Справа № 165/713/23 Провадження №11-кп/802/108/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників обвинуваченого - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000128 від 20 лютого 2023 року, за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 06 вересня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Нововолинська Волинської області, українець, громадянин України, освіта професійно-технічна, одружений, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, інвалідом І-ІІ групи не являється, не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.336 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Речові докази: копії документів щодо військовозобов`язаного ОСОБА_7 , оригінал розписки про отримання повістки ОСОБА_7 , які знаходиться у матеріалах кримінального провадження - вирішено залишити у матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи з 18.04.2018 року на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) як військовозобов`язаний, будучи визнаним військово-лікарською комісією придатним до проходження військової служби, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, 26.10.2022 року об 11 годині 45 хвилині особисто отримав повістку про необхідність прибуття на 12 годину 00 хвилин 28.10.2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , для подальшого призову за мобілізацією в розпорядження командира військової частини в складі команди НОМЕР_1 , для проходження військової служби під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України №65/2022 від 24.02.2022 року "Про загальну мобілізацію". Проте, ОСОБА_7 , всупереч вимогам ст.65 Конституції України, ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 року "Про загальну мобілізацію", з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином попередженим про необхідність прибуття, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, ухилився від призову за мобілізацією та не прибув на 12 годину 00 хвилин 28.10.2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , для відправлення у команді НОМЕР_1 до військової частини для проходження військової служби під час мобілізації.

Таким чином, своїми діями, що виразились в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України (а.с.130-134).

В поданій апеляційній скарзі захисники обвинуваченого вважають, що суд першої інстанції проводив судовий розгляд упереджено, необ`єктивно і не всебічно. Суд надав перевагу стороні обвинувачення, обмежив сторону захисту в можливості реалізувати свої процесуальні права, зокрема, позбавив можливості подавати захистом докази, не приймав до уваги клопотання і тим самим не надав можливості стороні захисту довести і обґрунтувати свою позицію.

Вважають, що в матеріалах кримінального провадження та доказах, які надавалисьстороною обвинувачення в суді, відсутні будь які письмові докази того, щопочинаючи з 18.04.2022 року до 26.10.2022 року ОСОБА_7 направлялись, вручались повістки про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого призову за мобілізацією.

Крім цього як на досудовому слідстві, так і в суді обвинувачений ОСОБА_7 надавав показання, що будь яких повісток з ІНФОРМАЦІЯ_3 він не отримував, місця проживання не змінював. 26.10.2022 року він сам прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою отримання документа, підтвердження про наявність військового квитка, для подачі заяви у РАЦС. Після цього працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 вручили йому бойову повістку на 28.10.2022 року, хоча він їм повідомляв, просив щоб перенесли вказану дату, такяк його одруженняпризначено на 29.10.2022 рік. Після реєстрації шлюбу він особисто приносив до ІНФОРМАЦІЯ_3 свідоцтво про одруження, але йому повідомили, що відносно нього буде порушено кримінальне провадження за ухилення від призову.

Крім цього у вироку не зазначено чому суд взяв до уваги показання ОСОБА_11 , а відхилив показання обвинуваченого ОСОБА_7 . Вважають, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України.

Просять скасувати вирок від 06.09.2024 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст.336 КК України і призначити новий розгляд у суді першої інстанції (а.с.137-142).

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого та його захисників, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечила доводи апеляційної скарги, просила вирок залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисників обвинуваченого не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно правил ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції були дотримані.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 за ст.336 КК України, місцевий суд проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Приписами статті 392 КПК України регламентовано, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення за обставин вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ст.336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

При цьому, посилання сторони захисту в апеляційній скарзі про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вони спростовується сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, які були досліджені судом першої інстанції і, яким була надана відповідна юридична оцінка в розумінні ст.94 КПК України.

Як встановлено в ході судового розгляду провадження місцевим судом, і з цим погоджується апеляційний суд, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним вказаного кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами, які колегія суддів вважає належними та допустимими в розумінні положень ст.84, ст.85 та ч.1 ст.86 КПК України.

Так, ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення наступними доказами:

-письмовою заявою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20.02.2023 року до начальника ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України (а.с.63-67);

-рапортом від 20.02.2023 року про реєстрацію заяви, яка була зареєстрована канцелярією ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області вх. №519/2023 (а.с.62);

-копією витягу з ЄРДР від 20.02.20223 року, якою підтверджується, що було внесено відомості до ЄРДР про те, що 26.10.2022 року військовозобов`язаний ОСОБА_7 , отримавши повістку про мобілізацію, 28.10.2022 року не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправлення на військову службу, тим самим ухилився від призову по мобілізації (а.с.61);

-копією довідки позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії від 19.09.2022 року №89/1632 визнаний ОСОБА_7 придатним до військової служби (а.с.88);

-копією картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_7 (а.с.89-90);

-копією військового квитка виданого на ім`я ОСОБА_7 (а.с.91-101);

-копією облікової картки до військового квитка на ім`я ОСОБА_7 підтверджується, що останній є військовозобов`язаним (а.с.102-103).

Вищезазначені копії документів, які були надані начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.85) на вимогу слідчого (а.с.84), було оглянуто (а.с.104), визнано речовими доказами, та приєднано до матеріалів кримінального провадження (а.с.105).

Оригіналом розписки підтверджується, що ОСОБА_7 26.10.2022 року об 11 годині 45 хвилин отримав повістку на відправку (бойову повістку), команда № НОМЕР_2 , ВОС №790037А, та ознайомлений з положеннями ст.336 КК України (зворот а.с.109), про що свідчать його підписи. (а.с.109). Вищезазначений документ було оглянуто (а.с.107) та приєднано до матеріалів кримінального провадження у якості речового доказу (а.с.108).

При цьому, апеляційний суд вважає, що вищевказані докази були зібрані цілком в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

В суді першої інстанції була допитана свідокОСОБА_12 , яка показала, що з 09.09.2022 року по червень 2024 року працювала спеціалістом відділу мобілізаційної роботи у ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ). Обвинуваченому ОСОБА_7 у жовтні 2022 року в кімнаті ІНФОРМАЦІЯ_5 (9 кабінет) вона вручала бойову повістку, на яке саме число вона не пам`ятає. Він заперечував щодо отримання повістки, обґрунтовуючи тим, що у нього вагітна наречена, і він не хоче її залишати. Зазначила, що чула також, що обвинувачений в коридорі такі ж самі заперечення висловлював і начальникові відділу. Вказала, що їй відомо, що ОСОБА_7 по бойовій повістці, у визначений у ній час до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 не з`явився. В подальшому обвинуваченому неодноразово виписувались повістки про з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_3, однак жодна з них вручена йому не була, оскільки останній за місцем проживання, реєстрації був відсутній. Повідомила, що одруження, та/або народження дитини не можуть слугувати підставами для відстрочки під час мобілізації.

Таким чином, вказаний свідок підтвердила, що ОСОБА_7 була вручена повістка про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , 28.10.2022 року. Про її отримання останній розписався, при цьому без поважних причин не з`явився до центру укомплектування.

Окрім того, як встановлено судом, сторона захисту не заперечує тих обставин, що ОСОБА_7 будучи визнаний ВЛК придатним до військової служби та 26.10.2022 отримавши повістку про необхідність явки на 12:00 годину 28.10.2022 до пункту збору ІНФОРМАЦІЯ_3, розташованого в АДРЕСА_2 для подальшого проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, не з`явився за викликом. При цьому, поважних причин свої неявки він не навів, а в суді першої інстанції вказав те, що не прибув, оскільки на 29.10.22 року було заплановано одруження із наречено, яка була вагітною, та вже невдовзі мала народити дитину.

Крім цього, ОСОБА_7 не заперечував і не заперечує той факт, що будь-яких документів про те, що він не є придатним чи обмежено придатним до військової служби, а також має право на відстроку від призову на військову службу, не має.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, а також містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню, в основу вироку, та доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

Проаналізувавши вищевказані докази як окремо кожен так і у їх сукупності, колегія суддів вважає, що ними доводяться ті обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду належними і допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

При цьому, апеляційні доводи захисників обвинуваченого про те, що ОСОБА_7 не вчиняв інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, із посиланням на те, що повістка, яка йому була вручена 26.10.2022 року на 28.10.2022 року і не з`явився до пункту збору ІНФОРМАЦІЯ_3, для подальшого проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, та відправки до військової частини у складі команди до в/ч НОМЕР_1 у зв`язку із поважною причиною (одруження 29.10.2022 року), є цілком безпідставними з огляду на таке.

Так, відповідно до ст.65 Конституції України захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Такі положення основного закону дублюються в ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року - на всій території України введено воєнний стан, строк дії якого Указом Президента України продовжено.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України - оголошено про проведення загальної мобілізації.

За положеннями Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Умисне ухилення від такого обов`язку під час війни створює негативні наслідки та тенденції в суспільстві та підриває обороноздатність держави.

Вимогами ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни - військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

Таким чином, чинне законодавство визначає, що громадяни зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях. При цьому, слід зазначити, що у законодавстві жодним чином не визначено такого поняття як «бойова повістка», як про це зазначає захисник обвинуваченого.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України (ухилення від призову за мобілізацією), проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.

Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст.336 КК України є особа що підлягає мобілізації. Це є громадяни, що підлягають на час мобілізації призову на військову службу і отримали повістку або мобілізаційне розпорядження.

Апеляційний суд звертає увагу, що чинним законодавством встановлено ряд поважних причин, за яких громадяни України можуть не з`явитися до РТЦК, за наявності підтверджуючих документів, а саме: смерть близького родича, хвороба або необхідність догляду за хворими близькими родичами, здійснення стосовно військовозобов`язаного чи резервіста кримінального провадження, а також застосування до нього адміністративного стягнення або кримінального покарання, яке робить неможливим його прибуття, потрапляння під вплив надзвичайної ситуації, яка виникла під час призову і стала перешкодою своєчасному прибуттю.

Разом з тим, даних про такі обставини обвинуваченим та його захисниками не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту, викладені в поданій апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду провадження, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції за положеннями ст.ст. 412, 415 КПК України, як про це просить сторона захисту, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів та наведеними мотивами.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду, перевіривши вирок в частині призначеного покарання, приходить до переконання, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим. Покарання призначене з урахуванням положень ст.50, 65 КК України.

Апеляційний суд вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту, а тому, їх слід залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_7 - без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 06 вересня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: