Провадження № 1-кс/344/8566/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0002221 від 19.08.2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором, в обгрунтування якого покликався на те, що слідчим відділом Управління СБ України в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002221 від 19.08.2024 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 194 КК України, за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1 ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 113, ч.1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України спеціальні служби російської федерації проводять спеціальні операції, спрямовані на підрив національної безпеки України, її національних інтересів, ліквідацію української державності та знищення української ідентичності, провокування проявів екстремізму, панічних настроїв у суспільстві, загострення і дестабілізацію суспільно-політичної та соціально-економічної ситуації в Україні.

Починаючи з кінця травня 2024 року спеціальними службами російської федерації розпочато операцію, спрямовану на знищення шляхом підпалів майна, особливо автомобілів, військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань.

Метою вказаних дій є перезавантаження української контррозвідки, відволікання її від більш серйозних агентів російської федерації, формування стану тривоги, страху в населення України, заподіяння майнової шкоди військовослужбовцям Збройних Сил України. Вербування осіб до вчинення злочинів часто відбувається під приводом боротьби з ТЦК та СП, щоб перешкодити мобілізаційні діяльності. Для організації здійснення підпалів автомобілів, якими користуються військовослужбовці Збройних Сил України, волонтери, використовуються соціальні мережі, Telegram канали, бази даних боржників.

На початку серпня 2024 року ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Івано-Франківську, переглядаючи закриті форуми в застосунку «Telegram», виявила оголошення користувача месенджеру «Telegram» з нік-неймом « ОСОБА_10 » з пропозицією отримання грошової винагороди за певну роботу. Зацікавившись даним оголошенням, ОСОБА_7 в застосунку «Telegram» написала користувачу месенджеру «Telegram» з нік-неймом « ОСОБА_10 » який вид роботи необхідно виконати.

Користувач месенджеру «Telegram» з нік-неймом « ОСОБА_10 » письмово повідомив про те, що за певні суми необхідно вчиняти підпали майна критичної інфраструктури та військовослужбовців Збройних Сил України, особливо автомобілів.

Про зміст даної пропозиції ОСОБА_7 повідомила свого знайомого ОСОБА_9 , переславши посилання на оголошення користувача месенджеру «Telegram» з нік-неймом « ОСОБА_10 » на його мобільний телефон.

ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер пропозицій користувача месенджеру «Telegram» з нік-неймом « ОСОБА_10 », з корисливих мотивів надали згоду вчиняти підпали автомобілів за грошову винагороду.

Тоді ж ОСОБА_9 через застосунок «Telegram» зателефонував користувачу месенджеру «Telegram» з нік-неймом « ОСОБА_10 » та висловив згоду на вчинення підпалу автомобілів, які за зовнішніми ознаками належать військовослужбовцям Збройних Сил України та інших військових формувань. У відповідь користувач месенджеру «Telegram» з нік-неймом « ОСОБА_10 » надав їм детальні інструкції з приводу вчинення підпалів автомобілів, наголосив на необхідності провести розвідку, тобто знайти автомобіль, який по зовнішнім ознакам належить військовослужбовцям ЗСУ, сфотографувати його, надіслати фото автомобіля через застосунок «Telegram» йому на погодження, а потім дотримуючись засобів конспірації підпалити його та зафіксувати процес підпалу за допомогою відеозйомки.

У подальшому користувач месенджеру «Telegram» з нік-неймом « ОСОБА_10 » зателефонував до ОСОБА_9 та запропонував йому підшукати автомобіль, який за зовнішніми ознаками належить військовослужбовцю ЗСУ, та підпалити його за грошову винагороду. ОСОБА_9 повторно, з корисливих мотивів, надав згоду на знищення чужого майна шляхом підпалу автомобіля.

У серпні 2024 року (точна дата невстановлена) ОСОБА_9 у м. Івано-Франківську біля будинку № 14 по вулиці О. Довженка побачив автомобіль марки «Peugeot 307 sw», захисного, темно-зеленого кольору, реєстраційний номер Республіки Польща « НОМЕР_1 », який належить колишньому старшому інспектору полку спеціального призначення НПУ «Сафарі», засновнику ГО «Об`єднаний ветеранський простір» ОСОБА_11 , сфотографував його та через застосунок «Telegram» переслав фото невстановленій особі на ім`я « ОСОБА_10 » для погодження з ним підпалу.

Отримавши згоду користувача месенджеру «Telegram» з нік-неймом « ОСОБА_10 » на вчинення злочину, ОСОБА_9 , підшукуючи засоби для вчинення підпалу, на заправній станції, розташованій в м. Івано-Франківську, вулиця Л. Ребета, купив 2 літри бензину та заховав пляшку з бензином на балконі у квартирі за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

18 серпня 2024 року ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та невстановлена особа на ім`я ОСОБА_12 у вечірню пору доби перебували в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . У ході спілкування ОСОБА_5 дізнався, що ОСОБА_9 виношує злочинні наміри щодо підпалу найближчим часом транспортного засобу за матеріальну винагороду.

ОСОБА_9 , вчиняючи готування до злочину, підшукуючи співучасників, запропонував ОСОБА_5 взяти участь в підпалі автомобіля за грошову винагороду.

ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що підпал автомобіля є кримінально-карним злочином, умисно, з корисливою метою погодився вчинити його, тобто ОСОБА_9 та ОСОБА_5 в присутності ОСОБА_7 вступили в попередню змову на вчинення злочину.

Діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 19.08.2024, близько 04:00 год, взявши з собою пляшку з бензином, залишили житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, прибули до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , неподалік якого був припаркований автомобіль марки «Peugeot 307 sw», захисного, темно-зеленого забарвлення, реєстраційний номер Республіки Польща « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_11 .

У подальшому, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 підійшли до транспортного засобу марки «Peugeot 307 sw», захисного, темно-зеленого забарвлення, реєстраційний номер Республіки Польща « НОМЕР_1 ». Реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_9 умисно, з корисливою метою, облив вітрове скло даного автомобіля легкозаймистою речовиною (бензином) та підпалив її. В цей час ОСОБА_5 , діючи згідно попередньої злочинної домовленості та розподілу ролей, використовуючи мобільний телефон з відеокамерою, зафіксував момент підпалу та горіння автомобіля, після чого вони зникли з місця вчинення злочину та повернулися до попереднього місця свого перебування. Внаслідок пожежі вогнем було повністю знищено моторний відсік, кузов та салон автомобіля.

Ранком 19.08.2024, приблизно о 07 год, ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 залишили житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та прибули до житлового приміщення, де тимчасово проживає ОСОБА_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи за вищезазначеною адресою, ОСОБА_9 , використовуючи застосунок «Telegram», відправив зроблений ОСОБА_13 відеозапис підпалу автомобіля «Peugeot 307 sw», захисного, темно-зеленого забарвлення, реєстраційний номер Республіки Польща « НОМЕР_1 », невстановленому досудовим розслідуванням користувачу месенджеру «Telegram» з нік-неймом « ОСОБА_10 », який ним було переглянуто.

Цього ж дня, близько 11:00 год, невстановлений досудовим розслідуванням користувач месенджеру «Telegram» з нік-неймом « ОСОБА_10 » в якості оплати за вчиненні підпалу автомобіля здійснив грошовий переказ в сумі 37000 грн на картку банку «А-банк», яка була в користуванні ОСОБА_7 , та оформлена на невстановлену досудовим розслідуванням особу. У подальшому з картки «А-Банк» ОСОБА_7 здійснено переказ певної суми грошей на платіжну картку ОСОБА_5 , а також поповнено його рахунок в застосунку «Онлайн казино», всього на загальну суму 5000 грн.

Внаслідок підпалу автомобіля ОСОБА_11 спричинено майнову шкоду на суму 61500 грн.

З огляду на викладене, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного знищення або пошкодження чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, тобто в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

04 грудня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

04 грудня 2024 року о 11 год 40 хв ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 615 КПК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показами підозрюваних, даними слідчого експерименту, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

У відповідності до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 194 КК України, цього Кодексу відносяться до категорії тяжких злочинів, санкція статті передбачає максимальне покарання за його вчинення десять років позбавлення.

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 176, п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1 - 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки вищевказана особа усвідомлює про можливість покарання за вчинення злочину;

- п. 2 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- п. 3 незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших осіб, яким відомі обставини вчинення кримінального правопорушення у цьому ж кримінальному провадженні;

- п. 4 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні злочину проти проти власності. В свою чергу, ОСОБА_5 , знаючи інших співучасників, перебуваючи на волі, може розголошувати інформацію про хід досудового розслідування та приховувати докази їхніх злочинних дій;

- п. 5 вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину проти власності, зможе вчинити інші кримінальні правопорушення проти власності.

У зв`язку з наведеним застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали з підстав, викладених в ньому, просили клопотання задовольнити та застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання та просили відмовити в його задоволенні, та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_14 , згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як встановлено слідчим суддею, 04 грудня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

04 грудня 2024 року о 11 год 40 хв ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 615 КПК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджується показами підозрюваних, даними слідчого експерименту, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

У відповідності до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 194 КК України, цього Кодексу відносяться до категорії тяжких злочинів, санкція статті передбачає максимальне покарання за його вчинення десять років позбавлення.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження та інших матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177КПК України:

- п. 1 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки вищевказана особа усвідомлює про можливість покарання за вчинення злочину;

- п. 2 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- п. 3 незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших осіб, яким відомі обставини вчинення кримінального правопорушення у цьому ж кримінальному провадженні;

- п. 4 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні злочину проти проти власності. В свою чергу, ОСОБА_5 , знаючи інших співучасників, перебуваючи на волі, може розголошувати інформацію про хід досудового розслідування та приховувати докази їхніх злочинних дій;

- п. 5 вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину проти власності, зможе вчинити інші кримінальні правопорушення проти власності.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, який згідно ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років, обрання більш м`якого запобіжного заходу не являється за можливе, оскільки цього буде недостатньо для запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в т.ч. шляхом розголошення іншим, не встановленим на даний час слідством особам, інформації про хід досудового розслідування та приховування доказів їх злочинних дій.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, згідно ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний може вплинути на свідків, які разом з ним розпивали алкогольні напої в день події шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором доведено існування частини зазначених у клопотанні ризиків.

Крім того, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

В ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором доведено, що в даному кримінальному провадженні, враховуючи конкретні його обставини та інкриміновану ОСОБА_5 участь у кримінальному правопорушенні, наслідки даного правопорушення, щодо підозрюваного неможливим є застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання тим ризикам, існування яких доведено в судовому засіданні.

На думку слідчого судді, застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, цілодобового домашнього арешту, як про це клопотали сторона захисту, не унеможливить прояву встановлених слідчим суддею ризиків, та не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629-631 цього Кодексу.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260,261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Вирішуючи питання щодо визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слідчий суддя враховує відношення самого підозрюваного до інкримінованих йому дій, його вік, стан здоров`я, відсутність офіційного доходу.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя вважає за необхідне в рамках даного кримінального провадження визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, враховую практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 за інкримінований злочин, характер та обставини його вчинення.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, мотив кримінального правопорушення, тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному, вважаю за необхідне визначити заставу в межах 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242 240,00 гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі, за висновком слідчого судді, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Окрім цього, слідчий суддя відповідно до ч.3 ст.183 КПК України вважає за необхідне, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки, визначені ч.5 ст.194 КПК України.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задовольнити та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в межах 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242 240 гривень 00 коп., з покладенням на підозрюваного передбачених у ст. 194 КПК України додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

На підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 31січня 2025 року включно.

Взяти підозрюваного ОСОБА_5 під варту в залі суду, а тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Розмір застави визначити в межах 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242 240 гривень 00 коп., яка може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду (одержувач: ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код: 26289647, банк: ДКСУ України, м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA158 201 720 355 259 002 000 002 265).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- не залишати без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду Івано-Франківської області;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено і підписано 10.12.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_15