УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження, за апеляційною скаргою прокурора Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_5 , на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року, якою задоволено подання Вознесенського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях відносно засудженої ОСОБА_6 , яку звільнено від покарання, згідно із ч.2 ст.74 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного їй вироком Миколаївського апеляційного суду від 25.05.2023р. за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за вироком Миколаївського апеляційного суду від 25.05.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, без застосування ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільненою від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, із покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважених орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду, подання Вознесенського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях відносно засудженої ОСОБА_6 , - задоволено.

ОСОБА_6 , звільнено від покарання, призначеного їй на підставі вироку Миколаївського апеляційного суду від 25 травня 2023 р. за трьома епізодами від 23.09.2022 року, 05.11.2022 року, на початку листопада 2022 року згідно із ч.2 ст.74 КК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням Закону про кримінальну відповідальність.

Пояснює, що суд в ухвалі помилково зазначив про те, що 05.11.2022 мав місце факт викрадення майна на суму 550 грн., хоча відповідно до вироку Миколаївського апеляційного суду від 25.05.2023, 05.11.2022 мав місце факт заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 шляхом зловживання довірою останнього (шахрайства), що судом апеляційної інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України.

Вказує, що відповідно до вироку Миколаївського апеляційного суду області від 25.05.2023, ОСОБА_6 вчинила 5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України і за кожним з цих п`яти кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 окремо покарання не призначалось, оскільки кримінальним законом не передбачено можливості призначення покарання за окремими епізодами злочинної діяльності, відповідальність за які передбачена однією частиною однієї статті Кримінального кодексу України.

На думку прокурора, суд першої інстанції не мав повноважень звільняти ОСОБА_6 від призначеного покарання за вироком Миколаївського апеляційного суду від 25.05.2023 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки під час постановлення вироку апеляційним судом окремі покарання за кожним епізодом крадіжок не призначалось.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло подання Вознесенського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях про звільнення від покарання засудженої ОСОБА_6 у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року подання Вознесенського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях задоволено. ОСОБА_6 , звільнено від покарання, призначеного їй на підставі вироку Миколаївського апеляційного суду від 25 травня 2023 р. за трьома епізодами від 23.09.2022 року, 05.11.2022 року, на початку листопада 2022 року згідно із ч.2 ст.74 КК України.

Задовольняючи подання та звільняючи засуджену від призначеного їй покарання, суд посилаючись на вимоги Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024 року, констатував, що за трьома епізодами в 2022 році вартість викраденого ОСОБА_6 , майна не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становив в 2022 році 2481 грн. і оскільки законодавець декриміналізував діяння, подання підлягало задоволенню.

Обставини встановлені апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив ухвалу суду скасувати, вивчивши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Як вбачається з ухвали суду, начальник Вознесенського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях звернулась до суду з поданням відносно засудженої ОСОБА_6 , якому просила суд вирішити питання щодо приведення вироку Миколаївського апеляційного суду від 25.05.2023р. у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», від 18.07.2024р. за №3886-IX в частині вирішення питання про звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч.4 ст.185 КК України за епізодами від 23.09.2022р. та по початку листопада 2022 року, та за ч.2 ст.190 КК України за епізодом від 05.11.2022р. у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, караність якого усунена законом.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року подання Вознесенського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях задоволено. ОСОБА_6 , звільнено від покарання, призначеного їй на підставі вироку Миколаївського апеляційного суду від 25 травня 2023 р. за трьома епізодами від 23.09.2022 року, 05.11.2022 року, на початку листопада 2022 року згідно із ч.2 ст.74 КК України.

Задовольняючи подання та звільняючи засуджену від призначеного їй покарання, суд посилаючись на вимоги Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024 року, констатував, що за трьома епізодами в 2022 році вартість викраденого ОСОБА_6 , майна не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становив в 2022 році 2481 грн. і оскільки законодавець декриміналізував діяння, подання підлягало задоволенню.

Проте, колегія судді не погоджується з таким рішення суду, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 засуджена вироком Миколаївського апеляційного суду від 25 травня 2023 року, яким вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 лютого 2023 року скасовано в частині призначеного покарання та ухвалено за ч.2 ст.190, ч.4 ст.185, ч.1 ст.70 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки із покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Встановлені судом першої інстанції обставини у справі свідчать, що ОСОБА_6 відбуває покарання призначене за вироком Миколаївського апеляційного суду від 25 травня 2023 року, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України.

Приймаючи рішення суд першої інстанції констатував, що вартість викраденого засудженою ОСОБА_6 майна за ст. 185 КК України становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день вчинення правопорушення. При цьому, судом в ухвалі зазначено про те, що 05.11.2022 мав місце факт викрадення майна на суму 550 грн., хоча відповідно до вироку Миколаївського апеляційного суду від 25.05.2023, 05.11.2022 мав місце факт заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 шляхом зловживання довірою останнього (шахрайства), що судом апеляційної інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України.

Крім того, відповідно до п. 25 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що за кожним з цих п`яти кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 окремо покарання не призначалось, оскільки кримінальним законом не передбачено можливості призначення покарання за окремими епізодами злочинної діяльності, відповідальність за які передбачена однією частиною однієї статті Кримінального кодексу України.

З огляду на це, суд першої інстанції не мав повноважень звільняти ОСОБА_6 від призначеного покарання за вироком Миколаївського апеляційного суду від 25.05.2023р. за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки під час постановлення вироку апеляційним судом окремі покарання за кожним епізодом крадіжок не призначалось.

Разом з тим, є вірними твердження органу пробації про необхідність звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч.2 ст.190 КК України у зв`язку із декриміналізуванням діяння за яке ОСОБА_6 засуджена.

Відтак, висновки суду першої інстанції про задоволення подання органу пробації стосовно засудженої ОСОБА_6 , щодо звільнення останньої від призначеного судом покарання за ч.4 ст.185 КК України, є передчасним, не ґрунтуються на вимогах закону, судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 415, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.10.2024, щодо засудженої ОСОБА_6 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою подання Вознесенського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях відносно засудженої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного їй вироком Миколаївського апеляційного суду від 25.05.2023р. за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за вироком Миколаївського апеляційного суду від 25.05.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, без застосування ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільненою від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, із покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважених орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді