УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання начальника відділу розслідування злочинів, учинених дітьми СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , що погоджене з заступником начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000408, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 квітня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, -

в с т а н о в и в:

12.07.2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання начальника відділу розслідування злочинів, учинених дітьми СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , що погоджене з заступником начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , в якому, ставилось питання про накладення, з метою збереження речових доказів, арешту на майно, тимчасово вилучене 10 липня 2024 року під час проведення обшуку за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон марки Blackview BV5200 Pro, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , S/N: НОМЕР_3 , мобільний телефон Texet TM-511R, IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , S/N: НОМЕР_6 .

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що СУ ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000408, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 квітня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

Так, слідчий зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкаючи у АДРЕСА_2 , підтримуючи дружні взаємовідносини із сусідом по вказаному садовому товариству ОСОБА_6 , отримав можливість безперешкодного відвідування його місця мешкання та як результат спілкування із малолітньою онукою останнього - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, ОСОБА_5 був достовірно обізнаний, що ОСОБА_8 є малолітньою і внаслідок свого фізіологічного та інтелектуального розвитку не обізнана щодо сутності відносин між статями, правил поведінки між ними.

Так, приблизно в 2019 році, більш точної дати органом досудового розслідування на даний час не встановлено, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення розпусних дій сексуально-насильницького характеру, здатних викликати фізичне і моральне розбещення відносно малолітньої ОСОБА_7 , з метою штучного розвинення у малолітньої особи статевого інстинкту у збоченій формі, тобто порушення її нормального фізичного, психічного і соціального розвитку, шляхом посягання на її статеву свободу та недоторканість.

З метою реалізації власного умислу, ОСОБА_5 під приводом дружніх зустріч із ОСОБА_6 почав відвідувати помешкання останнього, де, також перебувала малолітня ОСОБА_7 , поступово формуючи довірливе ставлення останньої до себе, в тому числі шляхом штучного створення уявлення про піклування про неї та задоволення її потреб, забезпечуючи її солодощами та іншими матеріальними благами.

Надалі, ОСОБА_5 , усвідомлюючи та розуміючи, що малолітня ОСОБА_7 , перебуває в особливо вразливій ситуації, зокрема з причин розумової та фізичної неспроможності в силу свого малолітства та залежного становища як дитина від дорослої особи, взагалі не має соціального досвіду щодо стосунків між статями, не обізнана щодо фізіології сексуальних контактів, не розуміє їх природу, соціальне, моральне та юридичне значення, й відповідно соціально-правові наслідки, почав реалізацію свого злочинного умислу, переслідуючи у майбутньому мету вчинення розбещення, а також сексуального насильства відносно дитини.

Так, в період з 2019 року по 2024 рік, більш точної дати та періоду часу досудовим розслідуванням на даний час не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , в одній із кімнат будинку, а також за місцем свого мешкання, що за адресою: АДРЕСА_4 , користуючись відсутністю інших осіб, які б могли виявити або припинити його злочинні дії, реалізовував свої злочинні наміри, направлені на вчинення розпусних дій щодо малолітньої ОСОБА_7 , усвідомлюючи малолітній вік останньої, ігноруючи принципи моральності, духовного і культурного життя суспільства та принципи статевої моралі вчиняв розпусні дії фізичного характеру, які полягали у оголенні власних статевих органів перед малолітньою потерпілою, здійсненні непристойних дотиків до оголених статевих органів малолітньої ОСОБА_7 , які викликають статеве збудження та спрямовані на схиляння потерпілої до вчинення певних сексуальних дій, формуючи у останньої усвідомлення прийнятності вищенаведених дій та спотвореного уявлення про статеві відносини, відносини між дорослими особами і дітьми, користуючись нездатністю малолітньої дитини, в силу своїх вікових особливостей та відсутності соціального досвіду у даній сфері життя, правильно сприймати та розуміти їх моральне та соціальне значення, правові наслідки, порушуючи нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток та статеву недоторканість останньої.

Вказані дії ОСОБА_5 , є такими що вчинені в порушення вимог ст.ст. 1, 21 Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, ст. ст. 2, 7, 8, 23, 19, 34, 36, 40 Конвенції про права дитини, яка ухвалена Резолюцією Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 і набула чинності 02.09.1990, ст. 20 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства від 25.10.2007, яка набула чинності 01.12.2012.

24.06.2024 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва було винесено ухвалу, якою надано дозвіл на проведення обшуку за адресою:

АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та проживання останнього у період вчинення кримінального правопорушення.

10.07.2024 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та проживання останнього у період вчинення кримінального правопорушення, в ході якого було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки Blackview BV5200 Pro, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , S/N: НОМЕР_3 , поміщено до спец.пакету НПУ №ЕХР0257997;

- мобільний телефон Texet TM-511R, IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , S/N: НОМЕР_6 , поміщено до спец.пакету НПУ №ЕХР0257998.

10.07.2024 слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання вищезазначених предметів речовими доказами.

У судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явилася. Слідчий у кримінальному провадженні - ОСОБА_9 надіслала на адресу суду заяву про розгляд клопотання без своєї участі, до якої долучила докази направлення переліченого у клопотанні майна на експертизу.

Власник тимчасово вилученого майна, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання через свого захисника, до суду не з`явився, що однак не перешкоджає розгляду клопотання по суті заявлених у ньому вимог.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги зміст винесеної 10 липня 2024 року постанови про визнання майна речовим доказом, зважаючи на наявність достатніх доказів того, що частина зазначеного у клопотанні майна відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а саме є майном, щодо якого є наявність розумних підозр вважати, що воно могло зберегти на собі відомості, важливі для досудового розслідування, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, знищення, передачі та відчуження такого майна, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно, тимчасово вилучене 10 липня 2024 року під час проведення обшуку за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон марки Blackview BV5200 Pro, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , S/N: НОМЕР_3 , мобільний телефон Texet TM-511R, IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , S/N: НОМЕР_6 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в :

Клопотання начальника відділу розслідування злочинів, учинених дітьми СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , що погоджене з заступником начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000408, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 квітня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно, тимчасово вилучене 10 липня 2024 року під час проведення обшуку за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон марки Blackview BV5200 Pro, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , S/N: НОМЕР_3 , мобільний телефон Texet TM-511R, IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , S/N: НОМЕР_6 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1