в 14 абзаці мотивувальної частини ухвали, та замість дати О 1.01.2004 невірно зазначено 01.01.2005.

За викладених обставин ухвала Ладижинського міського суду Вінницької області вiд 11.11.2024 про приведення вироку Апеляційного суду АР Крим від 01.08.2007 у відповідність до вимог чинного Кримінального кодексу України відносно засудженого ОСОБА_8 є незаконною та підлягає скасуванню, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись, ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 листопада 2024 року про приведення вироку Апеляційного суду АР Крим від 01 серпня 2007 року у відповідність до вимог чинного Кримінального кодексу України відносно засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Подання адміністрації ДУ «Державна виправна колонія (№39)» задовольнити.

Вирок Апеляційного суду АР Крим від 01.08.2007 привести у відповідність до вимог чинного Кримінального кодексу України.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.07.2005 за ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки (за епізодами вчинення кримінальних правопорушень від 23.05.2005 та 22.02.2005) у зв`язку з усуненням карності діяння.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вироком Апеляційного суду АР Крим від 01.08.2007 за п. 7, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України невідбуте покарання, призначене за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.07.2005, яким ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч .3 ст. 185 КК України, поглинути покаранням, призначеним за вироком Апеляційного суду АР Крим і вважати засудженим ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: