ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/7000/24 (1-кс/645/1702/24) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/28/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
13 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
підозрюваного - ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И Л А :
Поряд з цим цією ухвалою застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації, а саме заборонено підозрюваному у період з 22:00 год. до 06:00 год. залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора, слідчого, слідчого судді, суду в межах строку досудового розслідування до 22 січня 2025 року. Також на ОСОБА_7 покладено певні процесуальні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.
Не погодившись з таким рішенням слідчого судді прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.11.2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначав, що підозра, яка повідомлена ОСОБА_7 є обґрунтованою. Вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України. З урахуванням доведеності обґрунтованої підозри та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, їх тяжкість та особистої ситуації підозрюваного, прокурор вважав, що для досягнення цілей, визначених ст. 177 КПК України, стосовно підозрюваного ОСОБА_7 має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а також пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги та вважали оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
23.11.2024 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
24.11.2024 року старший слідчий СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_10 без визначенням розміру застави.
В обґрунтування клопотання слідчий посилалася на обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що підтверджувала наданими до клопотання доказами. Просив врахувати те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; може незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, а також посилалася на те, що застосування жодного із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2024 року в задоволенні клопотання прокурора відмовлено.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби та покладено на підозрюваного певні процесуальні обов`язки.
Обґрунтовуючи таке рішення слідчий суддя зазначив, що виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121КК України. Слідчий суддя встановив наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання слідчого, вважаючи його таким, що не відповідає особі підозрюваного, його соціального статусу та особистим характеристикам, та з врахуванням вимог ст. 492 КПК України, дійшов до висновку, що застосування іншого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу та буде належним чином відповідати вимогам законодавства України, з врахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 176 КПК України до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора.
Згідно ч.2 ст.181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі,на строк не більше двох місяців, як зазначено в ч. 6 ст. 181 КПК України. У разі необхідності, відповідно до ч.6 ст.194 КПК України, цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A,№ 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).
Вирішуючи клопотання по суті слідчий суддя виходив з того, що з урахуванням ризиків, доведених слідчим та прокурором та їх ступеня, однак недоведеністю неможливості застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, вважав можливим застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, з покладенням на нього процесуальних обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, виходячи з наступного.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121КК України.
Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Відповідно до вимог ч.1 п.п.4,5 ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором. Повідомлення має містити, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, в повідомленні про підозру ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України (арк. 17 18), вказано зміст підозри та правову кваліфікація кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється останній із зазначенням статей (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому дій, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у: показаннях свідків; протоколах огляду місця події; протоколі затримання; довідці з КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17»; показаннях підозрюваного.
Враховуючи такий обсяг відомостей судового провадження, який об`єктивно свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.
Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка відповідає вимогам ст.196 КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри та необхідності застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, який буде достатнім для запобігання ризикам, вказаним у клопотанні слідчого та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.
За викладених обставин у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, з покладенням на підозрюваного певних обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою; не відлучатись з населеного пункту, в якому він зареєстрований без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну в разі їх наявності, - в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладних на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дій, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того, суддею врахована практика ЄСПЛ, конкретні обставини кримінального провадження, суворість покарання, яка є суттєвим, проте не єдиним елементом, що має враховуватись під час обрання запобіжного заходу, не може слугувати підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу.
На час подання апеляційної скарги доводи прокурора щодо неефективності обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту у певний період доби, нічим не підтверджені, тобто відсутні відомості щодо порушення цього запобіжного заходу або спроб вчинити дії, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а тому, колегія суддів не може з ними погодитись.
Поряд з цим в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції сторона захисту повідомила, що потерпілий у цьому кримінальному провадженні допитаний органом досудового розслідування та повідомив, що дійсно він почав спричиняти підозрюваному фізичне насильство, а ОСОБА_7 у відповідь наніс йому удари ножом. Поряд з цим, посилались на негативний стан здоров`я ОСОБА_7 .
Такі твердження сторони захисту прокурор в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не заперечував.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, а доводи апеляційної скарги правильності цього висновку не спростовують.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.
Колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання на цьому етапі підозрюваному іншого запобіжного заходу, колегія суддів - не вбачає.
Керуючись ст. 392, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2024 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :