КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконферецзв`язку між Київським апеляційним судом та Макарівським районним судом Київської області, кримінальне провадження № 0000117 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чорнобиль Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 20 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 20 березня 2024 року кримінальне провадження № 0000117 від 17.07.2023 стосовно ОСОБА_6 закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що, відповідно до вимог ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається на підставі заяви потерпілого, а відмова останнього від обвинувачення у випадках, передбачених цим Кодексом, є безумовною підставою для закриття такого кримінального провадження, та з огляду на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2928/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Категорія: ч. 1 ст. 126 КК України Доповідач ОСОБА_1

правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, яке є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, а потерпіла у даному кримінальному провадженні відмовилася від підтримання обвинувачення, наслідки відмови від підтримання обвинувачення їй зрозумілі, жодних претензій до обвинуваченого вона не має, обвинувачений не заперечує проти закриття провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від підтримання обвинувачення, тому кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 , вважаючи ухвалу суду незаконною через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що потерпілою від кримінальних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_11 є його мати - ОСОБА_12 , а згідно з п. 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, в тому числі, на батьків (мати, батько) та дітей.

Отже, стороною обвинувачення в обвинувальному акті було вірно зазначено обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_11 - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

За таких обставин, вважає, що інкриміноване ОСОБА_13 кримінальне правопорушення, яке кваліфіковане за ч. 1 ст. 126 КК України, пов`язане з домашнім насильством, внаслідок чого суд не мав права закривати кримінальне провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_12 в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надсилали, а тому, враховуючи, що в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів, виходячи з положень ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції під час постановлення ухвали від 20 березня 2024 року не дотримався.

Так, на розгляді Макарівського районного суду Київської області перебувало кримінальне провадження № 0000117 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_6 висунуто обвинувачення в тому, що16.07.2023 року близько 19 год. 00 хв., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розпочав під надуманим приводом словесний конфлікт зі своєю дружиною ОСОБА_14 , який переріс в заподіяння тілесних ушкоджень їй та неповнолітньому сину ОСОБА_15 , який заступився за свою матір.

В цей момент під час побиття ОСОБА_6 своєї дружини та сина на їх захист стала мати обвинуваченого - ОСОБА_12 . У зв`язку з цим у ОСОБА_6 виник умисел на заподіяння фізичного болю ОСОБА_12 з мотивів припинення її втручання в побиття ним дружини та сина, після чого ОСОБА_6 відразу, діючи з прямим умислом, з вищевказаних мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння наніс ОСОБА_12 один удар правою рукою по потилиці, завдавши їй фізичного болю і не спричинивши тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 заявила клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою від підтримання обвинувачення, яке Макарівський районний суд Київської області задовольнив та ухвалою від 20 березня 2024 року закрив кримінальне провадження № 0000117 від 17.07.2023 року стосовно ОСОБА_6 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Постановлене рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, таке провадження є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, потерпіла у даному кримінальному провадженні відмовилася від підтримання обвинувачення, наслідки відмови їй зрозумілі, претензій до обвинуваченого не має, на підставі чого суд прийшов до висновку, що кримінальне провадження № 0000117 від 17.07.2023 року підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КК України.

Разом з тим, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року № 2229-VIII, під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 06.12.2017 року № 2227-VIII, який набрав чинності 11.01.2019 року, внесено зміни до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів.

Зокрема було доповнено Кримінальний кодекс України ст. 126-1, якою передбачено кримінальну відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи, а також було внесено зміни до ч. 1 ст. 67 КК України, яку доповнено п. 6-1 і визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, зокрема, вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, а в деяких складах кримінальних правопорушень таку обставину передбачено як кваліфікуючу ознаку.

У п. «b» ст. 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Як наголошується у Стамбульській конвенції (ст. 2), її положення застосовуються до всіх форм насильства щодо жінок, у тому числі до домашнього насильства, яке зачіпає жінок непропорційно.

З огляду на викладене, очевидним є те, що формулювання поняття «кримінальне правопорушення, пов`язане із домашнім насильством», є ширшим за поняття «домашнє насильство» у нормі ст. 126-1 КК України і може полягати не лише у вчиненні цього кримінального правопорушення, а й в інших суспільно небезпечних діяннях, які мають ознаки домашнього насильства. Тому поняття «кримінальне правопорушення, пов`язане із домашнім насильством» не є відсилочним, у розумінні законодавця має комплексний характер й регламентується у різних сферах суспільних відносин. Тому при встановленні змісту згаданого поняття слід виходити з конкретних фактичних обставин справи, а не тільки з кваліфікації дій винуватця.

Таким чином, під поняттям «кримінальне правопорушення, пов`язане із домашнім насильством» слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) КК України, як ознаки основного або кваліфікованого складу кримінального правопорушення.

З аналізу комплексного характеру домашнього насильства та виходячи з тлумачення закону, до кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, на який поширюється заборона у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, слід відносити не тільки кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, та кримінальне правопорушення, що містить кваліфікуючу ознаку «вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах», але й кримінальне правопорушення з ознаками діяння (дії або бездіяльність), поняття якого визначено у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року № 2229-VIII.

Згідно з пунктами «a», «b» § 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально поінформованим про характер та причини обвинувачення, висунутого проти нього, і мати час та можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Наведені гарантії стосуються всіх обставин, які належать до предмета доказування у кримінальному провадженні в силу ст. 91 КПК України (тобто й такого важливого елемента обвинувачення, як вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, що обтяжує покарання, і з урахуванням процесуальної заборони, закріпленої в п. 7 ч. 1 ст. 284 вказаного Кодексу, тягне за собою правові наслідки). При цьому, відповідно до ст. 92 КПК України, тягар доказування згаданих обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Отже, обов`язковою умовою визнання судом кримінального правопорушення, незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта, пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо).

Така позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 453/225/19.

Як встановлено вище, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, а саме в умисному заподіянні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень. Йому було визнано обставинами, які обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини; вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку; вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах. Крім того, в обвинувальному акті зауважується, що потерпіла є матір`ю обвинуваченого.

З наведеного слідує, що вчинене кримінальне правопорушення підпадає під поняття «кримінальне правопорушення, пов`язане із домашнім насильством».

Тобто ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, і він мав можливість захищатися від цього обвинувачення.

В свою чергу у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України встановлена заборона закриття кримінального провадження стосовно осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, пов`язане із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.

Таким чином, висновки суду про закриття кримінального № 0000117 від 17.07.2023 року стосовно ОСОБА_6 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, не ґрунтуються на вимогах закону, у зв`язку з чим ухвала Макарівського районного суду Київської області від 20 березня 2024 року підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 20 березня 2024 року, якою кримінальне провадження № 0000117 від 17.07.2023 стосовно ОСОБА_6 закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3