ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000130 від 18.05.2023 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_8 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 09 січня 2025 року, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця радгоспу Дальній, Єсильського району, Целіноградської області, республіки Казахстан, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 201-2 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Чернівців, Чернівецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 201-2 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 09 січня 2025 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 201-2 КК України та за їх вчинення призначено йому покарання: - за ч. 3 ст. 201-2 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з обігом, використанням та розпорядженням гуманітарною допомогою строком на 3 роки та з конфіскацією всього належного йому майна за виключенням житла; - за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю,

ЄУНСС: 726/2618/23 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_10

НП: 11-кп/822/91/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

пов`язаною з обігом, використанням та розпорядженням гуманітарною допомогою строком на 3 роки та з конфіскацією всього належного йому майна за виключенням житла; - за ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 201-2 КК України із застосуванням ч. 2 ст. 68 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з обігом, використанням та розпорядженням гуманітарною допомогою строком на 2 роки та з конфіскацією всього належного йому майна за виключенням житла. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з обігом, використанням та розпорядженням гуманітарною допомогою на 3 роки, з конфіскацією всього належного йому майна за виключенням житла.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 визначено відраховувати з 14 червня 2024 року, тобто з часу фактичного затримання, зарахувавши в строк призначеного покарання, відповідно до вимог ст. 72 КК України, період перебування його під вартою.

Обрану у відношенні ОСОБА_9 , міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - залишено без змін, до набрання вироком законної сили. Заставу, внесену, згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.09.2023 року (справа 727/9997/23) в розмірі 134 200 гривень за ОСОБА_9 , у зв`язку з невиконанням ОСОБА_9 покладених нього обов`язків щодо прибуття до суду - звернено в дохід держави.

Також вищевказаним вироком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 201-2 КК України та за їх вчинення призначено йому покарання: - за ч. 3 ст. 201-2 КК України із застосуванням до основного покарання ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з обігом, використанням та розпорядженням гуманітарною допомогою строком на 3 роки та з конфіскацією всього належного йому майна за виключенням житла; - ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з обігом, використанням та розпорядженням гуманітарною допомогою строком на 3 роки та з конфіскацією всього належного йому майна за виключенням житла; - за ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 201-2 КК України із застосуванням ч. 2 ст. 68 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з обігом, використанням та розпорядженням гуманітарною допомогою строком на 2 роки та з конфіскацією всього належного йому майна за виключенням житла.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 2 (двох) років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з обігом, використанням та розпорядженням гуманітарною допомогою строком на 3 роки та з конфіскацією всього належного йому майна за виключенням житла.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_6 визначено залишити запобіжний захід у вигляді застави.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців 16.06.2023 р. справа 727/6352/23 на мобільні телефони та грошові кошти в сумі 300 тис грн, які задіяні під час контролю за вчиненням злочину, вилучені під час особистого обшуку у ОСОБА_6 (т. 8 а. к. п. 14-15).

Грошові кошти в сумі 600 000 грн, задіяні під час контролю за вчиненням злочину видані відповідно до видаткового касового ордеру від 14.06.2023 УСБ України в Чернівецькій області визначено повернути УСБ України в Чернівецькій області (т. 1 а. к. п. 118).

Грошові кошти в сумі 5 000 грн, задіяні під час контролю за вчиненням злочину видані ОСОБА_11 визначено повернути ОСОБА_11 (т. 1 а. к. п. 73, 86, 87).

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в загальній сумі 5 258 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн в рівних частках.

Вирішено долю речових доказів.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , будучи громадянами України, вчинили умисні кримінальні правопорушення при наступних обставинах.

Так, 12 квітня 2022 року було засновано благодійну організацію «Благодійний Фонд «Фундація розвитку демократичних ініціатив, допомоги та милосердя «Життя та Надія», керівником та одним із засновників якої є ОСОБА_9 .

09 вересня 2022 року між фірмою «NESS Health Care NFP» США та благодійною організацією «Благодійний Фонд «Фундація розвитку демократичних ініціатив, допомоги та милосердя «Життя та Надія» було укладено договір про співпрацю № UA 09-09/22, відповідно до якого, предметом договору є співпраця з метою збору благодійної допомоги, логістики, та перевезення допомоги нужденним, з метою здійснення конструктивної співпраці на некомерційній основі, не маючи на меті отримання прибутку.

На виконання договору, у період часу з 22.04.2023 по 24.04.2023, в зоні діяльності Львівської митниці Держмитслужби України на митну територію України, як гуманітарна допомога, ввезені медичні халати, відповідно до декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, відправником яких є фірма «NESS Health Care NFP» США, а отримувачем благодійна організація «Благодійного Фонду «Фундація розвитку демократичних ініціатив, допомоги та милосердя «Життя та Надія», м. Миколаїв, Миколаївської області.

Після ввезення вказаної гуманітарної допомоги на територію України, ОСОБА_9 на підставі договору суборенди від 26.04.2023, укладеного із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_12 , прийняв у безоплатне користування складське приміщення за адресою АДРЕСА_3 , яке розташоване на земельній ділянці із кадастровим номером :41:004:0051 та на підставі договору суборенди № С01/1-16/23 від 26.04.2023, укладеним із приватним підприємством «Кобра+», прийняв у тимчасове оплачуване користування складське приміщення за адресою АДРЕСА_5, яке розташоване на земельній ділянці із кадастровим номером :41:006:0034, де в подальшому зберігав медичні халати, ввезені як гуманітарна допомога.

Водночас, незважаючи на вимогу Закону України «Про гуманітарну допомогу» від 22.10.1999 року, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , вирішив вчинити незаконні дії щодо продажу гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку.

З метою реалізації злочинного плану, ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що медичні халати ввезені на територію України як гуманітарна допомога, маючи доступ та право розпорядження нею, вступивши у попередню змову із ОСОБА_6 , який є директором благодійної організації «Благодійного Фонду «Об`єднані для милосердя», зареєстрованої за адресою м. Чернівці, АДРЕСА_7, офіс 1, та одночасно є волонтером благодійної організації «Благодійного Фонду «Фундація розвитку демократичних ініціатив, допомоги та милосердя «Життя та Надія», почали підшукувати потенційних покупців зазначеної гуманітарної допомоги.

Для втілення свого злочинного умислу ОСОБА_9 , будучи одночасно директором та засновником ТзОВ «Клондайк-Капітал» (), у травні 2023 року, достовірно знаючи, що медичні халати, відправником яких є фірма «NESS Health Care NFP» США, ввезені на територію України як гуманітарна допомога, створив комерційну пропозицію про можливість надання послуги щодо продажу всіх медичних халатів, ввезених як гуманітарна допомога, в кількості 200 тисяч штук по ціні 20 гривень за штуку, яку за допомогою месенджера «WhatsApp» у своєму мобільному телефоні НОМЕР_1 відправляв у приватні повідомлення потенційним покупцям.

У свою чергу, ОСОБА_6 , діючи за попередньою вказівкою ОСОБА_9 , перебуваючи у м. Чернівці, Чернівецької області, теж почав підшукувати покупців медичних халатів, ввезених як гуманітарна допомога. Так, 31.05.2023, ОСОБА_6 , з відома ОСОБА_9 , за попередньою домовленістю зустрівся із потенційним покупцем ОСОБА_11 , у АДРЕСА_6, в офісному приміщенні № 1, де знаходився офіс благодійної організації «Благодійного Фонду «Об`єднані для милосердя», та запропонував останньому для продажу два види медичних халатів, повідомивши ціни на медичні халати, які попередньо йому вказав ОСОБА_9 , а саме, що під час купівлі всієї партії халатів вартість їх буде складати по 30 грн за одиницю, при купівлі половини партії вартість складатиме 31 грн, а при купівлі менше 100 тисяч медичних халатів - 33 грн за одиницю. При цьому, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_11 , що на даний час в офісному приміщенні є в наявності тільки 150 медичних халатів за ціною 33 гривні за одиницю, після чого продав їх останньому, отримавши у ОСОБА_11 готівкові кошти у сумі 5000 гривень. Після продажу медичних халатів, згідно попередньої домовленості, ОСОБА_6 перерахував грошові кошти в сумі 4000 гривень на банківську карту № НОМЕР_2 , номер якої на месенджер «WhatsApp» мобільного телефону ОСОБА_6 НОМЕР_3 надіслав ОСОБА_9 зі свого номеру мобільного телефону НОМЕР_1 . Згодом, 14.06.2023 під час чергової зустрічі, згідно попередньої домовленості, в офісному приміщенні за адресою АДРЕСА_7, м. Чернівці, ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , висловив намір ОСОБА_11 про продаж усієї наявної партії гуманітарної допомоги та домовились про продаж наступної частини медичних халатів на суму 600 тисяч гривень, після чого вони разом поїхали до складського приміщення, розташованого на земельній ділянці із кадастровим номером :41:006:0034 за адресою АДРЕСА_3 , де ОСОБА_6 відчинив приміщення ключами, які йому надав ОСОБА_9 , та продемонстрував ОСОБА_11 наявність медичних халатів в необхідній кількості.

15.06.2023, близько 13 години, ОСОБА_11 згідно попередньої домовленості із ОСОБА_6 прибув на територію складських приміщень, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :41:006:0034, за адресою АДРЕСА_3 , де ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що вказані медичні халати є гуманітарною допомогою, продаж якої заборонено, продав ОСОБА_11 медичні халати в кількості 360 картонних коробок по 50 одиниць у кожній (18 тисяч одиниць), які завантажили у автомобіль марки Mersedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_4 , після чого отримав у ОСОБА_11 600 000 (шістсот тисяч) гривень.

Крім того, ОСОБА_9 , за попередньою змовою із ОСОБА_6 , в період часу з 30.05.2023 по 15.06.2023, під час воєнного стану, введеного в Україні з 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, який продовжено згідно з Указами Президента України, діючи умисно, протиправно, вчиняли дії, направлені на продаж, з метою отримання прибутку, гуманітарної допомоги у особливо великому розмірі.

Так, під час проведених обшуків у складських приміщеннях, розташованих за адресою АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 , було виявлено та вилучено решта медичних халатів, які зберігались у цих складських приміщеннях з метою продажу, у кількості 3589 картонних коробок по 50 одиниць у кожній, а саме 179 450 одиниць вартістю 6 849 606 гривень 50 копійок, ввезених на територію України як гуманітарна допомога, відправником яких є фірма «NESS Health Care NFP» США, а отримувачем благодійна організація «Благодійного Фонду «Фундація розвитку демократичних ініціатив, допомоги та милосердя «Життя та Надія», м. Миколаїв, Миколаївської області, та які ОСОБА_9 , за попередньою змовою із ОСОБА_6 , мали намір продати ОСОБА_11 , однак, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, а саме на продаж вказаних медичних халатів, які були ввезенні як гуманітарна допомога, з причин, які не залежали від їх волі, у зв`язку із викриттям їхньої злочинної діяльності правоохоронними органами.

Крім того, ОСОБА_9 , за попередньою змовою із ОСОБА_6 , в період часу з 30.05.2023 по 15.06.2023, під час воєнного стану, введеного в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, який продовжено згідно з Указами Президента України, діючи умисно, протиправно, вчиняли дії, направлені на готування до вчинення кримінального правопорушення, а саме продажу товарів (предметів) гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку в особливо великому розмірі.

Так, 09 вересня 2022 року між фірмою «NESS Health Care NFP» США та благодійною організацією «Благодійний Фонд «Фундація розвитку демократичних ініціатив, допомоги та милосердя «Життя та Надія» було укладено договір про співпрацю № UA 09-09/22, відповідно до якого, предметом договору є співпраця з метою збору благодійної допомоги, логістики, та перевезення допомоги нужденним, з метою здійснення конструктивної співпраці на некомерційній основі, не маючи на меті отримання прибутку.

На виконання договору, у період часу з 22.04.2023 по 24.04.2023, в зоні діяльності Львівської митниці Держмитслужби України на митну територію України, як гуманітарна допомога, ввезені засоби для дезінфекції (антисептики), надалі санітайзери, відповідно до декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, відправником яких є фірма «NESS Health Care NFP» США, а отримувачем благодійна організація «Благодійного Фонду «Фундація розвитку демократичних ініціатив, допомоги та милосердя «Життя та Надія», м. Миколаїв, Миколаївської області.

Після ввезення вказаної гуманітарної допомоги на територію України, ОСОБА_9 на підставі договору оренди від 24.04.2023, укладеного із ОСОБА_13 , прийняв у безоплатне користування складське приміщення загальною площею 100 метрів квадратних за адресою АДРЕСА_4 , де в подальшому зберігав медичні халати та засоби для дезінфекції (антисептики), ввезені як гуманітарна допомога.

Водночас, незважаючи на вимогу Закону України «Про гуманітарну допомогу» від 22.10.1999 року, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , вирішив вчинити незаконні дії щодо продажу гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку.

Разом з тим, з метою реалізації злочинного плану, ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що засоби для дезінфекції (антисептики) ввезені на територію України як гуманітарна допомога, маючи доступ та право розпорядження нею, вступивши у попередню змову із ОСОБА_6 , який є директором благодійної організації «Благодійного Фонду «Об`єднані для милосердя», зареєстрованої за адресою м. Чернівці, АДРЕСА_7, офіс 1, та одночасно є волонтером благодійної організації «Благодійного Фонду «Фундація розвитку демократичних ініціатив, допомоги та милосердя «Життя та Надія», почали підшукувати потенційних покупців зазначеної гуманітарної допомоги. Для втілення свого злочинного умислу ОСОБА_9 достовірно знаючи, що засоби для дезінфекції (антисептики), відправником яких є фірма «NESS Health Care NFP» США, ввезені на територію України як гуманітарна допомога за допомогою месенджера «WhatsApp» у своєму мобільному телефоні НОМЕР_1 з метою продажу відправляв фотографії засобів для дезінфекції (антисептиків) у приватні повідомлення потенційним покупцям, зазначаючи їх вартість по 20 гривень за одиницю.

У свою чергу, ОСОБА_6 , діючи за попередньою вказівкою ОСОБА_9 , перебуваючи у м. Чернівці, Чернівецької області, теж почав підшукувати покупців засобів для дезінфекції (антисептиків), ввезених як гуманітарна допомога.

У подальшому 11 жовтня 2023 року, під час проведення обшуку у складському приміщенні, розташованому за адресою АДРЕСА_8, Волинської області, було виявлено та вилучено засоби для дезінфекції (антисептики), які зберігались у цьому складському приміщенні з метою продажу, у кількості 2005 картонних коробок по 32 одиниці у кожній, а саме 64 160 одиниць вартістю 8 276 640 гривень, ввезених на територію України як гуманітарна допомога, відправником яких є фірма «NESS Health Care NFP» США, а отримувачем благодійна організація «Благодійного Фонду «Фундація розвитку демократичних ініціатив, допомоги та милосердя «Життя та Надія», м. Миколаїв, Миколаївської області, та які ОСОБА_9 за попередньою змовою із ОСОБА_6 , мали намір продати, підшукуючи потенційних покупців, однак, не змогли до кінця реалізувати свій злочинний умисел, направлений на продаж вказаних засобів для дезінфекції (антисептиків), які були ввезенні як гуманітарна допомога, з причин, які не залежали від їх волі, у зв`язку із викриттям їхньої злочинної діяльності правоохоронними органами.

Таким чином, судом першої інстанції було визнано винними: ОСОБА_9 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений - ОСОБА_9 , та захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , - адвокат ОСОБА_8 , кожен окремо, подали апеляційні скарги.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 вбачається, що останній не заперечуючи правової кваліфікації своїх дій та доведеності його вини у скоєних кримінальних правопорушеннях, просить оскаржуваний вирок змінити, пом`якшивши призначене йому покарання та застосувати до нього вимоги ст.ст. 69, 75 КК України.

Вважає, що районний суд не в повній мірі врахував пом`якшуючі обставини при призначенні йому покарання, зокрема, що обвинувачений ОСОБА_9 має позитивні характеристики, є інвалідом ІІІ групи, раніше не судимий, визнає свою вину повністю та щиро розкаюється у скоєному злочині, відсутні обставини, які обтяжують покарання, а також відсутні потерпілі.

Зазначає, що районний суд взагалі не встановлював обставини, що пом`якшують покарання, а обмежився лише констатацією того, що такі обставини не встановлювались.

Зі змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_8 вбачається, що він, не оспорюючи правової кваліфікації дій його підзахисного та доведеності його вини у скоєних кримінальних правопорушеннях, просить оскаржуваний вирок змінити, звільнивши ОСОБА_6 від призначеного йому покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України.

Вважає, що районний суд належним чином не врахував пом`якшуючі обставини при призначенні обвинуваченому покарання, зокрема, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся, визнав свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні та активно сприяв його розкриттю, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Окрім цього, районним судом не було взято до уваги молодий вік обвинуваченого, його міцні соціальні зв`язки, наявність постійного місця проживання, за яким він характеризується виключно з позитивного боку, не перебування його обліку у лікаря-нарколога та психіатра.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Також не надходила на адресу апеляційного суду і особиста заява від обвинуваченого ОСОБА_9 про бажання бути присутнім при апеляційному розгляді апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , та захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили задовольнити їх з підстав, у них зазначених, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вважавши вирок районного суду законним та обґрунтованим, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому ОСОБА_6 і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про кваліфікацію дій обвинувачених за ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 201-2 КК України в поданих апеляційних скаргах не заперечуються, таким чином колегія суддів не переглядає та не наводить доводів на їх підтвердження.

Стороною захисту та обвинуваченим ОСОБА_9 оскаржується, зокрема, правильність призначених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 покарань.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_9 покарання, колегія суддів вважає, що воно обрано згідно загальних принципів призначення покарання та у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і відповідатиме меті покарання, передбаченій ст. 50 КК України, з яким погоджується і колегія суддів.

Твердження в апеляційній скарзі апелянта про можливість пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

Суд виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, врахував тяжкість злочинів, які у відповідності до ст. 12 КК України є тяжкими кримінальними правопорушеннями у сфері господарської діяльності, роль обвинуваченого у вчиненні злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , його вік, наявність інвалідності ІІІ групи, позитивної характеристики по місцю проживання, те, що він не перебував на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра, та відсутність не знятих та не погашених у встановленому законом порядку, судимостей.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 та відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого, а також зважаючи на те, що обвинувачений був добре обізнаним щодо правових наслідків вчинення злочину, та стану війни, в якому знаходиться Україна, і, будучи волонтером, використовуючи статус та документи благодійних фондів, з метою отримання прибутку налагодив спільно із обвинуваченим ОСОБА_6 протиправну схему продажу одержаної від іноземної держави народу України гуманітарної допомоги у виді товарів медичного значення, виступивши фактичним організатором та керівником у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а тому при визначенні відповідного виду покарання районний суд прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства та покарання йому слід призначити в межах санкцій інкримінованих йому кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування вимог ст.ст. 69, 75 КК України районним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції цілком обґрунтовано та мотивовано призначив покарання, у виді позбавлення волі, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами обвинуваченого ОСОБА_9 судова колегія також виходить з позиції Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» при розгляді справ застосовується, як джерело права.

Так, у справі Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.05 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмалов проти Росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези суду, щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим ОСОБА_9 кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 , покарання у виді позбавлення волі покарання із застосуванням ч. 2 ст. 68, ч. 1 ст. 70 КК України є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, а тому підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, про яке йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_9 покарання є явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд не вбачає.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що наявні обставини, які пом`якшують його покарання, є надуманими, оскільки вони відсутні в обвинувальному акті, окрім цього, не було їх встановлено і під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Факт щирого каяття ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не знайшов свого відображення під час розгляду кримінального провадження.

Активне сприяння ОСОБА_9 розкриттю кримінальних правопорушень також не знайшло свого відображення в матеріалах кримінального провадження, а надання ним визнавальних показань, не може оцінюватись судом, як активне сприяння розкриттю злочину.

Всі інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_9 , в тому числі і дані про його особу, були відомі суду під час розгляду кримінального провадження та цілком враховані судом при призначенні обвинуваченому покарання.

При цьому, колегія суддів зауважує, що приписи ст. 69 КК надають повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину».

На переконання апеляційного суду, зазначені обвинуваченим ОСОБА_9 обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів та вже були належним чином враховані районним судом, як при встановленні особи обвинуваченого, так і у своїй сукупності були взяті до уваги при призначенні йому міри покарання, а тому не можуть слугувати підставою для пом`якшення покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням в апеляційній інстанції.

Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 , реальне покарання, є явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд не вбачає.

Також, аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 , покарання, колегія суддів вважає, що воно обрано згідно загальних принципів призначення покарання та у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, врахував тяжкість злочинів, які у відповідності до ст. 12 КК України є тяжкими кримінальними правопорушеннями у сфері господарської діяльності, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його вік, наявність позитивної характеристики, а також те, що він не перебував на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра, відсутність не знятих та не погашених у встановленому законом порядку судимостей.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд відніс: повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, зокрема надання викривальних показань щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , які є чіткими, узгодженими з іншими матеріалами кримінального провадження.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжували б покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність декількох обставин, які його пом`якшують, і вказані вище обставини, які характеризують його особу, були враховані районним судом, як підстави для можливості застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 та дало змогу призначити покарання у виді 2 (двох) років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з обігом, використанням та розпорядженням гуманітарною допомогою строком на 3 роки та з конфіскацією всього належного йому майна за виключенням житла, з чим погоджується і колегія суддів.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів не знаходить підстав для ще більшого пом`якшення призначеного районним судом, про що просить сторона захисту в поданій апеляційній скарзі.

Разом із тим, із висновками районного суду про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 без його ізоляції від суспільства, колегія суддів не погоджується, та, із урахуванням особи винного, а також зваживши на інші обставини справи в їх сукупності, вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи те, що хоча вчинені ОСОБА_6 кримінальні правопорушення, у відповідності до вимог ст. 12 КК України, є тяжкими, проте з врахуванням особи винного, який по місцю свого проживання характеризується виключно позитивно, за весь час проживання проявив себе, як порядна, доброзичлива та вихована людина, веде тихий та спокійний образ життя, скарг від сусідів щодо порушення порядку не надходило; вперше притягується до кримінальної відповідальності; дійсно, а не уявно розкаюється у вчиненому; виявляє щирий жаль з приводу своїх дій та готовність нести покарання за їх вчинення; повністю визнає свою вину; беручи до уваги, що він не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра, за таких обставин колегія суддів вважає, що обвинуваченого, в даному випадку, можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, апеляційний суд також враховує і поведінку ОСОБА_6 до і після вчинення злочинів, який до цього випадку до кримінальної відповідальності не притягувався, з самого початку досудового розслідування давав чіткі показання та співпрацював з органами досудового слідства, щиро розкаявся, зробив належні висновки, шкодує про вчинене та пообіцяв не вчиняти аналогічного в майбутньому.

З цих підстав, колегія суддів вважає за необхідне, та це відповідатиме вимогам закону України про кримінальну відповідальність, застосувати до ОСОБА_6 положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що відповідатиме визначеній законом меті, та в даному конкретному випадку буде справедливим, необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням передбачає покладення на особу, звільнену від відбування такого покарання, певних обов`язків, виконання яких свідчить про виправлення засудженого. У протилежному випадку, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 78 КК України, направляє засудженого для відбування призначеного покарання. Тобто звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання є його шансом на виправлення без поміщення до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Поміж тим, покладення на останнього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, є тим засобом, що дозволить перевірити ОСОБА_6 на його здатність виправитись без ізоляції від суспільства.

Відповідно до приписів ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення державної нагороди України.

Тобто, у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна не застосовується.

За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 , не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_8 , підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні, у зв`язку із необхідністю застосування щодо ОСОБА_6 положень ст.ст. 75, 76 КК України.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 408, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 , задовольнити.

Вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 09 січня 2025 року по обвинуваченню: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 201-2 КК України; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 201-2 КК України, - змінити в частині призначеного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання.

Вважати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженим за ч. 3 ст. 201-2, ст. 69 КК України; ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 68 КК України; ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 201-2, ч. 2 ст. 68 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права займати посади, пов`язані з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з обігом, використанням та розпорядженням гуманітарною допомогою строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування остаточного основного покарання, з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном на 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу із питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом із питань пробації.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя доповідач: Судді

____________ _______________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3