Справа № 448/2279/24
Провадження №1-кп/944/1472/24
26.12.2024 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілого - ОСОБА_6
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шегині Мостиського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
Ухвалою суду від 23.12.2024 вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.
26.12.2024 прокурором подано письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 діб, без можливості внесення застави.
У судовому засіданні прокурор підтримав подане ним письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, просив продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, без визначення розміру застави. В обґрунтування поданого клопотання покликається на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного діяння тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.
Так, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, близько о 01 год. 00 хв., в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи із прямим умислом, спрямованим на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, взяв із стола у праву руку скляну пляшку з під напою торговельної марки «Пепсі Кола» ємністю 0,33 л. та направився на територію готельно-ресторанного комплексу «Світлиця», де на той час перебував потерпілий. Нахилившись до бетонного покриття розбив пляшку і частиною яка залишилася у нього в правій руці наніс один удар в область шиї ОСОБА_6 , чим спричинив останньому різану проникаючу рану шиї з пошкодженням трахеї та судин шиї. ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілому ОСОБА_6 була надана своєчасна медична допомога..
27.07.2024 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15- ч. 1 ст. 115 КК України.
Того ж дня, ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України.
19.12.2024 правову кваліфікацію у даному кримінальному провадженні змінено із ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України на ч. ч. 1 ст. 121 КК України.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, повністю підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколами оглядів місця події від 27.07.2024 та додатками до них, протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 27.07.2024, протоколом огляду, протоколом про зняття показань з технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- кінозйомки, відеозапису від 27.07.2024, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 від 12.08.2024, протоколами допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , вилученими речовими доказами, та іншими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження в їх сукупності.
29.07.2024 ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області підозрюваному обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави терміном на 60 днів до 24.09.2024.
Ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжено в межах строку досудового розслідування, тобто до 27.12.2024.
Прокурор зазначає, що ризики, наведені в ухвалі Мостиського районного суду Львівської області на даний час, не відпали, не змінилися, не зменшилися та продовжують існувати.
Зокрема, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке є тяжким злочином у розумінні ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а отже, з метою уникнення такої відповідальності, існують ризики того, що він може переховуватись від суду.
Більше того, ОСОБА_4 на даний час володіє інформацією про місце проживання свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, які проживають в населеному пункті де було вчинено кримінальне правопорушення та неподалік до місця проживання ОСОБА_4 , а тому не обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, надає останньому реальну можливість впливати на свідків, експертів та потерпілого з метою зміни наданих органу досудового розслідування показань.
Вказані ризики є вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання під вартою. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не забезпечить можливості здійснення дієвого контролю за його поведінкою та виконання ним процесуальних обов`язків.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, який має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, просить не визначати розмір застави.
В судовому засіданні прокурор зазначив, що на даний час є необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно, оскільки ризики, які стали підставою для обрання даного виду запобіжного заходу є реальними, не минули та не зменшились.
Захисник заперечила щодо оголошеного клопотання, надала пояснення аналогічні викладеним у письмовому запереченні, вказала, що ризики зазначені прокурором у клопотанні відсутні, обвинувачений не має наміру переховуватись від суду та жодним чином не може негативно вплинути на хід кримінального провадження. Зазначила, що запобіжний захід є занадто суворим і слід було б застосувати більш м`якший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічну пору доби, що було б достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки. Оскільки у ОСОБА_4 наявні стійкі соціальні зв`язки, зокрема, він проживає з матір`ю та своєю дівчиною. За місцем проживання він характеризується позитивно, скарг від сусідів відносно нього не надходило. ОСОБА_4 раніше не судимий та не притягався до будь-якої відповідальності.
Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні щиро розкаявся у скоєному, заперечив проти даного клопотання та просив суд змінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який.
Потерпілий щодо вирішення оголошеного прокурором клопотання поклався на розсуд суду.
Заслухавши думку осіб, які беруть участь у підготовчому судовому засіданні, вивчивши обвинувальний акт, дослідивши матеріали клопотання прокурора щодо продовження дії запобіжного заходу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
29.07.2024 ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави терміном на 60 днів до 24.09.2024.
Ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 23.10.2024 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до п`яти місяців, тобто до 27.12.2024.
Ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжено в межах строку досудового розслідування, тобто до 27.12.2024.
Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований в тому числі до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України).
Згідно з ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Положеннями ст. 199 КПК України передбачено, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Прокурор звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, посилається на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України.
Суд, зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу, або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатньо підстави, суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Загальним правилом у практиці Європейського суду з прав людини є те, що особа, обвинувачена в правопорушенні, завжди має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе «відповідних і достатніх» підстав для тримання цієї особи під вартою.
Отже, саме держава в особі слідчого чи прокурора, які звертаються з клопотанням до суду, має довести необхідність тримання під вартою конкретної особи. Натомість суд вирішує питання про те, чи є достатні підстави тримати особу під вартою на основі принципу змагальності та повинен обов`язково виходити з презумпції на користь свободи.
При цьому, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні.
Так, у своєму рішенні «Харченко проти України» від 10.02.2011 року та «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що питання розумності тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно та має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, рівня переконливості аргументів заявника, викладених в його клопотанні про звільнення, що суди при вирішенні питання про тримання особи під вартою не повинні спиратись на суто абстрактний довід, враховуючи лише тяжкість скоєного, а також, що після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою.
При вирішенні клопотання прокурора суд враховує, що на час розгляду встановлені судом ризики неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого залишилися.
Так, вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обставин вчинення інкримінованого обвинуваченому діяння, як воно сформульоване стороною обвинувачення, враховуючи особу обвинуваченого, який обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, яке відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, є достатні підстави вважати, що у випадку не продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу, останній буде мати реальну можливість переховуватися від суду.
Крім цього, ОСОБА_4 на даний час володіє інформацією про місце проживання свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, які проживають в населеному пункті де було вчинено кримінальне правопорушення та неподалік до місця проживання ОСОБА_4 , а тому не обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, надає останньому реальну можливість впливати на свідків та потерпілого з метою зміни наданих органу досудового розслідування показань.
Частина 3 ст. 176 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
ЄСПЛ через призму рішень зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).
У п. 74 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.04.2021 року справа № 800/331/16 (800/13/16) зазначено, що відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах "Нечипорук і Йонкало проти України", "Харченко проти України" та "Лабіта проти Італії", обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.
Враховуючи наведені обставини та особу обвинуваченого, у якого наявні стійкі соціальні зв`язки, а також те, що в судовому засіданні встановлено, що останній розкаявся у скоєному, частково відшкодував потерпілому завдану матеріальну і моральну шкоду, а також зважаючи на те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, суд вважає, що підстав для застосування щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді взяття під варту не має.
Однак, беручи до уваги, що при розгляді клопотання було доведено наявність обставин, передбачених п. 1 та 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, може переховуватись від суду, чи впливати на свідків та потерпілого в кримінальному провадженні, суд дійшов висновку, що до обвинуваченого слід застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання з покладенням ряду обов`язків передбачених ст. 194 КПК України. Запобіжний захід у виді цілободового домашнього арешту є достатнім для запобігання ризикам, встановленим в судовому засіданні, в порядку ст.177 КПК України, а тому клопотання про продовження строку тримання під вартою слід задовольнити частково.
На підставі викладеного, керуючись ст. 177,178, 183, 315 КПК України, суд,
клопотання прокурора - задовольнити частково.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 2 (два) місяці.
Визначити строк дії ухвали по 23.02.2025 включно.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України зобов`язати ОСОБА_4 :
- не залишати цілодобово приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
- утримуватись від спілкування зі свідками, експертами та потерпілим у даному кримінальному провадженні.
Негайно звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти.
Доручити начальнику ВП №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області поставити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на облік, як особу щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1