справа № 690/1/19
провадження № 1-кп/691/52/25
У Х В А Л А

25 березня 2025 рокум.Городище

Колегія суддів Городищенського районного суду Черкаської області, у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представників потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

встановила:

ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що вона, працюючи згідно наказу № Э.С8-ПП-2007-213 від 16.02.2007 на посаді провідного спеціаліста роздрібного корпоративного бізнесу-заступника керівника відділення гр.Б/провідного менеджера-заступника керуючої Ватутінського відділення Черкаського ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк», що по вул. Дружби, 50 у м. Ватутіне Черкаської області, будучи матеріально відповідальною особою, тобто являючись службовою особою з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, перебуваючи на своєму робочому місці, використовуючи свої службові повноваження, відповідно до покладених на неї організаційно-розпорядчих обов`язків, визначених наказом ЗАТ КБ «ПриватБанк» № 1111 від 22.06.2006, № 327 від 09.03.2006 та довіреністю СS-560-1, умисно, діючи на свою користь та всупереч інтересам ЗАТ КБ «ПриватБанк», з метою привласнення грошових коштів ЗАТ КБ «ПриватБанк», незаконно, за період часу з 12.12.2008 по 14.01.2009, шляхом оформлення фіктивних операцій про видачу коштів через касу на рахунок 2924, які вона вносила в програмний комплекс «Сайбрідж», який є програмою авторизації ведення операційного дня ЗАТ КБ «ПриватБанк», отримала з каси та присвоїла готівкові кошти в сумі 136000 доларів США, 65000 Євро, 716000 грн., які використала на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 спричинила Черкаському ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого з 10.01.2017 є Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк», збитки в особливо великих розмірах на суму 136600 доларів СІНА, що згідно курсу Національного банку України станом на час вчинення злочину 770 гривень за 100 доларів США становило 1051820 гривень, 65000 Євро, що згідно курсу Національного банку України станом на час вчинення злочину 1021,1740 гривень за 100 Євро становило 663763,1 гривень, а також 716000 гривень, що в загальному склало 2431583,1 гривень, що більше ніж у 8038 разів перевищувало неоподатковуваний мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги 302,5 гривень.

На підставі викладеного ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, тобто привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах.

Із 05.11.2009 обвинувачена ОСОБА_9 перебуває у міжнародному розшуку каналами Інтерполу з метою екстрадиції.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 323 КПК України, виклик обвинуваченої ОСОБА_9 на розгляд кримінального провадження здійснювався через публікації у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження газеті «Урядовий кур`єр», а також на сайті Єдиного Контакт-центру «Судова влада України».

У ході судового слідства захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 звернулася до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Клопотання мотивоване тим, що дії ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 5 ст. 191 КК України. У даному кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження, - без участі обвинуваченої ОСОБА_9 , а тому її відношення до інкримінованого їй діяння (визнання /невизнання вини) не з`ясовувалося. Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Згідно ч. 3 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі. Частиною 6 статті 12 КК України визначено, що особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі. Санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Отже кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ятнадцять років. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд закриває кримінальне провадження. Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Таким чином, за змістом статей 284-288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Приймаючи до уваги час вчинення інкримінованого діяння (з 12.12.2008 по 15.01.2009), захисник вважає, що обвинувачена ОСОБА_9 має бути звільнена від кримінальної відповідальності, а провадження має бути закрито.

Про надходження клопотання захисника обвинувачена ОСОБА_10 була повідомлена шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті «Судова влада України» та їй було роз`яснено право подати заперечення проти закриття провадження у справі та продовження кримінального провадження в загальному порядку.

Проте таких заперечень від обвинуваченої ОСОБА_9 до суду не надходило.

При обговоренні клопотання захисник ОСОБА_8 його підтримала, прокурор не заперечував проти звільнення обвинуваченої ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі, оскільки дійсно, на час розгляду справи судом, минуло понад 15 років, тобто закінчилися строки притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності.

Представники потерпілого ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вважають, що підстави для закриття кримінального провадження відсутні, оскільки обвинувачена переховувалася від суду, тому вважають, що перебіг процесуального строку на цей час зупиняється, а також необхідно з`ясувати думку обвинуваченої щодо відсутності в неї заперечень проти закриття кримінального провадження. Крім того ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», у справі було заявлено цивільний позов, який є взаємопов`язаним із вчиненим кримінальним правопорушенням, а тому закриття кримінального провадження буде перешкоджати його розгляду.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Згідно ч. 3 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі. Частиною 6 статті 12 КК України визначено, що особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Отже кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України - відноситься до особливо тяжких злочинів.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ятнадцять років.

За ч. 2 цієї статті, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 02.02.2023 (справа № 735/1121/20) вказала, що встановлені частиною 2 статті 49 КК загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів. Наслідком цього може бути притягнення до відповідальності та застосування заходів примусу за межами термінів, визначених відповідними кримінально-правовими нормами, що рівнозначно покаранню без закону всупереч забороні, встановленій статтею 7 Конвенції.

Згідно з ч. 2 ст. 323 КПК судовий розгляд за відсутності обвинуваченого (in absentia) може здійснюватися лише у кримінальних провадженнях щодо злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 КПК, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у міждержавний та/або/міжнародний розшук (Постанова Верховного Суду від 23.06.2021 справа № 522/17014/20).

У спеціальному судовому провадженні, захист прав та інтересів обвинуваченого здійснює його захисник, а в даній справі, таким є адвокат ОСОБА_8 , яка сама ініціювала питання звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

У кримінальному провадженні, що розглядається, обвинувачена ОСОБА_9 ухилилася від досудового розслідування та від суду, а тому строки притягнення її до кримінальної відповідальності складають п`ятнадцять років.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що мало місце в період з 12.12.2008 по 14.01.2009.

На час розгляду клопотання захисника, з часу закінчення вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, минуло 16 років і 2 місяці та 11 днів. За цей час ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності не притягувалася. А тому обвинувачена підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

Частиною 3 статті 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд закриває кримінальне провадження.

Також, у зв`язку зі звільненням обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриттям провадження у справі, розшук ОСОБА_9 і застосований до неї запобіжний захід підлягають припиненню, а арешт її майна підлягає скасуванню.

Цивільний позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 284-286 КПК України, колегія суддів

постановила:

Клопотання захисника задовольнити.

Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності

Закрити кримінальне провадження № 0000235 від 27.11.2012 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Припинити дію ухвали Городищенського районного суду від 07.12.2021 про обрання обвинуваченій ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Припинити розшук ОСОБА_9 , оголошений постановою оперативно-розшукового підрозділу в рамках ОРС категорії «Розшук» № 107017008 від 31.03.2009.

Цивільний позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої злочином залишити без розгляду.

Скасувати арешт майна ОСОБА_9 , накладений ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 20.06.2018 на нерухоме майно у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна:26231928, свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 26.01.2009.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом семи

днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 31.03.2025.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3