Справа № 545/4761/24
Провадження № 1-кп/545/311/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 рокум. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого- адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження №0000695 від 24.07.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець Полтавська область, Новосанжарський район, с. Дмитренки, неповна середня освіта, не одружений, малолітніх дітей на утриманні не маючий, тимчасово не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

22.07.2024 близько 22.00 год., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи поблизу господарства ОСОБА_7 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , керуючись раптово виниклим прямим умислом, направленим на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_8 не менше двох ударів долонями обох рук по щокам, а потім декілька ударів кулаками в область щелепи. Від вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_8 впав, а ОСОБА_5 в свою чергу продовжував наносити йому тілесні ушкодження у вигляді ударів кулаками в обличчя та ногами по тулубу і в область щелепи, спричинивши останньому близько 10 ударів.

Внаслідок вказаного умисного фізичного насильства ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черпно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому нижньої стінки лівої орбіти зі зміщенням, перелому нижньої щелепи в ділянці кута зліва та суглобового відростку справа зі зміщенням, перелому верхньощелепного синуса зліва, перелому кісток носу з деформацією носової перетинки, гематосинусу підшкірних гематом з субконьюнктивальними крововиливами очей та саден шкіри обличчя, які могли утворитись від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці рук, стиснуті в кулак, нога людини в тому числі і у взутті чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, не менш, як від двократної дії травмуючих факторів та можливо в строк і за обставин вказаних вище та які кваліфікуються лише в своїй сукупності, як ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (п.2.2.1., п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.).

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України визнав повністю. Пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при обставинах викладених в обвинувальному акті, щиросердно розкаявся у скоєному. Цивільний позов визнав повністю, зобов`язався виплатити матеріальну та моральну шкоду потерпілому в повному обсязі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , просив суд міру покарання своєму підзахисному без позбавлення волі, оскільки обвинувачений вину визнає в повному обсязі, розкаюється, попросив вибачення у потерпілого, проти задоволення цивільного позову не заперечує.

Потерпілий ОСОБА_8 , в судовому засіданні щодо міри покарання покладається на розсуд суду, не заперечує, щодо покарання без позбавлення волі, цивільний позов просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 думку прокурора, потерпілого, захисника обвинуваченого, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи, в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.

Суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_8 , дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим та потерпілим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні умисного кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України.

Дії ОСОБА_5 , суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України, як нанесення тілесних ушкоджень, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, усвідомлення своєї провини, яке виразилось в повному визнанні цивільного позову та намір виплатити матеріальну та моральну шкоду потерпілому.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

У ході судового розгляду встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_5 , вчинено нетяжкий злочин, він, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, не працевлаштований, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи всі обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також особу обвинуваченого, маючи на меті досягнення цілей, визначених ч. 2 ст.50 КК України, суд вважає, що для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів необхідне призначення покарання в межах санкції ч. 1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, який відверто визнав свою провину у вчиненому правопорушенні, в повному обсязі, висловлює щирий жаль з приводу цього та засуджує свою поведінку, думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, враховуючи, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого (ч. 2 ст. 50 КК України), що дає суду підстави дійти висновку про можливість його виправлення без реального відбування покарання.

Тільки таке покарання, на думку суду, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та відповідатиме загальним засадам призначення покарання, його меті та принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

При вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні суд зазначає наступне.

Потерпілим ОСОБА_8 заявлений цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, в якому він просить суд стягнути із обвинуваченого ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 50000,00 (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) грн. та матеріальну шкоду в розмірі 75060,90 (сімдесят п`ять тисяч шістдесят) гривень 90 коп.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник цивільний позов визнали у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Враховуючи той факт, що наслідком злочинних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_5 завдано потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження у результат чого він перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфасовського Полтавської обласної ради» з 23.07.2024 року по 23.08.04.2024 року, то суд вважає за необхідне позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_5 на його користь завданих матеріальних збитків задовольнити, в сумі 75060,90 гривень.

Стосовно заявленої вимоги потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

По справі встановлено, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_8 були завдані тілесні ушкодження, внаслідок чого йому було завдано моральну шкоду, яка виразилася в душевній травмі, психологічних стражданнях, вимушених змінах у його життєвих стосунках.

З урахуванням характеру, обсягу, тривалості душевних страждань, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану потерпілого ОСОБА_8 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, враховуючи повне визнання стороною обвинуваченого позовних вимог, суд вважає, що цивільний позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.

Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122 КК України та призначити покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 майнову шкоду у розмірі 75060 (сімдесят п`ять тисяч шістдесят) гривень 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

СуддяОСОБА_9