ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3414/25 (1-кс/638/849/25) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/417/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника

власника майна - адвокат ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 березня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000350 від 25.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування за №0000350 від 25.02.2025 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України.

Згідно цієї ухвали, накладено арешт на вилучене майно під час проведення обшуку від 27.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме мобільний телефон червоного кольору ТМ «Apple», моделі «Iphone 12» по кримінальному провадженню за № 0000350 від 25.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України.

Місцем зберігання арештованого майна мобільного телефона, визначено камеру зберігання речових доказів Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області.

На зазначену ухвалу слідчого судді, представник власника майна адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна та повернути телефон його власнику.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 посилався на те, що обшук у квартирі був проведений незаконно, оскільки ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення ошуку містить суперечності, а також не містить відомостей про те хто саме має процесуальне право проводити цей обшук та що саме необхідно відшукати під час обшуку. Поряд з цим посилався на практику ЄСПЛ. Вказує, що вилучений телефон не був оглянутий для встановлення ознак, передбачених ст. 98 КК України, а тому постанова про визнання речовим доказом, на його думку, є невмотивованою та необґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а також пояснення прокурора, яка заперечувала щодо її задоволення та вважала ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області здійснює досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000350 від 25.02.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України.

28.02.2025 року прокурор звернувся до слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням, в якому просив накласти арешт на мобільний телефон, який був вилучений під час обшуку від 27.02.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначав, що 25.02.2025 до Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від ОСОБА_8 про те, що 25.02.2025 невстановлена особа, шляхом проникнення до приміщення кв. АДРЕСА_2 , таємно здійснила крадіжку грошових коштів в сумі 770 000 доларів США, належних її бабусі ОСОБА_9 , чим останній спричинено матеріальної шкоди в особливо великому розмірі. В ході досудового розслідування було допитано в якості потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка пояснила що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перед смертю склав заповіт на розподілення спільного майна подружжя, а саме між своєю дружиною (потерпіла ОСОБА_9 ), сином ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (онучкою від другого сина ОСОБА_12 , який помер у 2018 році). Серед спадщини були грошові кошти в сумі близько 770 000 доларів США, які зберігались готівкою у сейфі, який був встановлений у комірній кімнаті за місцем мешкання потерпілої. Вказану суму грошових коштів потерпіла ОСОБА_9 востаннє бачила в сейфі 09.12.2024, під час того, як до їх квартири приїздив їх син ОСОБА_11 . Він перераховував гроші у присутності потерпілої, після чого поклав гроші до сейфу, який зачинив на ключ та даний ключ віддав потерпілій, яка з цього часу до сейфу не заглядала. Крім цього, потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що з 09.12.2024 вона майже не залишала без нагляду квартиру та ключ від сейфа, окрім кількох разів, коли 07.02.2025 їздила з рідними до кладовища де поховано її чоловіка та 13.02.2025 коли їздила до лікарні у супроводі своєї невістки - колишньої дружини свого сина ( ОСОБА_11 ) ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відсутні були близько години. Також потерпіла зазначила, що ключи від її квартири були і у її сина, ОСОБА_11 , і у його колишньої дружини ОСОБА_13 , з якою вони підтримували дружні стосунки. До того ж, потерпіла ОСОБА_9 після смерті свого чоловіка на прохання ОСОБА_11 та ОСОБА_13 передала їм свій паспорт та інші документи, необхідні для оформлення пенсії її померлого чоловіка. 25.02.2025 до потерпілої приїхала її онука ОСОБА_8 , щоб забрати ОСОБА_9 до себе в м. Київ, та під час збирання речей вони відчинили сейф та виявили відсутність у ньому грошових коштів, після чого ОСОБА_8 зателефонувала до поліції та повідомила про скоєння злочину за фактом таємного викрадення майна, а саме грошових коштів в сумі близько 770 000 доларів США та зазначила те, що у вказаному сейфі також відсутні документи нотаріально завіреного заповіту ОСОБА_10 щодо розподілу його спадщини між членами родини. Допитана в якості свідка ОСОБА_8 підтвердила покази потерпілої ОСОБА_9 та заявила, що вони із ОСОБА_9 у крадіжці вищевказаних грошових коштів підозрюють ОСОБА_11 , котрий з невідомих причин перестав відповідати на їх дзвінки, також на дзвінки перестала відповідати ОСОБА_13 .

Поряд з цим, прокурор зазначав, що 27.02.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова було проведено обшук, в ході якого у ОСОБА_13 було вилучено мобільний телефон червоного кольору ТМ «Apple», моделі «Iphone 12». На час звернення з клопотанням. На думку прокурора, були підстави вважати, що вилучений у ОСОБА_13 27.02.2025 протоколом обшуку вищевказаний мобільний телефон червоного кольору ТМ «Apple», моделі «Iphone 12», міг зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, необхідні для проведення ряду судових експертиз.

У зв`язку з чим прокурор просив накласти арешт на вилучений під час складання протоколу обшуку від 27.02.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний телефон червоного кольору ТМ «Apple», моделі «Iphone 12».

Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання прокурора, слідчий суддя суду першої інстанції мотивував таке рішення тим, що прокурором доведено, що накладення арешту на майно необхідне з метою забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування, досягнення дієвості кримінального провадження, встановлення всіх об`єктивних обставин у кримінальному провадженні, та осіб, які причетні о вчинення правопорушення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, оскільки рішення щодо задоволення клопотання прокурора ґрунтується на нормах чинного КПК України.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність мобільного телефону ознакам речових доказів, оскільки він може містити на собі сліди скоєння кримінального правопорушення або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор повідомив, що 04.04.2025 року у кримінальному провадженні була призначена експертиза цього телефону з метою встановленні існування відомостей, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Також прокурор зазначила, що після проведення експертизи, телефон може бути повернутий власнику, у разі відсутності відомостей причетності до цього кримінального правопорушення.

Крім того, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом або доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Мобільний телефон підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для арешту майна з підстав того, що воно не містить на собі слідів злочину, а також про необґрунтованість ухвали слідчого суді про надання обшуку не ґрунтуються на матеріалах провадження, оскільки мобільний телефон, вилучений під час обшуку, відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України.

Крім того, належить врахувати, що в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник власника майна зазначав, що під час вилучення мобільного телефону його власник не надав уповноваженим особам доступу до цього телефону. Тобто не надавав код доступу до нього.

Поряд з цим, представник власника майна не заперечували того, що органом досудового розслідування викликався власник майна для надання паролів від телефону, однак останній відмовився надати відповідні паролі.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що такі дії власника телефона об`єктивно обумовлювали призначення органом досудового розслідування відповідних експертиз.

Крім того, належить врахувати те, що ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2025 року було задоволено клопотання слідчого СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області про проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 у межах кримінального провадження № 0000350 від 25.02.2025 року.

З відомостей цієї ухвали об`єктивно вбачається, що слідчий в межах кримінального провадження звернувся з клопотанням до слідчого судді про проведення обшуку у квартирі та зазначав фактичні обставини кримінального правопорушення та відомості про ймовірних осіб, які можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема просив провести обшук у зазначеній квартирі для виявлення та вилучення грошових коштів, документів на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мобільних телефонів, електронних носіїв інформації (флешнакопичувачів, CD DVD дисків, тощо), записних книжок, блокнотів, чорнових записів.

Задовольнивши клопотання слідчого, слідчий суддя погодився з відомостями, які були зазначені в цьому клопотанні, атому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Поряд з цим, належить врахувати, що ухвала слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2025 року не була скасована та набрала законної сили, що свідчить про те, що працівники поліції законно здійснювали обшук вищезазначеної квартири.

Крім цього, з відомостей витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань (арк. 18) вбачається, що до групи слідчих, які здійснюють досудове розслідування входить, в тому числі, слідчий ОСОБА_14 .

Відповідно до відомостей протоколу обшуку від 27 лютого 2025 року вбачається, що обшук проводив старший слідчий СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 .

Враховуючи такі відомості, колегія суддів дійшла висновку, що обшук проведено уповноваженою особою, а такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Враховуючи те, що у кримінальному провадженні призначена експертиза, питання належності мобільного телефону, а також можливості існування відомостей, які можуть міститись в цьому мобільному телефоні і мати відношення до цього кримінального правопорушення, належить з`ясовувати в межах досудового розслідування, враховуючи відомості, які зазначені прокурором в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи такі відомості, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити власнику майна, що він не позбавлений можливості звертатись до суду першої інстанції з клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту майна, враховуючи можливість використання їх як доказу у кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником майна, ані його представником не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 376, 392, 395, 404, 405, 407 ч.3 п.1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 березня 2025 року- залишити без змін.

Роз`яснити, що власник майна не позбавлений процесуальної можливості звертатись з клопотанням в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України за наявністю певних процесуальних підстав.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді: