Провадження №1-кп/127/897/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 12 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.04.2024 за № 0000284, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Привілля Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, вдівця, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 Кримінального кодексу України раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут психотропних речовин у місця позбавлення волі, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, 31.03.2024, перебуваючи неподалік будинку № 156 по вул. Київській у м. Вінниці, у невстановленої особи незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонений, - PVP, яку зберігав при собі з метою подальшого збуту шляхом приховання її серед речей у посилці, яку мав намір передати ОСОБА_6 , що утримувався в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)» (далі ДУ «Вінницька УВП (№1)»).

Продовжуючи свої кримінально-протиправні дії, з метою реалізації свого злочинного умислу, 01.04.2024 близько 10:00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік зазначеного будинку, зберігаючи про собі раніше придбану особливо небезпечну психотропну речовину, умисно замаскував її в кишені чорної жилетки, з метою передачі в посилці з іншими речами та продуктами харчування для ув`язненого ОСОБА_6 , який утримувався під вартою в ДУ «Вінницька УВП (№1)», що знаходиться за адресою: вул. Брацлавська, 2 у м. Вінниці. Зокрема, ОСОБА_5 , зберігаючи при собі згорток з особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP помістив його до частини гумової рукавиці, яку запаяв та в подальшому, розрізавши кишеню чорної жилетки, таємно приховав це упакування до кишені, після чого місце розрізу кишені заклеїв клеєм.

Надалі, 01.04.2024 приблизно о 18:56 год. ОСОБА_5 , продовжуючи свої кримінально-протиправні дії, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на збут вищевказаних психотропних речових у місця позбавлення волі, направився до відділення «Нова пошта № 9», що знаходиться за адресою: просп. Коцюбинського, 32 у м. Вінниці, де особисто упакував посилку з речами та продуктами харчування, у тому числі помістивши до неї жилетку чорного кольору з раніше прихованою психотропною речовиною, надав відомості щодо оформлення та відправки посилки за товарно-транспортною накладною ТОВ «Нова пошта» за № 7719 від свого імені та прізвища, вказав власний номер мобільного телефону ( НОМЕР_1 ), а отримувачем зазначив ОСОБА_7 .

Близько 14:50 год. 02.04.2024 у ході огляду вказаної посилки, надісланої ОСОБА_8 на ім`я ув`язненого ОСОБА_7 , співробітниками ДУ «Вінницька УВП (№1)» в кармані жилетки виявлено прихований згорток з невідомою речовиною, у зв`язку з чим на місце події викликано працівників поліції.

Того ж дня, до ДУ «Вінницька УВП (№1)» прибула слідчо-оперативна група відділу поліції № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області та в період часу з 16:30 год. по 16:50 год. проведено огляд місця події, у ході якого виявлено та вилучено: фрагмент кишені з жилетки, фрагмент гумової кульки, фрагмент картонної коробки з експрес-накладною № 7719, кристалічну речовину білого кольору.

У кристалічній речовині, масою 1,0320 г, міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонений, - PVP, масою 0,8630 г.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав та суду пояснив, що вчинив його за обставин викладених в обвинувальному акті. Зокрема, повідомив суду, що у нього був скрутний матеріальний стан у зв`язку з наявністю боргу. З метою погашення боргу він погодився на пропозицію ОСОБА_9 передати посилку із забороненою речовиною засудженому ОСОБА_6 .

ОСОБА_10 це син власника житла, де він мешкав. ОСОБА_11 звів його з людиною, у якої він придбав «солі», які у подальшому мав передати у тюрму.

На водоканалі він придбав психотропну речовину, у підвалі будинку спакував її у пальчик від гумової рукавиці та заклеїв у жилетку. Після цього відправив посилку з продуктами харчування та речами (у тому числі жилеткою) через відділення «Нової Пошти» біля Центрального ринку на ім`я засудженого ОСОБА_6 . Посилку він направляв від свого імені, кому відправляти, йому повідомив ОСОБА_11 .

Після відправлення посилки він зателефонував ОСОБА_11 та повідомив про це. Грошові кошти за пересилання посилки він не отримував, однак ОСОБА_11 повідомив, що таким чином буде погашена його заборгованість за житло.

Він розумів, що здійснює передачу заборонених речовин у місце позбавлення волі.

Щодо вчиненого він щиро шкодує та розкаюється.

Допит обвинуваченого відбувся в судовому засіданні відповідно до приписів статті 351 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Під час зазначеного допиту обвинувачений надав суду чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованого йому діяння, які мають бути встановленими в судовому засіданні згідно з приписами частини першої статті 91 КПК.

Відповідно до частини третьої статті 26 КПК на підставі заявлених сторонами кримінального провадження клопотань, суд дослідив й інші докази, зібрані у кримінальному провадженні, а саме:

-протокол огляду місця події від 02.04.2024, згідно з яким в період часу з 16:30 год. до 16:50 год. у приміщенні ДУ «Вінницька УВП (№ 1)» оглянута картонна коробка з написом «Нова Пошта» із накладною № 7719, в якій з-поміж іншого знаходиться чоловіча жилетка чорного кольору, в якій виявлено та вилучено кристалічну речовину білого кольору; під час огляду також вилучено експрес-накладну, фрагменти кишені, гумової кульки та картонної коробки;

-висновок експерта № СЕ-19/102-24/6448-НЗПРАП від 08.04.2024, відповідно до якого в наданій на експертизу кристалічній речовині, масою 1,0320 г, міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонений, - PVP, масою 0,8630 г;

-протокол огляду від 04.04.2024, згідно з яким в період часу з 12:00 год. до 13:00 год. слідчий СВ ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 провів огляд квитанції «Нова Пошта» № 7719; під час огляду зафіксовані реквізити квитанції (відправник ОСОБА_5 , отримувач ОСОБА_6 (СІЗО));

-довідку від 15.04.2024 за підписом інспектора відділу режиму і охорони ОСОБА_13 про осіб, які відвідували ув`язненого ОСОБА_6 в ДУ «Вінницька УВП (№1)»;

-копію картки обліку побачень, видачі посилок (передач) та бандеролей, згідно з якою ОСОБА_5 29.03.2024 заніс передачу для ув`язненого ОСОБА_6 , а також 26.02.2024, 11.03.2024 та 02.04.24 направляв посилки на ім`я ув`язненого ОСОБА_6 ;

-протокол отримання зразків від 22.04.2024, відповідно до якого слідчий СВ ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 відібрав у ОСОБА_5 зразок букального епітелію;

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 05.06.2024, згідно з яким слідчий СВ ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 у приміщенні ТОВ «Нова Пошта» за адресою: вул. С. Бандери, 2/1а в м. Хмельницький вилучив інформацію щодо клієнтів ТОВ «Нова Пошта», які користуються номером НОМЕР_1 , анкетні дані таких клієнтів, із зазначенням ПІБ, використаних способів оплати, отриманих та відправлених посилок (час, місце, номера накладних, використаних анкетних даних та номерів телефонів контрагентів) у період часу з 01.06.2023 до 04.04.2024, відеозаписи дій даних клієнтів при відвідуванні приміщень ТОВ «Нова Пошта» у період часу з 01.06.2023 до 04.04.2024, дані щодо експрес-накладної під номером № 7719, із зазначенням інформації про відправника, отримувача, відеозаписів та способів оплати, клієнта з анкетними даними ОСОБА_5 , із зазначенням використаних номерів телефонів, способів оплати, отриманих та відправлених посилок (час, місце, номера накладних, відеозаписів дій в приміщеннях ТОВ «Нова Пошта») у період часу з 01.06.2023 до 04.04.2024;

-протокол огляду документа від 14.06.2024, відповідно до якого слідчий СВ ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 здійснив огляд DVD-R- диску, отриманого в ході тимчасового доступу до речей та документів ТОВ «Нова Пошта»; зафіксовано момент відправки ОСОБА_5 посилки;

-висновок експерта № СЕ-19/102-24/6631-БД від 13.09.2024, згідно з яким на фрагменті кишені з жилета (об`єкти №№ 1, 2, 3) та на фрагменті гумової кульки (об`єкт № 4) виявлені клітини з ядрами. У результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на фрагменті кишені з жилета (об`єкти №№ 1, 2) та на фрагменті гумової кульки (об`єкт № 4) і генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на фрагменті кишені з жилета (об`єкт № 3), які є змішаними та непридатними для подальшої генетичної ідентифікації. Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на фрагменті гумової кульки (об`єкт № 4) належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі. Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на фрагменті кишені з жилета (об`єкти №№ 1, 2) є змішаними, належать більше, ніж одній особі, містять генетичні ознаки особи, ДНК-профіль якої встановлено з клітин з ядрами, виявлених на фрагменті гумової кульки (об`єкт N? 4) та іншої невстановленої особи чоловічої генетичної статі;

-висновок експерта № СЕ-19/102-24/7852-БД від 16.09.2024, відповідно до якого в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_5 (об`єкт № 1). Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на фрагменті гумової кульки (об`єкт № 4 у висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС від 13.09.2024 № CЕ-19/102-24/6631-БД), збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_5 (об`єкт № 1). Ймовірність походження даного ДНК-профілю від ОСОБА_5 становить не менше ніж 99,99999999 %. Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на фрагменті кишені з жилета (об?єкти №№ 1, 2 у висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС від 13.09.2024 № CE-19/102-24/6631-БД), є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_5 (об`єкт № 1) та невстановленої особи чоловічої генетичної статі;

-протокол проведення слідчого експерименту від 27.09.2024, згідно з яким ОСОБА_5 розповів обставини, за яких він здійснив збут психотропних речовин ув`язненому Аксьонову.

Здійснюючи судовий розгляд кримінального провадження відповідно до приписів частини першої, другої та шостої статті 22, частини третьої статті 26 та частини першої статті 337 КПК, аналізуючи показання обвинуваченого, докази, клопотання про дослідження яких було заявлене сторонами кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 02.04.2024 о 15:00 год. на спецлінію «102» від чергового ДУ «Вінницька УВП (№1)» надійшло повідомлення про те, що працівники оперативного відділу під час перевірки посилки, відправленої ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_6 , виявили у правій кишені жилетки чорного кольору запаяний гумовий згорток з кристалічною речовиною білого кольору.

Обвинувачений в ході судового розгляду не заперечував факту відправлення посилки ув`язненому ОСОБА_6 , а також не заперечував, що приховав у відправленій посилці психотропну речовину.

Такі показання обвинуваченого повністю узгоджуються з наданими стороною обвинувачення доказами. Зокрема, з-поміж інших доказів прокурор надав суду протокол огляду місця події від 02.04.2024. Зі змісту зазначеного протоколу випливає, що в приміщенні ДУ «Вінницька УВП (№ 1)» була оглянута посилка, в якій з-поміж іншого знаходилась чоловіча жилетка чорного кольору, в якій виявлено та вилучено кристалічну речовину білого кольору, а також експрес-накладну, фрагменти кишені, гумової кульки та картонної коробки

За результатами проведення судово-хімічної експертизи (№ СЕ-19/102-24/6448-НЗПРАП від 08.04.2024) встановлено, що в наданій на експертизу кристалічній речовині, масою 1,0320 г, міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонений, - PVP, масою 0,8630 г.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував хімічного складу та маси вилученої речовини, при цьому повідомив суду про спосіб та місце придбання психотропної речовини. Також ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що перед відправленням посилки він помістив психотропну речовину до частини гумової рукавиці, яку запаяв та в подальшому, розрізавши кишеню чорної жилетки, таємно приховав це упакування до кишені, після чого місце розрізу кишені заклеїв клеєм. При цьому в ході судового розгляду встановлено, що під час огляду місця події з-поміж інших речей був вилучений фрагмент гумової кульки.

Факт здійснення ОСОБА_5 збуту психотропних речовин у місце позбавлення волі до ДУ «Вінницька УВП (№ 1)» також підтверджується протоколом огляду від 04.04.2024, під час якого були зафіксовані реквізити квитанції посилки, яка надійшла на адресу ДУ «Вінницька УВП (№ 1)» та в якій були виявлена психотропна речовина. Зокрема, встановлено, що відправником посилки був ОСОБА_5 , а отримувачем ОСОБА_6 , який утримується у слідчому ізоляторі.

Крім того, серед наданих стороною обвинувачення суду доказів наявний протокол огляду документа від 14.06.2024, а саме DVD-R- диску, отриманого в ході тимчасового доступу до речей та документів ТОВ «Нова Пошта». Під час огляду вказаного диску зафіксований момент упакування ОСОБА_5 посилки (яка у подальшому надійшла на адресу ДУ «Вінницька УВП (№1)») та здійснення її відправки.

Аналізуючи показання обвинуваченого, надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в судовому засіданні був підтверджений факт незаконного придбання та зберігання з метою збуту, а також збут у місця позбавлення волі психотропних речовин ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації діяння обвинуваченого, суд враховує таке.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в абзаці шостому пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 4 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» (далі Постанова № 4) незаконним придбанням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів необхідно вважати їх купівлю, обмін на інші товари або речі, прийняття як плати за виконану роботу чи надані послуги, позики, подарунка або сплати боргу, привласнення знайденого.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 Постанови № 4 під незаконним зберіганням потрібно розуміти будь-які умисні дії, пов`язані з фактичним незаконним перебуванням наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів чи прекурсорів у володінні винної особи (вона може тримати їх при собі, у будь-якому приміщенні, сховищі або в іншому місці). Відповідальність за незаконне зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів настає незалежно від його тривалості.

Зі змісту абзацу одинадцятого пункту 3 Постанови № 4 випливає, що злочини, передбачені статтями 307, 309 або 311 КК, визнаються закінченими з моменту вчинення однієї із зазначених у диспозиціях цих статей альтернативних дій. У випадках, коли винна особа вчинила одну або декілька зазначених дій, але не встигла вчинити іншу дію із тих, які охоплювались її умислом, скоєне слід розглядати як закінчений злочин за виконаними діями, а незавершена дія окремої кваліфікації як готування до злочину або як замах на злочин не потребує.

Як вже суд зазначив вище, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 придбав психотропну речовину, після чого здійснив її упакування та приховав у жилетці. Надалі ОСОБА_5 відправив посилку з прихованою психотропною речовиною на ім`я ув`язненого ОСОБА_6 , який утримується у слідчому ізоляторі ДУ «Вінницька УВП (№ 1)».

Отже, ОСОБА_5 незаконно придбав та зберігав психотропну речовину з метою збуту, а також намагався збути її ув`язненій особі, проте, виконавши усі дії для завершення вчинення злочину, був викритий працівниками установи. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що в діях обвинуваченого наявні ознаки саме закінченого кримінального правопорушення

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії ОСОБА_5 охоплюються складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 307 КК, за ознаками незаконного придбання та зберігання психотропної речовини з метою збуту, а також збут психотропної речовини у місця позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд бере до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Постанова № 7), згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, як зауважив ВС, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» згідно з висновком ВС означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 13.08.2020 (справа № 716/1224/19).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 Постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

У постанові від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19) ВС зауважив, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями.

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

Крім того, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) зазначив, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

У ході судового розгляду кримінального провадження суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисний тяжкий злочин у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин. Суд враховує, що обвинувачений винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння визнав, надавши суду чіткі та послідовні показання, при цьому у вчиненому розкаявся, висловивши щирий жаль та осуд своєї поведінки. У судовому засіданні також встановлено, що під час досудового розслідування ОСОБА_5 активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Суд також бере до уваги те, що ОСОБА_5 в силу статті 89 КК є особою раніше несудимою, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місце проживання скарг на останнього не надходило.

Отже, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які його обтяжують, суд дійшов до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо тривалості застосованого кримінального покарання (його міри), суд враховує таке.

Санкцією кримінального закону тривалість такого виду кримінального покарання як позбавлення волі визначена в межах від 6 до 10 років.

Захисник обвинуваченого, виступаючи з промовою у судових дебатах, просив суд при визначенні ОСОБА_5 покарання застосувати до останнього положення статті 69 КК.

Враховуючи таку позицію сторони захисту, суд вважає за доцільне зазначити таке.

Відповідно до речення першого частини першої статті 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

ВС у постанові від 15.03.2018 (справа № 442/1887/16-к) звернув увагу на те, що застосування частини першої статті 69 КК можливе у випадку, коли пом`якшуючі обставини настільки знижують тяжкість злочину, що призначення винному покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

У постанові від 03.02.2021 (справа № 629/2739/18) ВС звернув увагу на те, що частина перша статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

ВС роз`яснив, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Як вже суд зазначив вище, в судовому засіданні встановлена наявність двох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого (щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення). Разом з тим, суд вважає, що конкретні обставини справи не свідчать про те, що призначення обвинуваченому покарання в межах санкції кримінального закону буде явно несправедливим. Крім того, встановлені обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого жодним чином не впливають на суспільну небезпечність вчиненого ним діяння та, відповідно, не знижують ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для застосування при призначенні обвинуваченому покарання положень частини першої статті 69 КК.

Суд вже зазначив вище, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. У ході судового розгляду кримінального провадження не доведено, що призначення обвинуваченому менш суворого покарання ніж позбавлення волі на максимально дозволений санкцією кримінального закону строк не здатне забезпечити досягнення мети кримінального покарання. Тому суд вважає, що правові підстави для призначення обвинуваченому максимально дозволеного строку кримінального покарання у виді позбавлення волі відсутні. Натомість, враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому мінімально допустимий строк кримінального покарання.

Вирішуючи питання щодо доцільності застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд вважає за доцільне зазначити таке.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пункті 19 Постанови № 7, вирішуючи питання про застосування конфіскації майна, суди повинні враховувати, що такий вид додаткового покарання призначається лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини.

У постанові від 28.04.2020 (справа № 133/2968/18) ВС зауважив, що при застосуванні конфіскації майна в кожному конкретному випадку суд має не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».

Згідно з положеннями статті 59 КК покарання у виді конфіскації майна встановлюється, зокрема за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, і може бути призначене лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу.

Санкція кримінального закону (частина друга статті 307 КК) передбачає безальтернативне призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Разом з тим, суд враховує висновок ВС, викладений у постанові від 21.02.2024 (справа № 686/11385/21), відповідно до якого корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який із злочинів, визначених у частинах четвертою та п`ятою статті 12 КК, якщо його вчинено з корисливих спонукань. При цьому ВС зазначив, що під корисливими спонуканнями потрібно розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. Вирішуючи питання щодо доцільності призначення засудженому додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд має виходити з наявності чи відсутності у діях винного корисливого мотиву.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 02.07.2024 (справа № 686/12120/22) та у постанові від 07.12.2022 (справа № 180/620/20).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 вчинив умисний тяжкий злочин на прохання свого знайомого ОСОБА_14 . При цьому, в судовому засіданні встановлено, що виконуючи таке прохання, ОСОБА_5 погасив свій борг за проживання в помешканні

ОСОБА_15 огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що в діях обвинуваченого наявний корисливий мотив під час збуту психотропних речовин у місця позбавлення волі. Саме тому, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень частини першої статті 75 КК, тобто для звільнення від відбування кримінального покарання з випробуванням суд бере до уваги, висновки, викладені ВС в постанові від 26.04.2018 (справа № 757/15167/15-к), а саме відповідно до вимог статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вже суд зазначив вище, ВС зауважував, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Приписи кримінального закону та наведені вище висновки, сформульовані ВС, уповноважують суд звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням лише у разі призначення кримінального покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Санкція кримінального закону за вчинений ОСОБА_5 злочин передбачає покарання у виді позбавлення волі, строк якого перевищує п`ять років. Правові підстави для застосування до ОСОБА_5 приписів статті 69 КК судом встановлені не були. А тому суд вважає, що відсутні й правові підстави для звільнення обвинуваченого від відбування кримінального покарання відповідно до приписів частини першої статті 75 КК.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються також рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з абзацом третім пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема початок строку відбування покарання.

Саме тому, суд вважає, що строк відбування призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі слід рахувати з дня затримання його на виконання вироку, що набрав законної сили. Натомість, строк відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна слід рахувати з дня набрання вироком суду законної сили.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до положень статті 100 КПК.

Разом з тим, згідно з наданої представником сторони обвинувачення ухвалою слідчого судді від 05.04.2024 на речові докази у кримінальному провадженні, накладений арешт, який доцільно скасувати.

Відповідно до частини другої статті 124 КПК процесуальні витрати необхідно покласти на обвинуваченого.

Керуючись статтями 371, 373, 374 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Початок строку відбування основного покарання рахувати з дня затримання на виконання вироку суду, який набрав законної сили.

Початок строку відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна рахувати з дня набрання вироком суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 32666 (тридцять дві тисячі шістсот шістдесят шість) гривень 50 (п`ятдесят) копійок витрат на залучення експерта.

Речові докази:

- фрагмент кишені з жилета, фрагмент гумової кульки, які поміщені до паперових конвертів НПУ, фрагмент картонної коробки з експрес накладною №7719, який поміщений до спецпакету НПУ СУ PSP 6106492, кристалічну речовину білого кольору, яка поміщена до спецпакету НПУ СУ FPS 5008087, які передані до камери зберігання речових доказів Відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, - знищити;

- відеозапис, який знаходиться на оптичному носії інформації, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений на зазначені речові докази на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.04.2024, скасувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було под ано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: