Справа № 738/2369/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/922/24
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженець та проживав до засудження у АДРЕСА_1 , засудженого 18.10.2021 Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; на підставі ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2022 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено засудженого для відбування призначеного покарання,

задоволено клопотання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» та вирок Ковельського районного суду Волинської області від 18 жовтня 2021 року приведено у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року:

Постановлено вважати ОСОБА_6 таким, що засуджений за ч.3 ст.185 КК України (по епізоду від 13 січня 2020 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Перекваліфіковано дії ОСОБА_6 за епізодом від 15.10.2020 з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Місцевий суд вказав, що оскільки після внесення змін законом України №3886-IX до законодавства України про адміністративні правопорушення, вартість викраденого ОСОБА_6 майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 НМ, до цього діяння має застосовуватися ст.5 КК України. Однак, оскільки діяння вчинене з проникненням у приміщення, дії засудженого підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України.

Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову ухвалу, якою на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, звільнити засудженого ОСОБА_6 від призначеного покарання за епізодом від 15.10.2020 за ч.3 ст.185 КК України. Вважати ОСОБА_6 таким, що засуджений за ч.3 ст. 185 КК України (по епізоду від 13.01.2020) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Зазначив, що оскільки вартість викраденого майна засудженим на час вчинення діяння не перевищувала 2 НМ, до цього діяння має застосовуватися ст.5 КК України. Однак, оскільки діяння вчинене з проникненням у приміщення, дії засудженого підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України. Проте, приймаючи рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 за епізодом від 15.10.2020 з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, поза увагою місцевого суду залишився той факт, що перекваліфікація можлива лише на стадії судового розгляду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 червня 2022 року було задоволено подання Ковельського районного відділу Філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області та скасовано звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з направленням його для відбування покарання, призначеного вищевказаним вироком суду.

Строк відбування покарання засудженого ОСОБА_6 рахується з часу його затримання, тобто з 20 липня 2022 року.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, відповідно до якого у новій редакції викладено статтю 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна».

Положеннями частини першої статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною другою статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового Кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вищевказаного вироку слідує, що ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні крадіжки 13 січня 2020 року на суму 2366,33 грн та 15 жовтня 2020 року на суму 750 грн.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102,00 грн, а відповідно 50 відсотків від його розміру (соціальна пільга) становило 1051,00 грн.

З огляду на вказані норми Закону, на момент вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України становив 2102,00 грн (1051,00 х 2 = 2102,00).

Згідно з положеннями ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Частиною другою статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відтак, місцевий суд дійшов правильного висновку, що оскільки вартість викраденого ОСОБА_6 майна 15 жовтня 2020 року на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, до цього діяння має застосовуватися ст.5 КК України. Однак, оскільки діяння вчинене з проникненням у приміщення, дії засудженого підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України.

Згідно з ч.1 ст.162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч.3 ст.185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище засудженого.

Разом з тим, за змістом ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Тобто, з огляду на викладену норму Закону, перекваліфікація діяння, передбаченого ст.185 КК України на ст.162 КК України, можлива лише на стадії судового розгляду.

Проте, вчинене 15.10.2020 ОСОБА_6 діяння, згідно з Законом №3886-ІХ, не є кримінально караним. А тому становище засудженого у даному випадку покращується.

Тоді як зміна кваліфікації діяння з ч.3 ст.185 КК України на ст.162 КК України призводить до погіршення становища ОСОБА_6 і обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, даних про вчинення якого досудовим слідством та судом встановлено не було.

Згідно з п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Отже, враховуючи, що зміна правової кваліфікації судом першої інстанції під час виконання вироків не передбачена КПК України, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання за епізодом від 15.10.2020 за ч.3 ст.185 КК України.

Керуючись ст.ст. 405, 406, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2024 року щодо засудженого ОСОБА_6 - скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Клопотання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про приведення вироку суду стосовно ОСОБА_6 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ - задовольнити.

Вирок Ковельського районного суду Волинської області від 18 жовтня 2021 року привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року:

Звільнити засудженого ОСОБА_6 від призначеного покарання за епізодом від 15 жовтня 2020 року за ч.3 ст.185 КК України, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_6 таким, що засуджений за ч.3 ст.185 КК України (по епізоду від 13 січня 2020 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4