УХВАЛА

13 січня 2025року

м. Київ

справа № 638/2634/23

провадження № 51-4938 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 3 жовтня 2024 року,

установила:

ОСОБА_4 звертався з касаційною скаргою про перевірку згаданих судових рішень у касаційному порядку. Подану скаргу через її невідповідність ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд) від 12 листопада 2024 року було залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. У рішенні Суду також було зазначено, у чому саме полягали допущені недоліки скарги, і те, що у разі невиконання вимог згаданої норми права в установлений строк касаційна скарга повертається особі, яка її подала. Крім того, засудженому було роз`яснено, що для складання касаційної скарги він може звернутись за правничою допомогою до центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги в порядку, передбаченому Законом України від 2 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правничу допомогу».

У межах наданого строку ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції. Проте, як убачається зі змісту нової касаційної скарги, при її поданні не усунуто недоліків, на які вказував Суд в ухвалі від 12 листопада 2024 року та котрі стосувались змістової частини звернення.

Беручи до уваги правила п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно повернути авторові на таких підставах.

Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України право на касаційне оскарження забезпечується у визначених законом випадках.

Приводом для ревізії судових рішень у касаційному порядку є звернення особи, зміст якого має кореспондуватися з нормативним урегулюванням.

У юридичному аспекті касаційна скарга - це документ, який перевіряється і розглядається Судом із урахуванням ч. 2 ст. 433 КПК, тобто насамперед у межах позиції скаржника та її правового обґрунтування. Тому в ст. 427 цього Кодексу законодавець установив конкретні вимоги до змісту скарги, наслідком недодержання яких є її повернення.

За положеннями згаданої статті, скаржник повинен умотивувати свою позицію та вимогу, сформульовану відповідно до ст. 436 КПК, зазначивши, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень з огляду на підстави для їх зміни або скасування судом касаційної інстанції, визначені в ст. 438 цього Кодексу. Тобто в скарзі необхідно відобразити, які конкретні статті закону порушили суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оспорювані рішення. Це зумовлено принципом юридичної визначеності й корелюється з ч. 3 ст. 442 КПК.

Цього скаржник не врахував при зверненні.

Так, у поданій новій касаційній скарзі, її автор, спираючись на ч. 1 ст. 409 КПК, просить визнати незаконними оспорювані рішення і на підставі ст. 415 цього Кодексу направити кримінальну справу до суду першої інстанції. Однак у юридичному аспекті така вимога не узгоджується зі ст. 436 КПК (повноваження суду касаційної інстанції). Адже залишено поза увагою те, що ст. 409 КПК передбачено повноваження суду апеляційної інстанції, положеннями ст. 415 цього Кодексу визначено підстави на яких вказаний суд скасовує рішення місцевого, а підстави для скасування чи зміни судових рішень за наслідками розгляду касаційної скарги законодавець закріпив у ч. 1 ст. 438 КПК.

Водночас засудженим не викладено обґрунтування незаконності вироку й необхідності його скасування чи зміни на підставах, передбачених згаданою нормою процесуального права, з огляду на положення статей 370, 374, 412, 413 КПК. Скаржник також не зазначає, яких законодавчих приписів не додержав суд першої інстанції та неправильно їх застосував, натомість по суті заперечує встановлені фактичні обставини, котрі в силу ст. 433 КПК не ревізуються в порядку касаційної процедури.

Попри те, що вирок переглядався апеляційним судом у касаційній скарзі не наведено в аспекті положень гл. 31 КПК доводів, які би свідчили про істотні порушення при здійсненні апеляційного провадження та зумовлюють обов`язкове скасування оспорюваної ухвали. Разом із цим автор скарги не вказує яких аргументів сторони захисту не розглянув апеляційний суд і не дав на них відповідей у своєму рішенні.

Отже, вимог ст. 427 КПК не виконано.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 429 КПК передбачено повернення касаційної скарги, якщо особа не усунула в установлений строк недоліків касаційної скарги, яку було залишено без руху. А тому, подану касаційну скаргу, належить повернути авторові.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 3 жовтня 2024 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3