465/5603/14-к
1-в/465/144/25
У Х В А Л А

Іменем України

03.04.2025 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Львові матеріали подання начальника Франківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 про звільнення від відбування призначеного покарання в порядку ч.1 ст.78 КК України засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

встановив:

У провадження суду надійшли подання та особова справа ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його звільнення на підставі ч.1 ст.78 КК України, від відбування покарання, призначеного вироком суду. Подання мотивує тим, що 20.03.2015 до Франківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області надійшов вирок Франківського районного суду м. Львова від 30.01.2015 у судовій справі №465/5603/14-к. 07.04.2015 ОСОБА_4 поставлений на облік та ознайомлений з правами та обов`язками на період відбування призначеного покарання з випробуванням, також роз`яснено порядок та умови звільнення від відбування покарання з випробуванням та правові наслідки у разі їх порушення. Зазначає, що іспитовий строк у даній справі закінчився 30.01.2016. Відтак, просить вирішити питання про звільнення від відбування призначеного покарання.

В судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоч належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду подання.

Дослідивши подання, суд приходить до наступного.

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 30.01.2015 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі. Відповідно до ст.75 КК України, звільнено засудженого від відбування призначеного покарання за умови, що протягом іспитового строку він не вчинить нового злочину, встановивши іспитовий строк в 1 ( один ) рік.

Вирок суду набрав законної сили 02 березня 2015 року та скерований на виконання до Франківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області.

Відповідно до ст.533 КПК України, вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Ч.5 ст.534 КПК України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ч.1 ст.539 КПК України визначено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Ч.1 ст.152 КВК України визначено, що підставою звільнення від відбування покарання є, зокрема, закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно вимог ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі;

3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин;

5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Давність не застосовується у разі засудження за злочини проти миру та безпеки людства, передбачені статтями 437-439 та частиною першою статті 442 цього Кодексу.

Враховуючи, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Франківського районного суду м. Львова від 30 січня 2015 року у судовій справі № 465/5603/14-к, суд вважає, що подання підлягає частковому задоволенню, та ОСОБА_4 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі п.3 ч.1 ст.80 КК України.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_4 не ухилявся від відбування покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 30.01.2015, невиконання даного вироку стало наслідком недостатньої повноти досудового розслідування інших справ щодо ОСОБА_4 і застосування правоохоронними органами вимог ст.70-72 КК України, ст.94, 537-539 КПК України.

Щодо документального підтвердження про наявність чи відсутність попередніх судимостей у особи, відносно якої розглядається подання, на яку покликається заявник, а саме довідку ОСК МВС № від 07.01.2025, то зважаючи на те, що така виготовлена іноземною мовою - російською, суд констатує факт, що МВС України, надаючи дану довідку, сформовану іноземною мовою, порушило вимоги ст. 10 Конституції України статей 6,10,11,14 Закону України "Про засади державної мовної політики" та ст. 29 КПК України, а відтак, визнає даний документ недопустимим. Суд також констатує факт, що в ході скерування матеріалів подання до суду заявником та прокурором використовувалася вказана вище довідка, теж порушено вимоги ст. 10 Конституції України статей 6,10,11,14 Закону України "Про засади державної мовної політики" та ст. 29 КПК України.

Відтак суд констатує факт порушення зазначеними вище державними органами вимог ч. 7 ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», відповідно до якої, - статус української мови як єдиної державної мови передбачає обов`язковість її використання на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначені цим Законом.

Суд вкотре наголошує, що згідно цього ж Закону, статус української мови як єдиної державної мови зумовлений державотворчим самовизначенням української нації та є невіддільним елементом конституційного ладу України як унітарної держави.

На підставі викладеного, керуючись частиною 1 статті 78 КК України, статтями 537, 539 КПК України, суд,-

постановив:

Подання начальника Франківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 про звільнення від відбування призначеного покарання в порядку ч.1 ст.78 КК України засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволити частково.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 30 січня 2015 року у судовій справі № 465/5603/14-к у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з часу її проголошення.

Суддя ОСОБА_5