Справа № 367/4119/22
Провадження №1-кп/367/261/2025
УХВАЛА

Іменем України

27 січня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

перекладача ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені Київської області клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

встановив:

Ірпінським міським судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000767 від 26 серпня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, в якому до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого судом продовжувався, останній раз до 02.02.2025 включно.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України без альтернативи внесення застави. Дане клопотання мотивовано наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, прокурором зазначено, що обвинувачений не має реєстрації та постійного місця проживання в Україні, не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей та батьків похилого віку, 05.07.2022 звільнився з місць позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Захисник та обвинувачений заперечували щодо задоволення клопотання прокурора та продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, вирішуючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вислухавши доводи учасників судового розгляду, ознайомившись з матеріалами судового провадження, суд дійшов такого висновку.

Згідно з пунктами 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справи лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, є іноземцем та не має постійного місця проживання на території України, не має міцних соціальних зв`язків за останнім місцем проживання, до затримання офіційно не працював, раніше неодноразово судимий, тому він з метою уникнення відповідальності, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні, може переховуватися від суду. Зазначений ризик на час вирішення питання про продовження йому строку запобіжного заходу не зменшився.

При цьому, суд враховує, що з огляду на ту обставину, що потерпіла вже була допитана в судовому засіданні у вказаному кримінальному провадженні, то ризик впливу на неї з метою уникнення відповідальності зменшився, проте, суд вважає, що виключати вказаний ризик повністю не можна з огляду на ту обставину, що під час допиту потерпілої обвинувачений неодноразово намагався вплинути на зміст її показань, окрім того, обвинуваченому достовірно відома одна з адрес її проживання, у тому числі, з огляду на ту обставину, що місцем вчинення інкримінованого йому злочину була належна потерпілій квартира.

Окрім цього, обсяг проведених судом процесуальних дій під час судового розгляду у кримінальному провадженні не зменшують ризик переховування обвинуваченого.

До того ж, не зменшився ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, оскільки інкримінований йому злочин було вчинено майже через два місяці після звільнення обвинуваченого з місця відбування покарання за попереднім вироком, до затримання він не працював, доказів існування у нього легальних джерел доходів стороною захисту надано не було.

Також, суд враховує, що будь-яких даних про усунення ризиків, наявність яких слугувала підставою для обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суду не надано, у зв`язку з чим суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового слідства, виконання процесуальних рішень у справі, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому вважає за доцільне залишити ОСОБА_6 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи, що на даний час обставини, визначені приписами статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, є дійсними, а ризики, зазначені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України є триваючими, а тому, виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Крім того, зважаючи на введення воєнного стану в України, фактор настання існуючих ризиків в даних умовах значно збільшується, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе перешкодити обвинуваченому вчинити спроби ухилитися від суду.

Виходячи з того, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою, зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, запобігти існуючим ризикам, а тому такий захід забезпечення відповідає меті кримінального провадження та суспільному інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, а запобіганню виявленим ризикам за встановлених обставин такий вид запобіжного заходу запобігти не зможе.

Суд зазначає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому є виправданим заходом, оскільки жодний більш м`який вид запобіжного заходу не зможе запобігти встановленим ризикам.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Окрім того, суд враховує, що на даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання судді, останній може переховуватись від суду, зокрема перетнути державний кордон України з метою уникнення кримінальної відповідальності, тому альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.

За таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на строк 60 діб без альтернативи внесення застави.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 199, 331 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 обчислювати з 27 січня 2025 року до 27 березня 2025 року включно.

Строк дії ухвали суду до 27 березня 2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, - з моменту отримання копії ухвали, та набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_1