Справа № 149/398/25
Провадження №1-кс/149/86/25
УХВАЛА

"04" лютого 2025 р. м. Хмільник

Слідча суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні № 0000495, внесеному до ЄРДР 19 грудня 2024 року, кваліфікованому за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України, про накладення арешту,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИЛА:

03 лютого 2025 року до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області надійшло вказане клопотання.

Клопотання мотивовано тим, що в провадженні СВ Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, перебувають матеріали кримінального провадження № 0000495 від 19 грудня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_5 отримала завідомо підроблений дублікат заповіту, на підставі якого отримала свідоцтво про право на спадщину, а саме на земельні ділянки із кадастровими номерами :05:002:0221, :05:002:0225, таким чином незаконно заволоділа вказаним майном, чим спричинила Уланівській сільській раді матеріальну шкоду на загальну суму 149 876,00 грн. Після чого, з метою легалізації незаконно отриманого нею майна, уклала договори купівлі-продажу вказаних земельних ділянок.

ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України.

Оскільки, на адресу СВ Хмільницького РВП надійшла позовна заява від сільського голови Уланівської сільської ради ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з метою забезпечення відшкодування шкоди, слідчий просив накласти арешт із забороною відчуження належної підозрюваній 1/3 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задоволити. В заключному слові звернула увагу на те, що ОСОБА_5 підозрювана серед іншого за ч. 1 ст. 209 КК України, санкція якого передбачає конфіскацію майна, тому наявні підстави, передбачені п.3 ч.2 ст.170КПК України для задоволення клопотання. Вважала доведеними ризики відчуження майна підозрюваною самим фактом повідомлення її про підозру.

Слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив його задоволити. Також зазначив, що на земельні ділянки, якими незаконно заволоділа ОСОБА_5 , накладено арешт ухвалою слідчого судді від 27 листопада 2024 року.

Клопотання за клопотанням слідчого розглядається без виклику підозрюваної та її захисника на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Слідча суддя, перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження, в рамках якого було подано клопотання, та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора, дійшла наступних висновків.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що :

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається, зокрема з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч. 8, 11 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд, відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч.1 ст. 170 КПК України.

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що необхідність такого арешту обумовлена забезпеченням відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення на загальну суму 149 896,00 грн.

Завданням арешту зазначеного майна слідчий визначив запобігання можливості його відчуження.

Разом з тим, доказів співмірності розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, з вартістю майна, на яке слідчий просить накласти арешт (1/3 частки житлового будинку що розташований за адресою: вул. Шевченка, 9, с. Супрунівка Немирівського району Вінницької області), доказів ризику відчуження або втрати підозрюваною вказаного майна, суду не надано.

Сам факт повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінального правопорушення доказом ризику відчуження належного їй майна не являється.

Також, судом встановлено, ухвалою слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду від 27 листопада 2024 року на земельні ділянки із кадастровими номерами :05:002:0221, :05:002:0225, які є предметом злочину в даному кримінальному провадженні, накладено арешт з метою забезпечення збереження речових доказів. Зазначена обставина викликає в суду обґрунтований сумнів як щодо способу обрахунку матеріальної шкоди, так і щодо належності обраного способу захисту порушеного права потерпілого, зазначеного в цивільному позові. При цьому суд зазначає, що при розгляді прийнятого судом цивільного позову по суті прокурор не позбавлений можливості звернутись з клопотанням про арешт майна в порядку абз. 2 ч. 6 ст. 170 КПК України.

При цьому заявлені прокурором в судовому засіданні підстави та мета накладення арешту на майно, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, у поданому суду клопотанні в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України не зазначені та необґрунтовані.

Враховуючи викладене, беручи до уваги неспівмірність цілей слідства із ступенем втручання у право власності ОСОБА_5 , недоведеність ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1,ст. 170 КПК України, недоведеність співмірності розміру заподіяної підозрюваною шкоди із вартістю належного їй нерухомого майна, на яке слідчий просить накласти арешт, а також недоведеність існування обставин , які підтверджують , що незастосування заборони відчуження майна призведе до його втрати чи передачі, слідча суддя відмовляє в задоволенні клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідча суддя,

УХВАЛИЛА:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно підозрюваної у кримінальному провадженні № 0000495 ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідча суддя: