Справа №
Провадження № 1-кп/375/135/24

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року смт. Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у с. Рокитне Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000898 від 06 березня 2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Рокитне Рокитнянського району Київської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною середньою освітою, одруженого, на утриманні дітей не має, не працюючого, раніше не судимого, РНОКПП - НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2023 року близько 11 години, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 проходив по АДРЕСА_1 .

В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на вчинення крадіжки цінних речей з будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , так як завідомо знав, що останній відсутній за місцем свого проживання у зв`язку з проходженням військової служби в Збройних Силах України.

13.12.2023 близько 11 години 15 хвилин реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном ОСОБА_5 підійшовши до подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 та переконавшись у відсутності сторонніх осіб, керуючись корисливим мотивом, відчинив металевий засув на вхідній хвіртці та ввійшов на подвір`я будинку.

В подальшому ОСОБА_5 перебуваючи на території подвір`я відшукав металевий лом та підійшовши до вхідних дверей будинку, застосовуючи фізичну силу, зірвав замок із вхідних дверей будинку звільнивши собі таким чином безперешкодний прохід до приміщення будинку.

З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, спрямованого на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_5 діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 та продовженого Указом Президента України №734/2023 від 06.11.2023, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3429-ІХ від 08.11.2023 проник до приміщення будинку де під час огляду кімнат виявив планшет марки «Lenovo» Tab М10 Plus 3rd Gen IMEI: 24740 вартістю 7 791 гривня 03 копійки та револьвер ZBROIA флобера PROFI-4.5" вартістю 5 902 гривні 23 копійки належних ОСОБА_6 , які поклав до власної кишені та залишив місце вчинення ним кримінального правопорушення, таким чином здійснивши їх крадіжку.

Після цього ОСОБА_5 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, а саме подарував їх своїй дружині ОСОБА_7 , не обізнаній в злочинних діях ОСОБА_5 .

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 13 693 гривні 26 копійок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому правопорушення, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що 13 грудня 2023 року вертався додому з магазину в с. Телешівка Білоцерківського району Київської області та проходив по АДРЕСА_1 . Побачив будинок, де проживає його знайомий ОСОБА_6 , та вирішив зайти до нього в гості та перепитати як останній проходить військову службу в лавах ЗСУ. Підійшовши до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 зрозумів, що в будинку нікого немає та в цей час у нього виник злочинний умисел на незаконне заволодиння чужим майном.. Відчинив металевий засув на вхідній хвіртці та зайшов на подвір`я будинку, де побачив на теріторії вищевказаного подвір`я металевий лом.. За допомогою металевого лому ОСОБА_5 , застосовуючи фізичну силу, зірвав замок на вхідної двері будинку, чим забезпечив собі вільний прохід до будинку. З метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, з корисливих мотивів, діючи умисно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 проник до будинку АДРЕСА_1 , де на столі побачиа планшет марки «Lenovo» та револьвер Zbroia флобера Profi-4.5, які поклав до своєї кишені, після покинув місце вчинення кримінального правопорушення та пішов до свого дому. Викрадений планшет та револьвер він подарував своїй дружині ОСОБА_7 , не обізнаній в його злочинних діях. Перед потерпілим просить вибачення. З приводу скоєного жалкує, просив суворо не наказувати.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просив суд визнати ОСОБА_5 винуватим та призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням ст. 75 КК України та вирішити питання щодо речових доказів. При цьому прокурор просив урахувати таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття та відсутність обтяжуючих обставин. Просив звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.

Оскільки обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор, також не оспорював фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочинів, які ніким не оспорюються.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності. Просив призначити покарання на розсуд суду. З огляду на що, суд, заслухавши думку учасників судового провадження та переконавшись в тому, що за відсутності потерпілого можливо з`ясувати всі обставини, що мають значення для розгляду кримінального провадження дійшов висновку про розгляд кримінального провадження у його відсутність.

Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та частково дослідивши матеріали кримінального провадження, у тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд, відповідно до положень ст. 66 КК України визнає щире каяття, добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому.

Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також при призначенні обвинуваченому покарання судом враховується думка потерпілого, який на адресу суду надав заяву в якій зазначив, що не має до обвинуваченого претензій матеріального характеру та просить суд не призначати обвинуваченому покарання пов`язане із позбавленням волі.

Згідно роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні №15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання, в тому числі і в межах санкції закону про кримінальну відповідальність, суд керується висновками Верховного Суду, зазначеними у постанові від 01.02.2018 року по справі №634/609/15-к.

Зокрема в цій постанові Верховним Судом сформульовано правовий висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За таких обставин, судом враховано ті обставини, що ОСОБА_5 критично ставиться до скоєного, що свідчить про намір стати на шлях виправлення та перевиховання, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога, на військовому обліку військовозобов`язаних запасу у ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно. Разом з тим, потерпілий не наполягав на суворому покаранні обвинуваченого, державний обвинувач висловив думку про можливість призначення покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі визначеному санкцією частини 4 статті 185 КК України та можливістю застосування до нього ст. 75 КК України.

З огляду на вищевказане, суд приходить до переконання, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень буде покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, оскільки такий вид покарання відзначається досить сильним караним змістом, що ефективно використовується як засіб впливу на особу, яка вчинила злочин, що не становить великої суспільної небезпеки.

Проаналізувавши докази матеріалів кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , стану його здоров`я, сімейного стану, обставини скоєного кримінального правопорушення, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, і вважає можливим застосувати до нього дію ст.75 КК України, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2024 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_5 з метою приводу до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, 25 травня 2024 року об 11 годині 45 хвилин уповноваженою особою затримано ОСОБА_5 ..

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.05.2024 року до обвинуваченого ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосований стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, враховуючи призначене судом покарання, суд вважає за необхідне змінити на особисте зобов`язання з покладенням на нього зобов`язання до набрання вироком законної сили не відлучатись з с. Телешівка Білоцерківського району Київської області без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку прокласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку.

Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбутого покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення в період з 25 травня 2024 року по 20 грудня 2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили з тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» - змінити на особисте зобов`язання та зобов`язати його не відлучатись з с. Телешівка Білоцерківського району Київської області без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, негайно звільнити його з під варти в залі суду після проголошення вироку.

Речові докази:

- планшет марки «Lenovo» Tab М10 Plus 3rd Gen IMEI: 24740, що переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області відповідно до квитанції про тримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 35 від 11.03.2024, - повернути потерпілому ОСОБА_6 за належністю;

- револьвер ZBROIA флобера PROFI-4.5", що переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області відповідно до квитанції про тримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 29 від 07.03.2024, - повернути потерпілому ОСОБА_6 за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Київського апеляційного суду через Рокитнянський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1