Справа № 487/1166/25
Провадження № 1-кс/487/1980/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання начальника відділення СВ Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 16.10.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001548, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Начальник відділення СВ Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_6 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, погодженим прокурором, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 16.10.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001548 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, з можливістю внесення застави у розмірі 121 120 гривень.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, які, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років. Тобто, ОСОБА_5 , враховуючи покарання, яке йому загрожує у разі засудження, може ухилитись від органів досудового розслідування та, в подальшому, від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а, враховуючи відсутність сім`ї та утриманців, інших стійких соціальних зв`язків, які б могли його стримувати за адресою фактичного проживання, робить даний ризик об`єктивним. Перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, підозрюваний ОСОБА_5 матиме можливість перетнути державний кордон з іншою державою, оскільки наразі продовжує тривати воєнний стан, цілодобово триває збройна агресія з боку російської федерації, наявна велика кількість осіб, що перетинають кордон, а в деяких місцевостях взагалі відсутні межі територіальної цілісності, ОСОБА_5 може спробувати уникнути кримінальної відповідальності та бути непоміченим при перетині державного кордону. У зв`язку з цим, у правоохоронних органів України фактично не буде можливості затримати останнього, а тому, існує ризик переховування ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності. Таким чином, є достатні підстави вважати, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Окрім цього, ОСОБА_5 відомі анкетні дані учасників кримінального провадження, що дає можливість йому, у разі не обрання запобіжного заходу, пов`язаного із триманням під вартою, зустрітись із вказаними особами поза межами кримінального процесуального судочинства та психологічним чином, умовлянням або погрозами, змушувати їх змінити свої покази. Таким чином, є достатні підстави вважати, що наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також, підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки станом на теперішній час триває проведення слідчих (розшукових) дій, досудове розслідування не завершено, а отже підозрюваний може штучно затягувати проведення досудового розслідування та/або судового розгляду, шляхом, зокрема, неявки за викликом до органу досудового розслідування/прокуратури та/або суду, розголошувати відомості результатів досудового розслідування, що призведе до його неповноти, втрати доказів вини обвинуваченого тощо. Таким чином, є достатні підстави вважати, що наявний ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_5 не має постійного джерела доходів, підозрюється у скоєні кримінального правопорушення, пов`язаного із незаконним збутом бойових припасів та вогнепальної зброї, що передбачає наявність корисливого мотиву в його діях. Також, враховуючи антисоціальний спосіб життя ОСОБА_5 , та той факт, що до Заводського районного суду міста Миколаєва (справа №487/1524/25, провадження №1-кп/487/475/25) 13.03.2025 направлено для розгляду обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, дають підстави вважати, що підозрюваний може скоїти нові умисні злочини. Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити свою злочинну протиправну діяльність, пов`язану з незаконним поводженням з вогнепальною зброєю та бойовими припасами. Сторона обвинувачення вважає, що викладенні обставини є достатніми для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з передбачених більш м`яких запобіжних заходів, не дасть змоги запобігти наведеним вище ризикам. Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, скоєння злочину у період воєнного стану, сторона обвинувачення вважає, що до останнього при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно визначити суму застави у вигляді 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В судовому засіданні прокурор зазначила, що відповідно до норм ч. 5 ст. 182 КПК України відносно ОСОБА_5 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави не менше 500 000 гривень з урахуванням вчинення злочину в умовах воєнного стану.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, наголосив на тому, що ризики, зазначені у клопотанні, є необгрунтованими. Просив обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обрати мінімальний розмір застави.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та пояснив, що він частково визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, але збутом вогнепальної зброї та бойових припасів не займався та таких не придбавав. Зазначив, що приміщення, в якому проводився обшук, належить йому та у нього був доступ, але звідки там бойові припаси він не знає. Крім того, ОСОБА_5 повідомив, що працював водієм бензовозу на початку війни, потім займався волонтерством 2 роки. З огляду на вказані обставини, ОСОБА_5 просив обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001548 від 16.10.2024, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно статті 178 Цивільного кодексу України зазначено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до положень постанови Верховної Ради України № 2471 від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна» зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян без відповідного на те дозволу.

Відповідно до Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від № 622 від 21 серпня 1998 року, визначено, що придбання, зберігання та використання вогнепальної зброї, боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів здійснюється лише на підставі спеціальних дозволів.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення проти громадської безпеки.

Так, у невстановлені під час досудового розслідування дату, час та місці, у невстановленої особи, ОСОБА_5 , діючи без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав бойову ручну осколкову гранту оборонної дії типу Ф-1, яка є вибуховим пристроєм, що належить до категорії боєприпасів та складається з корпусу оборонної ручної осколкової гранати типу Ф-1 та підривача - уніфікованого запалу дистанційної дії типу УЗРГМ-2, яку незаконно переніс до приміщення контейнеру для перевезення вантажу під №515, який стаціонарно розміщений на території АГК «Парма», за адресою: місто Миколаїв, вулиця Індустріальна, №10, де в подальшому незаконно її зберігав.

16.10.2024 приблизно о 13:00 годині, більш точного часу під час проведеного досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_5 , діючи з корисливим мотивом, не маючи передбаченого законом дозволу, перебуваючи на території АГК «Парма», за адресою: місто Миколаїв, вулиця Індустріальна, №10, незаконно збув ОСОБА_7 за грошову винагороду у сумі 1700 гривень корпус оборонної ручної осколкової гранати типу Ф-1 та підривач - уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ-2, які при конструктивному поєднанні утворюють вибуховий пристрій промислового виготовлення військового призначення - оборонну осколкову ручну гранату Ф-1, яка відноситься до бойових припасів основного призначення.

Крім того, ОСОБА_5 , у невстановлені під час досудового розслідування дату час та місці, у невстановленої особи, діючи без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав пістолет, який являється ненормативною стрілецькою вогнепальною зброєю, виготовленою шляхом переробки шумового (стартового) пістолету «STALKER MOD 914 - UK № НОМЕР_1 », шляхом видалення захисного елементу з каналу ствола та закриттям газовідвідного отвору в стволі сплавом металу.

Вказану вогнепальну зброю ОСОБА_5 незаконно переніс до місця своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де в подальшому зберігав без передбаченого законом дозволу.

Так, 15.11.2024, о 16:01 годині, ОСОБА_5 , діючи з корисливим мотивом, не маючи передбаченого законом дозволу, біля квартири АДРЕСА_2 , незаконно збув ОСОБА_7 за грошову винагороду у сумі 1500 гривень пістолет, який являється ненормативною стрілецькою вогнепальною зброєю, виготовленою шляхом переробки шумового (стартового) пістолету «STALKER MOD 914 - UK № НОМЕР_1 », шляхом видалення захисного елементу з каналу ствола та закриттям газовідвідного отвору в стволі сплавом металу.

Крім того, ОСОБА_5 , у невстановлені під час досудового розслідування дату час та місці, у невстановленої особи, діючи без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав 37 патронів калібру 5,45 мм., які являються бойовими припасами.

Вказані бойові припаси ОСОБА_5 незаконно переніс до місця свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де в подальшому зберігав без передбаченого законом дозволу.

Так, 31.01.2025, приблизно об 14:00 годині, більш точного часу під час проведеного досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_5 , діючи з корисливим мотивом, не маючи передбаченого законом дозволу, біля будинку АДРЕСА_4 , незаконно збув ОСОБА_7 за грошову винагороду у сумі 1000 гривень 37 патронів калібру 5,45 мм., які належать до військових боєприпасів стрілецької вогнепальної зброї.

Крім того, ОСОБА_5 у невстановлені під час досудового розслідування дату час та місці, у невстановленої особи, діючи без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав 2 корпуси гранат РГД-5, та два підривача типу УЗРГМ-2, які незаконно переніс до приміщення контейнеру для перевезення вантажу під №515, який стаціонарно розміщений на території АГК «Парма», за адресою: місто Миколаїв, вулиця Індустріальна, №10, де в подальшому, не маючи передбаченого законом дозволу, незаконно зберігав до моменту їх вилучення працівниками правоохоронних органів.

Так, 25.03.2025 в період часу з 13:42 по 15:46 години на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва було проведено обшук контейнеру для перевезення вантажу під №515, який стаціонарно розміщений на території АГК «Парма», за адресою: місто Миколаїв, вулиця Індустріальна, №10, яким користується ОСОБА_5 , під час проведення якого було виявлено та вилучено 2 корпуси гранати РГД-5, які, згідно довідки про категорію небезпечності виявлених вибухових речовин, відносяться до ІІІ категорії обмежено небезпечний, та 2 підривача типу УЗРГМ-2, які згідно довідки про категорію небезпечності виявлених вибухових речовин відносяться до ІІ категорії небезпечний.

26.03.2025 слідчим слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_8 в порядку ст.ст. 208-211, 213 КПК України затриманий ОСОБА_5 , якому 26.03.2025 повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні, носінні та збуті вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також необхідність застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовується наступними доказами, зібраними під час досудового розслідування та наявними в матеріалах кримінального провадження: рапортом про реєстрацію кримінального правопорушення; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 16.10.2024, де зазначено, що 16.10.2024 ОСОБА_5 продав йому корпус гранти Ф-1 із підривачем за 1700 гривень; протоколом огляду предметів корпусу гранати типу Ф-1 та підривача типу УЗРГМ-2, виданих ОСОБА_7 ; висновком експерта №СЕ-19/115-24/21287-ВТХ від 19.02.2025, де зазначено, що видані ОСОБА_7 предмети, це корпус оборонної ручної осколкової гранати типу Ф-1 та підривач - уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ-2, які при конструктивному поєднанні утворюють вибуховий пристрій промислового виготовлення військового призначення - оборонну осколкову ручну гранату Ф-1, яка відноситься до бойових припасів основного призначення; протоколом контролю за вчиненням злочину від 16.11.2024, де описано хід контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі вогнепальної зброї у ОСОБА_5 , яка мала місце 15.11.2024; висновком експерта №СЕ-19/115-24/21257-БЛ від 21.11.2024, де вказано, що предмет виданий ОСОБА_7 являється ненормативною стрілецькою вогнепальною зброєю, виготовленою шляхом переробки шумового (стартового) пістолету «STALKER MOD 914 - UK № НОМЕР_1 », шляхом видалення захисного елементу з каналу ствола та закриттям газовідвідного отвору в стволі сплавом металлу; протоколом контролю за вчиненням злочину від 01.01.2025, де описано хід контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі бойових припасів у ОСОБА_5 , яка мала місце 31.01.2025; висновком експерта №СЕ-19/115-24/21257-БЛ від 05.02.2025, де вказано, що предмети у кількості 37 шт. належать до військових боєприпасів стрілецької вогнепальної зброї, калібру 5,45 мм; протоколом обшуку контейнеру для перевезення вантажу під №515, який стаціонарно розміщений на території АГК «Парма», за адресою: місто Миколаїв, вулиця Індустріальна, №10, та який перебуває у власності ОСОБА_5 , в ході якого, серед іншого, виявлено 2 корпуси гранати РГД-5, та 2 підривача типу УЗРГМ-2; довідками щодо категорії небезпечності, виданими працівниками УВТС ГУНП в Миколаївській області.

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Щодо ризиків, зазначених у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 1 ст. 263 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Отже, відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , є тяжким, яке передбачає можливість реального позбавлення волі на строк до 7 років, що дає підстави вважати, що підозрюваний з метою ухилення від кримінального покарання може переховуватися від органів досудового слідства та суду, тому існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також прокурором у судовому засіданні доведено, що існує ризик, передбачений пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_5 на свідків. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Крім того, ОСОБА_5 не має постійного джерела доходів, підозрюється у скоєні кримінального правопорушення, пов`язаного із незаконним збутом бойових припасів та вогнепальної зброї, що передбачає наявність корисливого мотиву в його діях. Наразі до Заводського районного суду міста Миколаєва (справа №487/1524/25, провадження №1-кп/487/475/25) 13.03.2025 направлено для розгляду обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України. Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а сааме: підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити свою злочинну протиправну діяльність, пов`язану з незаконним поводженням з вогнепальною зброєю та бойовими припасами.

Наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором в судовому засіданні не доведено, а отже він до уваги не береться.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, в разі визнання підозрюваного винуватим йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , який народився у 1976 році; на обліку за станом здоров`я не перебуває, інвалідність не встановлювалась. Крім того, слідчим суддею враховуються: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_5 розлучений, має дитину 2013 року народження, яка проживає з матір`ю. ОСОБА_5 має професійно-технічну освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , разом із співмешканкою та її дитиною 2013 року народження. ОСОБА_5 працює неофіційно, офіційне джерело доходу - відсутнє. На час кримінального правопорушення відносно ОСОБА_5 направлено до Заводського районного суду міста Миколаєва обвинувальний акт за ч. 4 ст. 185 КК України. Раніше не судимий згідно ст. 89 КК України.

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства з урахуванням дати затримання та повідомлення про підозру (26.03.2025 року), оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантію його належної процесуальної поведінки на даній стадії кримінального провадження, отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу, на чому наголошувала сторона захисту, на даній стадії кримінального провадження відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 КПК України будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 КПК України.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення. (ч. 3 ст. 182 КПК України).

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 КПК України, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. (ч. 7 ст. 182 КПК України).

Розмір застави, з одного боку, повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обв`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного ОСОБА_5 , даних про його особу та встановлених під час розгляду клопотання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для визначення застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка достатньою мірою гарантує виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірною для нього, оскільки застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, враховуючи характер та специфіку інкримінованих діянь, багатоепізодінсть, тяжкість покарання, передбаченого за вчинення тяжкого злочину, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; здійснення дій, спрямованих на незаконне збагачення, в період воєнного стану, що свідчить про його підвищену соціальну небезпеку.

Наявність виключних випадків, які б свідчили про те, що застава у визначеному розмірі не здатна забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов?язків, стороною обвинувачення, згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, не доведена та слідчим суддею, в ході розгляду клопотання, не встановлена.

У разі внесення застави згідно ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, а також виконувати обов`язки, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 309, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання начальника відділення СВ Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.05.2025 року включно.

Визначити розмір застави, після внесення якої підозрюваний ОСОБА_5 повинен бути звільнений з-під варти, в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень 00 копійок.

У разі звільнення під заставу, зобов`язати ОСОБА_5 виконувати наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, а саме: міста Миколаєва Миколаївської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утриматися від спілкування зі свідками за виключенням випадків спільної участі у проведенні слідчих дій у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити та попередити підозрюваного, що з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

За невиконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, на підозрюваного може бути накладено грошове стягнення у розмірі: від 0,25 до 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого, прокурора; від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено 28.03.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1