У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.

при секретарі судового засідання Вереш А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород заяву ОСОБА_1 про повернення особистих речей, вилучених у кримінальній справі №308/12373/15-к,-

ВСТАНОВИВ:

22.10.2018 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла заява ОСОБА_1 про повернення особистих речей, вилучених у кримінальній справі №308/12373/15-к.

Згідно поданої заяви, заявник просить суд розглянути питання про повернення його особистих речей, а саме: ланцюжок золотий з хрестиком та мобільний телефон айфон 6, які проходять по кримінальному провадженні №308/12373/15-к.

Заявник ОСОБА_1 в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Прокурор в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали заяви, приходжу до висновку, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні судді Ужгородського міськрайонного суду Бенца К.К. перебувала кримінальна справа №308/12373/15-к.

Судом встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду від 20 грудня 2016 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,4 ст. 185 КК України і призначено йому покарання: за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 2 (два) роки позбавлення волі; за ч.4 ст. 185 КК України у вигляді 6 (шість) років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття призначено ОСОБА_1 покарання у вигляді 6 (шість ) років позбавлення волі. Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу щодо ОСОБА_1 залишено без змін - заставу. Строк відбування покарання ОСОБА_1 рахувати з моменту його затримання та приведення вироку до виконання. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України і призначено йому покарання за ч.4 ст. 185 КК України у вигляді 6 (шість) років позбавлення волі. Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу щодо ОСОБА_2 залишено без змін - заставу. Строк відбування покарання ОСОБА_2 рахувати з моменту його затримання та приведення вироку до виконання. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України і призначено йому покарання за ч.4 ст. 185 КК України у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України призначено ОСОБА_3 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Соломянського районного суду м. Києва від 29.03.2012 року зміненого ухвалою апеляційного суду м.Києва від 19.07.2012 року та остаточно до відбуття призначено покарання у вигляді - 6 /шість/ років і 1 /один/ місяць позбавлення волі. Даним вироком також вирішено долю речових доказів наявних у даній справі.

Судом встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 03.07.2018 року змінені апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , захисника адвоката Штельмашенко О.А. подані в інтересах обвинувачених ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 - задоволено. Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2016 щодо ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , в частині призначеного покарання змінено. Пом`якшено призначене ОСОБА_1 , покарання за ч. 4 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_1 , призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ст.75КК України ОСОБА_1 , звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. На підставі п. п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_1 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання та роботи. Пом`якшено призначене ОСОБА_2 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі. На підставі ст.75КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. На підставі п. п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_2 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання та роботи. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено частково. Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2016 щодо ОСОБА_3 - скасовано, а кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.4 ст. 185 КК України закрито на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з його смертю. У решті вирок суду від 20.12.2016 - залишено без змін.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Питання щодо зберігання речових доказів і документів у кримінальному провадженні врегульоване статтею 100 КПК України.

Так, згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому:

1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю);

2) гроші, цінності та інше майно, які призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, конфіскуються;

3) майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується;

4) майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання;

5) гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно - небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;

6) гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються;

6-1) майно (грошові кошти або інше майно, а також доходи від них) засудженого за вчинення корупційного злочину, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, його пов`язаної особи конфіскується, якщо в суді не підтверджено законність підстав набуття прав на таке майно.

З оглянутих матеріалів кримінальної справи вбачається, що майно, особисті речі ОСОБА_1 , а саме: мобільний телефон айфон 6 під час проведення будь-яких слідчих дій органом досудового розслідування не вилучався, а також на стадії досудового розслідування не визнався речовим доказом у даному кримінальному провадженні, доказів зворотного суду не надано.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 18.08.2015 року було накладено арешт на речі, зокрема ювелірні вироби жовтого кольору, а саме ланцюжок на якому наявний хрест із биркою на якій наявний підпис « ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ланцюжок, Арт.100г., золото 585, вага 5,78, розмір 50,0, ціна, ДСТУ3527-97, які на момент огляду знаходилися у поліетиленовому прозорому пакеті.

Постанови органу досудового розслідування про визнання речовим доказом ланцюжка на якому наявний хрест із биркою та мобільного телефону айфон 6 матеріали справи не містять.

Разом з тим , заявник ОСОБА_1 не долучив до заяви про повернення особистих речей, вилучених у кримінальній справі №308/12373/15-к доказів про визнання речей а саме: ланцюжок золотий з хрестиком та мобільний телефон айфон 6 речовими доказами у кримінальній справі №308/12373/15-к, а також відсутні докази звернення ОСОБА_1 до органу досудового розслідування із заявами про повернення своїх особистих речей .

Окрім того, необхідно зазначити, що в наявних у розпорядженні суду матеріалах справи відсутня, а ОСОБА_1 не надано достатньої інформації щодо того чи вилучались дані речі, чи звертався з вимогою про їх повернення та чи приймалось органом досудового розслідування рішення про відмову у поверненні таких речей, що перешкоджає суду задовольнити відповідну заяву ОСОБА_1 .

Статтею 368 КПК України пердбачено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: 1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; 3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; 4) чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; 5) чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; 6) яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати, які обов`язки слід покласти на особу в разі її звільнення від відбування покарання з випробуванням; 7) чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку; 7-1) чи є підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру; 8) чи вчинив обвинувачений кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності; 9) чи є підстави для застосування до обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, примусового заходу медичного характеру, передбаченого частиною другою статті 94 Кримінального кодексу України; 10) чи слід у випадках, передбачених статтею 96 Кримінального кодексу України, застосувати до обвинуваченого примусове лікування; 11) чи необхідно призначити неповнолітньому громадського вихователя; 12) що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; 13) на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; 14) як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.4 ст 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються: 1) у разі визнання особи виправданою - прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання; рішення про закриття провадження щодо юридичної особи; рішення про поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження; рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили; рішення щодо речових доказів і документів; рішення щодо процесуальних витрат; строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження; порядок отримання копій вироку та інші відомості;

Вирок набрав законної сили. Під час ухвалення вироку від 20 грудня 2016 року судом вирішено питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні.

Також у відповідності до п.5 ч.9 ст.100 КПК України гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно - небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

За наведених обставин, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про повернення особистих речей, вилучених у кримінальній справі №308/12373/15-к не підлягає до задоволення з підстав та мотивів наведених вище.

Керуючись ст.ст. 100, 537, 539 КПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення особистих речей, вилучених у кримінальній справі №308/12373/15-к відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Закарпатського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца