Провадження №1-кп/127/805/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

інших учасників судового процесу: потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 286-2, частиною першою статті 135 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 286-2, частиною першою статті 135 Кримінального кодексу України (далі КК).

До суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого про зміну застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу з утримання під вартою на проходження військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період.

Клопотання мотивоване тим, що стороною захисту 30.01.2025 було подане відповідне клопотання прокурору в порядку статті 616 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Однак 15.02.2025 захиснику надійшов лист з прокуратури про відмову в задоволенні клопотання з посиланням на те, що відомості, зазначені у клопотанні, не знайшли свого підтвердження. Захисник вважає, що така відмова не обґрунтована, натомість застосований до обвинуваченого запобіжний захід має бути змінений. У разі ж прийняття судом відповідного рішення про відмову в зміні застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу захисник просить зобов`язати службових осіб Вінницької окружної прокуратури розглянути клопотання сторони захисту.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника, подане клопотання просив задовольнити.

Прокурор вважав, що правові підстави для задоволення клопотання відсутні. Зокрема, зауважив, що клопотання про зміну запобіжного заходу було подане до суду до спливу 30-денного строку з моменту постановлення судом попередньої ухвали про продовження раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу. Тому суд вправі подане захисником клопотання залишити без розгляду. Також зауважив, що стороною захисту не дотримана процедура звернення з клопотанням в порядку статті 616 КПК, тому прокуратурою відмовлено у підготовці відповідного клопотання до суду. Крім того, прокурор звернув увагу суду на ту обставину, що ризики, які існували на час обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу, на цей час не відпали.

Потерпіла підтримала думку прокурора.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 201 КПК підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно з частиною другою статті 201 КПК копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

А частиною третьою статті 201 КПК регламентовано, що до клопотання мають бути додані: 1) копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; 3) підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.

У судовому засіданні суд встановив, що вимоги частини другої та третьої статті 201 КПК стороною захисту були дотримані. Разом з тим, прокурор зауважив, що клопотання захисника має бути залишене без розгляду в зв`язку з тим, що останнє подане до спливу 30-денного строку з моменту постановлення попередньої ухвали про продовження раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу.

Оцінюючи зазначені доводи прокурора, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Частиною п`ятою статті 201 КПК визначено, що слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Обставини, на які захисник здійснив посилання у клопотання про зміну застосованого до його підзахисного запобіжного заходу, були предметом обговорення під час вирішення попередніх клопотань прокурора про продовження раніше застосованого запобіжного заходу. Однак, захисник зауважив, що подібне клопотання було подане до прокуратури та отримана необґрунтована відмова. Крім того, захисник у поданому клопотанні здійснив посилання на інший порядок звернення з таким клопотанням. Тому суд вважає, що подане захисником клопотання має бути вирішене по суті.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 616 КПК у разі введення воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, умисного вбивства двох або більше осіб або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 КК, а також підозрюваний, обвинувачений, який згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 КК на момент вчинення кримінального правопорушення займав особливо відповідальне становище, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Абзацом другим частини першої статті 616 КПК визначено, що за результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Наведеними нормами визначено, що відповідне клопотання в наведеному порядку має бути подане саме до прокурора і прокурор за результатами його розгляду має право звернутись до суду з відповідним клопотанням про скасування застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою. Ці норми є диспозитивними і встановлюють дискреційні повноваження прокурора. Тому твердження захисника в частині того, що суд має зобов`язати прокурора здійснити повторний розгляд поданого захисником клопотання не ґрунтуються на наведених вище нормах кримінально-процесуального закону.

Крім того, суд вважає слушним зауважити, що приписами статті 616 КПК, які були наведені вище, регламентований порядок звернення та розгляду саме клопотання про скасування запобіжного заходу, а не його зміни.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для зміни раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу в порядку статті 331 КПК, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як суд вже зазначив, частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не завершені, а тому вирішення зазначеного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Суд також приймає до уваги, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (п. 63, справа «Тодоров проти України»).

Захисник обвинуваченого, мотивуючи своє клопотання, послався на ту обставину, що обвинувачений перебуває на військовому обліку й раніше приймав участь у бойових діях.

З наданих захисником копій документів випливає, що ОСОБА_5 станом на 28.02.2022 був призаний до військової служби, з 18.05.2022 по 10.08.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, перебуваючи в угрупуванні НГУ в ОТУ «Схід», ОТУ «Донецьк». Також захисник надав копію витягу з наказу від 11.04.2023 про виключення ОСОБА_5 зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення через такі сімейні обставини: наявність дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.

Відомості про те, що з ОСОБА_5 буде укладений відповідний контракт або останній буде включений до списків особового складу відповідної військової частини подане до суду клопотання не містить. Тому твердження захисника та обвинуваченого в частині наміру останнього здійснювати військову службу за контрактом, на переконання суду, в судовому засіданні доведені не були.

Натомість, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого та нетяжкого злочину, після вчинення яких зник з місця їх вчинення, залишивши потерпілу особу малолітню дитину без надання відповідної допомоги. Хоча ця обставина є складовою пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, однак суд вважає за доцільне зауважити, що посткримінальна поведінка обвинуваченого може свідчити про наявність ризику вчинення обвинуваченим діянь, спрямованих на ухилення від суду. Крім того, суд враховує, що з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не закінчені й свідки сторони обвинувачення у судовому засіданні допитані не були. Тому суд вважає слушним посилання прокурора на наявність ризику позапроцесуального впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків сторони обвинувачення. Суд також бере до уваги, що об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, у тому числі за станом здоров`я, суду надано не було.

При цьому суд також вважає слушним зауважити, що доводи захисника з приводу позитивної характеристики обвинуваченого не спростовують доводи прокурора щодо наявності ризиків, передбачених кримінально-процесуальним законодавством. Натомість, оцінку обґрунтованості ризиків, які наводив прокурор, суд здійснив при постановленні ухвали від 06.02.2025. Тому суд вважає за недоцільне здійснювати їх повторний аналіз.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до переконання, що в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про зміну застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на проходження військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період - відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: