НІКОПОЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/7692/24
Провадження № 1-кп/0182/779/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, в залі суду в м.Нікополі Дніпропетровської області кримінальне провадження відомості про вчинення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000113 від 09.12.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь Дніпропетровська область, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого водієм в КП «Ритуал», не є депутатом та особою з інвалідністю, має статус УБД, на утриманні має малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа

1.ОСОБА_3 24.11.2024 приблизно о 21 год. 00 хв. на прохання знайомого ОСОБА_7 підвіз останнього та ОСОБА_8 в м.Нікополь Дніпропетровської області з с. Воля Нікопольського району Дніпропетровської області, спочатку підвізши ОСОБА_7 до місця мешкання та в подальшому підвізши ОСОБА_8 до буд. АДРЕСА_3 .

1.У невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 21 год. 30 хв. 24.11.2024, протягом поїздки у автомобілі який перебуває у користуванні ОСОБА_3 , у потерпілої ОСОБА_8 в салон автомобіля з кишені куртки випав належний їй мобільний телефон «VIVO Y20» та остання приблизно о 21 год. 30 хв. 24.11.2024 вийшовши з автомобіля поблизу буд.26 на вул.Електрометалургів в м.Нікополі із необачності залишила в салоні автомобіля належний їй мобільний телефон.

2.В подальшому, у невстановлений точний час, однак не пізніше 24.11.2024, ОСОБА_3 виявив в салоні зазначеного автомобіля мобільний телефон «VIVO Y20», належний потерпілі ОСОБА_8 . У цей момент у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь.

3.Так, 24.11.2024 ОСОБА_3 , діючи в умовах воєнного стану введеного в Україні Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, будучи обізнаним кому саме належить знайдене ним майно, а саме зазначений вище мобільний телефон, розуміючи, що місцезнаходження мобільного телефону відомо власнику, усвідомлюючи що не має на знайдене ним майно ні дійсного ні гаданого права, в порушення вимог ч.ч.1,2 ст.337 Цивільного кодексу України, не вжив відповідних заходів щодо знайденого майна, а саме не повернув його потерпілій ОСОБА_8 та не повідомив про знахідку до Національної поліції України або органу місцевого самоврядування, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись у відсутності свідків та очевидців, усвідомлюючи, що його дії носять протиправний характер, з корисливого мотиву, в умовах воєнного стану, заволодів належним потерпілій майном, а саме мобільний телефоном марки «VIVO», моделі «?20», ІМЕІ: 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 , вартістю 4580 грн 00 коп.

4.Після чого, ОСОБА_3 залишив у своїй власності зазначений вище мобільний телефон, який фактично не вийшов з володіння власника та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, а саме передав його ОСОБА_9 в рахунок погашення боргу перед останнім.

5.Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 таємно викрав майно в умовах воєнного стану, яке належить потерпілій ОСОБА_8 , чим завдав останній майнової шкоди на суму 4580,00 гривень.

6.Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання

7.26.12.2024 прокурор Нікопольської окружної прокуратури направив до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000113 від 09.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, разом з угодою про визнання винуватості укладеної 25.12.2024 в даному кримінальному провадженні в порядку статей 468, 469, 472 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) між прокурором ОСОБА_5 , з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_3 , з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_6 . Угода надійшла разом із заявою потерпілої ОСОБА_8 якою надано прокурору ОСОБА_5 письмову згоду на укладення вказаної угоди та зазначено про те, що заподіяна шкода відшкодована в повному обсязі, цивільний позов вона подавати не бажає, не заперечує проти призначення покарання з застосуванням ст.75 КК України.

8.Відповідно до даної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч.4 ст.185 КК України.

9.Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, та звільнення його від відбуття покарання з покладенням певних обов`язків, з урахуванням положень ст.75,76 КК України.

10.В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому, в угоді зазначена дата її складання та вона скріплена підписами сторін.

Позиція сторін кримінального провадження щодо затвердження угоди про визнання винуватості

11.У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 просили затвердити укладену угоду. При цьому обвинувачений зазначив, що повністю визнає свою вину, згоден з викладеними обставинами в обвинувальному акті, засвідчив добровільність укладення угоди та розуміння наслідків її укладення.

12.Прокурор також просив затвердити укладену угоду про визнання винуватості.

13.Потерпіла ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилась, у матеріалах справи наявна заява про розгляд угоди про визнання винуватості без її участі.

Мотиви, з яких Суд виходить при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керується

14.Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладення угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченого про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь - яких обставин, які примусили ОСОБА_3 погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з таких підстав.

15.Відповідно до положень ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена, зокрема, щодо тяжкого злочину. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

16.Згідно із обвинувальним актом, обвинуваченому ОСОБА_3 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, у вчиненні якого він визнав себе винуватим, яке враховуючи положення статті 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

17.При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, при цьому він має ряд прав, передбачених ч.4 ст.474 КПК України. Обвинувачений також правильно розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

18.Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

19.Вказана угода не суперечить вимогам КПК України та КК України, відповідає інтересам суспільства, не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Фактичні підстави для визнання винуватості наявні. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно.

20.Обвинувачений ОСОБА_3 погодився на призначення йому узгодженого покарання, яке з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого правопорушення, вчинено тяжкий злочин, обставин його вчинення, особи винного, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

21.Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження укладеної угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим за участі захисника і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку

22.Процесуальні витрати по справі за проведення судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/104-24/50238-ТВ від 12.12.2024 у сумі 1591 грн 80 коп., відповідно до статті 124 КПК України слід покласти на ОСОБА_3 .

23.Рішення про речові докази необхідно прийняти відповідно до статті 100 КПК України.

24.Цивільний позов по справі не заявлявся.

25.Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

26.Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

1.Затвердити угоду від 25.12.2024 про визнання винуватості укладену між прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності захисника ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України в кримінальному провадженні №0000113 від 09.12.2024.

2.ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України, і призначити йому узгоджене покарання в виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

3.Відповідно до ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, та поклавши на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

4.Початок випробувального терміну обчислювати з дня проголошення вироку.

5.Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати на користь держави за проведення експертизи на суму 1591 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна гривня) грн 80 коп.

6.Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирати.

7.Цивільний позов не заявлений.

8.Речові докази:

-мобільний телефон «VIVO Y20» 6/128Gb, ІМЕІ: 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 , визнаний речовим доказом в даному кримінальному провадженні та переданий на зберігання ОСОБА_8 залишити у її користуванні.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору та обвинуваченому. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя: ОСОБА_1