Провадження № 11-кп/4808/116/25
Категорія ч.4 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000991 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.4 ст. 185 КК України - позбавлення волі на строк п`ять років.

- за ч.1 ст. 357 КК України штраф в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом повного складання покарань остаточно призначено обвинуваченому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень - у виді позбавлення волі на строк п`ять років та у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, який відповідно до вимог ч.3 ст.72 КК України ухвалено виконувати самостійно.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання ОСОБА_8 - позбавлення волі на строк п`ять років.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме з 17.06.2024 року, зарахувавши в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, а також привласнення офіційного документа з корисливих мотивів.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, 10.04.2024, при невстановлених слідством обставинах та часі, ОСОБА_8 , перебуваючи по вул.Вовчинецька, у м. Івано-Франківську, побачив банківську карту AT «Універсал Банк» НОМЕР_1 , держателем якої є ОСОБА_10 , яку остання поспішаючи загубила. В цей час, у ОСОБА_8 виник протиправний умисел на привласнення вказаної банківської карти, з метою подальшого викрадення з неї грошових коштів. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_8 , переконавшись, що за його діями ніхто з осіб, які б могли усвідомлювати факт протиправного заволодіння майном, не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, привласнив, з метою подальшого таємного викрадення грошових коштів, банківську карту AT «Універсал Банк» НОМЕР_1 , емітовану на ім`я потерпілої ОСОБА_10 , та яка згідно закону України «Про платіжні послуги» від 30.06.2021 року, закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року, закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року є електронним - офіційним платіжним документом, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, та якою в подальшому розпорядилася на власний розсуд.

Окрім цього, 17.06.2024, приблизно 10 год 07 хв, ОСОБА_8 перебуваючи по вул. Вовчинецька, 121, у м. Івано-Франківську побачив велосипед марки «Conway Dirt 6020», який належить ОСОБА_11 , та який її неповнолітній син ОСОБА_12 залишив без нагляду неподалік магазину «Кльова точка». В цей час, у ОСОБА_8 виник протиправний умисел на таємне викрадення вказаного велосипеду. Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне збагачення, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, в період дії на території України воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану Е Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ зі змінами, востаннє внесеними Указом Президента України № 271/2024 від 06.05.2024, затвердженим Законом України № 3684-ІХ від 068.05.2024), підійшов до сходів, та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав велосипед марки «Conway Dirt 6020».

Після вчинення крадіжки ОСОБА_8 із викраденим майном покинув місце вчинення злочину, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду в сумі 4493 грн., що підтверджується висновком експерта.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 вважає призначене йому покарання надто суворим. Вказує, що судом не враховано його пояснення про те, що велосипед він взяв щоб під`їхати, бо поспішав, і через годину повернув його. Звертає увагу на те, що він щиро розкаявся у вчиненому, потерпілому відшкодував завдану шкоду і потерпілий претензій до нього немає. Просить скасувати вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2024 року захисник адвокат ОСОБА_9 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить змінити вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2024 року у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, призначивши ОСОБА_8 покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України.

Зокрема посилається на те, що при призначенні покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції не в повній мірі врахував наступні обставини: повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття у вчиненому, а також те, що обвинувачений просив пробачення у потерпілого, шкода потерпілому не завдана, оскільки велосипед було повернуто. Крім того, поза увагою суду залишились дані про особу винного, а саме те, що він є особою молодого віку, хворіє (хронічний гепатит С, хронічний гастродуоденіт, розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин) має постійне місце проживання, негативних характеристик немає.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг;

- прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за ч.4 ст. 185 КК України у поданих апеляційних скаргах не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник вказують на незаконність вироку суду в частині призначеного покарання і вважають його несправедливим через суворість.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком (ч.1 ст. 357 КК України) та тяжким злочином (ч.4 ст. 185 КК України), дані про особу винного, зокрема те, що обвинувачений раніше судимий, неодружений, на диспансерному обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, перебував на стаціонарному лікуванні з 27.01.2024 року по 29.01.2024 року з діагнозом: Розлади психіки та поведінки внаслідок комбінованого вживання психоактивних речовин інтоксикаційний синдром; під час судового засідання засвідчив критичне ставлення до вчиненого, щире каяття, його поведінку під час та після вчинення кримінального правопорушення (усвідомив наслідки своєї поведінки, його негативне відношення до скоєного після вчинення злочину, розкаяння у вчиненому), а також обставини, які пом`якшують покарання та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття, та обставиною, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

Суд також прийняв до відома висновок досудової доповіді органу пробації про обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до якого існує високий рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та високий рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

З урахуванням всіх вказаних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років та ч.1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Крім того, на підставі ст.70 КК України шляхом повного складання покарань остаточно призначив обвинуваченому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк п`ять років та у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який відповідно до вимог ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання, враховуючи наведені дані про його особу та конкретні обставини провадження.

Таким чином, обставини на які посилається сторона захисту в обґрунтування доводів щодо несправедливості призначеного судом покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи обвинуваченого та його захисника про можливість призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у справі № 629/2739/18 від 03.02.2021 року, відповідно до якої частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду, у виключних випадках, призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто такі обставини або сукупність обставин мають одночасно відповідати двом умовам: вони визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2статті 66 КК та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при призначенні покарання необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено на забезпечення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення злочинів іншими особами.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, конкретних обставин кримінального провадження, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дають правових підстав для застосування ч. 1 ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо суворості призначеного покарання та необхідності його пом`якшення, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5