Справа № 464/2147/24
пр.№ 1-кп/464/240/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові, в режимі відеоконференції, обвинувальний акт у кримінальному провадження, внесеному 21 березня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000248 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Торецьк Донецької області, українець, громадянин України, з середньою освітою, не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , згідно зі ст.89 КК України такий, що судимості немає,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , 20 березня 2024 близько 21:25 год, перебуваючи біля входу у приміщенні ТЦ «ВАМ», що за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 62, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, в умовах воєнного стану, під приводом огляду та подальшого придбання мобільного телефону потерпілої ОСОБА_6 , отримав від останньої її мобільний телефон марки «iPhone 11 Pro», IMEI1: НОМЕР_1 , серії: НОМЕР_5 чорного кольору, вартістю 13 500 гривень, який знаходився у силіконовому чохлі, рожевого кольору, вартістю 200 гривень, та в подальшому утримуючи його в руках, не реагуючи на вимогу потерпілої зупинитися та повернути її мобільний телефон втік з місця події з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_4 , спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 13 700 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного правопорушення за викладених обставин визнав повністю, щиро розкаявся та надав показання, якими повністю підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, просив суд суворо не карати.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав можливим обмежитися лише допитом обвинуваченого та з`ясуванням даних про його особу. При цьому судом обвинуваченому було роз`яснено, що в цьому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 кваліфіковано правильно за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану. Правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння учасниками судового провадження не оспорюється.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 на підставі ст.ст.65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення проти власності, який згідно зі ст.12 КК України, є тяжким злочином, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, його поведінка при розгляді в суді кримінального провадження за спрощеним порядком; відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який раніше, згідно ст.89 КК України, не судимий, його молодий вік, є неодруженим, відсутність міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований; на обліку в КНП ПМР «Пустомитівська лікарня» не перебуває; за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у межах санкції статті, що буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Таке покарання узгоджується зі стороною обвинувачення та на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час та після його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного. Суд, застосовуючи положення ст.69 КК при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Поряд з цим, визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриття кримінального правопорушення не можуть в даному випадку істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Відтак, правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, на підставі ст.69 КК України суд не знаходить.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання і обмеження у вільному пересуванні працівниками поліції, а саме 01 грудня 2024 року.

Розглядаючи заявлений цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого заподіяної майнової шкоди в розмірі 8 000,00 грн та 7 000,00 грн моральної шкоди, суд дійшов наступного.

Згідно із ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч.5 ст.128 КПК України).

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону ч.1 ст.1177 ЦК України. За положеннями ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як передбачено ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у: душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; приниженні честі та гідності фізичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 639/2981/19).

Частиною 1 статті 129 КПК України передбачено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Тому з урахуванням наведених вище підстав і мотивів, визнання відповідачем цивільного позову, такий підлягає задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої майнової та моральної шкоди.

Запобіжний захід, який обирався обвинуваченому у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Накладені слідчим суддею арешти, суд скасовує згідно з правилами ч.4 ст.174 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів вирішити в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374, 532, ч.15 ст.615 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 01 грудня 2024 року, зарахувавши у строк основного покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 01 грудня 2024 року до набрання вироком законної сили з розрахунком один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) заподіяну майнову шкоду в розмірі 8 000,00 грн та 7 000,00 грн моральної шкоди.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази:

- мобільний телефон «iPhone 11 Pro» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 серії НОМЕР_5 (корпус чорного кольору), силіконовим чохлом рожевого кольору - повернути потерпілій ОСОБА_6 , скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 03 квітня 2024 року;

- взуття чорного кольору із підошвою білого кольору на п`ятці та чоловічі штани широкого крою чорного кольору - повернути обвинуваченому ОСОБА_4 , скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 03 квітня 2024 року;

- компакт-диск із записом камери відеоспостереження з місця події залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30 днів з дня його проголошення. Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку, з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку після проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1