Справа № 643/2372/24
Провадження № 1-кп/643/288/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Харків

Московський районний суд міста Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002163 від 22.06.2023, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, -

в с т а н о в и в:

12.03.2024 до Московського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт в порядку ст. 291 КПК України по кримінальному провадженню за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16.02.2024 року стосовно ОСОБА_7 продовжений запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Строк дії ухвали до 24.03.2024.

Ухвалою від 13 березня 2024 року по кримінальному провадженню призначене підготовче засідання.

Ухвалою суду від 19 березня 2024 року задоволене клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо колегіального розгляду зазначеного кримінального провадження.

Ухвалою суду від 18 квітня 2024 року кримінальне провадження призначене до судового розгляду.

Ухвалою суду від 17 грудня 2024 року продовжено обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком з 17 грудня 2024 року до 17 лютого 2025 року.

Станом на 13.02.2025 справа по суті не розглянута.

В судовому засіданні прокурор звернулася з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, в якому просила задовольнити клопотання та продовжити строк застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: не залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово; прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілою, свідками, експертами, спеціалістами у даному кримінальному провадженні. В обгрунтування клопотання посилалася на ті обставини, що ОСОБА_7 органом досудового розслідування обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. 26.06.2023 року слідчим суддею Московського районного суду м. Харкова за клопотанням слідчого Харківського РУП № 2 ГУ НП в Харківській області відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.08.2023. Постановою в.о. керівника Салтівської окружної прокуратури м. Харкова від 16.08.2023 строки досудового розслідування по кримінальному провадженню продовжено до 3-х місяців, а саме до 24.09.2023. Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_8 від 18.08.2023 продовжено строки тримання під вартою до 24.09.2023. Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 15.09.2023 строки досудового розслідування по кримінальному провадженню продовжено до 6-ти місяців, а саме до 24.12.2023. 19.09.2023 ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова відносно ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.11.2023. Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2023 строки досудового розслідування по кримінальному провадженню продовжено до 9-ти місяців, а саме до 24.03.2024. 20.12.2023 ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Отримані на етапі досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб передбачений КПК України і вказують на причетність ОСОБА_9 до вчинення особливо тяжкого злочину проти життя особи, тобто на цей час наявні достатні приводи та підстави для обґрунтованої підозри останнього у вчиненні зазначеного злочину. Зазначене цілком узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Влох проти Польщі»). На даному етапі кримінального провадження сторона обвинувачення не просить суд вирішити питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Сторона обвинувачення на підставі оцінки сукупності отриманих доказів стверджує, що причетність особи до вчинення нею злочинів є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Вказане також знайшло своє відображення у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства», який вказав, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Також Європейський суд з прав людини у справі «Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Під час досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності ОСОБА_9 може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема: існує ризик вчинення ОСОБА_9 дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, максимальна санкція за який передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, та тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, останній буде переховуватися від органів досудового розслідування, з метою уникнення покарання. Крім того, вказаний ризик підтверджується і тим, що ОСОБА_9 усвідомлюючи невідворотність уникнення покарання, майже одразу, після вчинення особливо тяжкого злочину, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності, вирішив приховати обставини вчиненого ним вбивства, повідомивши медичному персоналу про різке погіршення стану здоров`я ОСОБА_10 , затримку дихання та необхідність проведення реанімаційних заходів. Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії ). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови). Аналізуючи вказаний ризик, слід звернути увагу на те, що обвинувачений не одружений, осіб на утриманні не має та в нього фактично відсутні стабільні соціальні зв`язки, які утримують останнього від спроби втечі. Існує ризик вчинення ОСОБА_9 дій, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на потерпілих, свідків. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні суспільно-небезпечного особливо тяжкого злочину проти життя особи, що посягає на визначену Конституцією України найвищу соціальну цінність, в тому числі із застосуванням удушення, може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на потерпілу - мати померлого, свідків, серед яких у тому числі є його знайомі та колеги по роботі, та їх місце мешкання та контакти підозрюваному відомі, які надали свідчення у кримінальному проваджені з метою зміни їх показів. Також, слід врахувати факт того, що ОСОБА_9 може незаконно впливати на свідків та потерпілу у вказаному кримінальному правопорушенні, з метою змусити останніх відмовитись від раніше наданих показів, щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, оскільки маючи процесуальний статус підозрюваного, останньому буде відомо місце мешкання свідків у вказаному кримінальному провадженні. Вказані обставини, з урахуванням доведеності обґрунтованої підозри та фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, їх тяжкості, унеможливлюють запобігання зазначеним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Таким чином, у разі не продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, можуть існувати ризики не процесуальної поведінки обвинуваченого, що в свою чергу свідчить про необхідність у продовженні строку застосування вищевказаного запобіжного заходу. Беручи до уваги те, що вищевказані обставини, які служили підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, своєї актуальності не втратили та виправдовують подальше застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_9 та, жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам, вчинені ним особливо тяжкі злочини.

Захисник адвокат ОСОБА_6 надав письмові заперечення на клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу цілодобового домашнього арешту ОСОБА_7 та просив змінити клопотання прокурора Харківської області про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді цілодобового домашнього арешту на домашній нічний арешт з 22-00 години до 6-00 години за адресою: АДРЕСА_1 , про що скласти відповідну ухвалу. В обгрунтування клопотання зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні, оскільки ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем праці та проживання характеризується позитивно, має постійне місце проживання, проживає з матір`ю пенсіонеркою. Мати обвинуваченого отримує пенсію 3845,70 грн. Обвинуваченому необхідно змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт, в зв`язку з тим, що у ОСОБА_7 та його матері недостатньо коштів для харчування, оплати комунальних послуг, купівлі ліків. Нічний домашній арешт дозволить його підзахисному знайти роботу та вижити в трудні часи.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання захисника.

Прокурор наполягала на задоволенні клопотання про продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, перевіривши доводи клопотань, прийшов до наступного.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно з ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 178, 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує, хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на це вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; оцінити, в тому числі, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого.

Статтею 181 КПК України передбачено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину (ст.12 КК України), суд, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, який офіційного джерела отримання заробітку немає та з метою забезпечення розгляду судом даного провадження, вбачає підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що достатньою мірою буде гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України. Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну поведінку.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції була допитана потерпіла ОСОБА_11 , однак на цей час судом по справі допитані не всі свідки, тому суд вважає існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, незаконний вплив на свідків, які є, зокрема, колишніми співробітниками обвинуваченого.

Таким чином, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж цілодобовий домашній арешт, в судовому засіданні не встановлено.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення зазначених дій.

Достовірність ризиків може бути встановлена шляхом перевірки відомостей про: 1) наявність документів, які дають змогу виїхати за межі країни; 2) майновий стан особи, який дає змогу існувати в умовах переховування, у тому числі за межами країни; 3) наявність громадянства іншої держави або документів, які дають право тимчасово чи постійно проживати на території іншої країни; 4) наявність членів родини, які проживають на території іншої країни та можуть надати тимчасовий чи постійний притулок; 5) наявність можливості (службове становище, безпосереднє знайомство, родинні зв`язки, матеріальний вплив тощо) впливу на свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; 6) інші обставини, які вказують на достовірність ризиків, - та повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин кожного кримінального провадження.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.

З його урахуванням, суд погоджується з доводами клопотання про наявність наступних ризиків:

(а) переховування від суду. Так, слід зауважити, що у рішенні ЄСПЛ «Loizidou проти Туреччини» від 18 грудня 1996 року (заява № 15318/89, п. 43, 53), у тому числі йшлося про події, що мали місце на території Республіки Кіпр під час окупації частини її території Туреччиною та судом було прямо зазначено, що норми Конвенції не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ та загального контексту проблеми.

Суд враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введений воєнний стан, який триває по цей час.

Введення в країні воєнного стану було обумовлено збройною агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, на думку суду, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Підсумовуючи наведене, суд зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05 серпня 2022 року).

Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v Bulgaria» від 26 червня 2001 року (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» від 25 квітня 2000 року (§ 76, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої може спробувати уникнути обвинувачений. Саме тому, на думку суду, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розслідування.

Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, суд враховує, що (1) обвинуваченому висунуто обвинувачення у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що в поєднанні (2) з даними про особу обвинуваченого, які з`ясовані судом, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику втечі.

Ознаку можливого переховування від органів досудового розслідування суд не розглядає, позаяк справа перебуває на етапі судового розгляду, тож у тому не має дійсної потреби та мети, які визначені п. 2, 3 ч. 3 ст. 132 КПК.

(b) впливу, оцінюючи наявність якого у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від потерпілих та свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик впливу зберігається до отримання показань наведених осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений, не будучи обмежений у спілкуванні із особами, яким відомі обставини вчинення злочинів, у яких він обвинувачується, може здійснювати на них вплив, зокрема, шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно наявність ризику впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Враховуючи вищенаведене, підстав для задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, а саме встановлення обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту суд не вбачає, оскільки наведені стороною захисту обставини не нівелюють ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, та не спростовує висновків суду щодо доцільності продовження застосування до обвинуваченого цілодобового домашнього арешту.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 , на даному етапі розгляду кримінального провадження, не встановлено та сторонами не доведено.

Крім цього, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж цілодобовий домашній арешт, в судовому засіданні не встановлено.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 177, 178, 181, 194, 205, 331, 376 ч.2 КПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну цілодобового домашнього арешту на нічний домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком з 13 лютого 2025 року до 13 квітня 2025 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Харків, такі обов`язки:

1) не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово без дозволу суду, окрім випадків необхідної евакуації або з метою запобігти загрозі життю чи здоров`ю, а також випадків, пов`язаних з необхідністю надання невідкладної швидкої медичної допомоги у разі обгрунтованого погіршення стану здоров`я;

2) за першою вимогою з`являтись до суду;

3) утриматися від спілкування з потерпілою, свідками, експертами, спеціалістами у даному кримінальному провадженні;

4) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання.

Ухвала про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду.

Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому та прокурору для контролю за її виконанням.

Копію ухвали направити Відділу поліції № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Повну ухвалу суду оголосити о 16.45 год. 18 лютого 2025 р.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3