гСправа № 187/411/25 Провадження №1-кп/0187/74/25
ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2025 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження прокурора ОСОБА_3 ,

законний представник потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши в селищі Петриківка у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні 0000070 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с Новопідкряж Царичанського (Дніпровського) району Дніпропетровської області; освіта середня спеціальна; розлучений; офіційно не працевлаштований; зареєстроване у встановленому законом порядку місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , військову службу не проходив; паспорт громадянина України НОМЕР_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; в порядку ст. 89 КК України раніше не судимий;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 164 та частиною 1 статті 382 Кримінального кодексу України,

Встановив:

Згідно рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області у справі № 196/1239/19 від 14.02.2020 зобов`язано ОСОБА_6 до сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19.09.2019 до повноліття дітей.

На підставі виконавчого листа № 196/1239/19 від 14.02.2020 державним виконавцем Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 10.04.2020 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 про примусове стягнення аліментів відносно боржника ОСОБА_6 на утримання неповнолітніх дітей на користь матері ОСОБА_9 .

Однак ОСОБА_6 , будучи працездатним, достеменно знаючи про свій обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, умисно, порушуючи вимоги ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, згідно положень яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, в період часу з 19.09.2019 по 28.02.2025 злісно ухилявся від сплати, встановлених рішенням суду коштів на утримання своїх неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що призвело до виникнення заборгованості.

Так, обвинувачений будучи фізично здоровим, знаючи про заборгованість по сплаті аліментів, у період часу починаючи з червня місяця 2019 по січень 2020 року, у період часу з грудня місяця 2021 року по жовтень місяць 2022 року, у період часу з червня місяця 2023 року по грудень місяць 2023 року, у період часу з лютого місяця 2024 року по жовтня 2024 року ОСОБА_6 , без поважних причин офіційно не працевлаштовувався, заходів щодо свого працевлаштування на постійну чи тимчасову роботу не вживав, що свідчить про злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України у разі ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно довідки-розрахунку, наданої державним виконавцем Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), загальна сума заборгованості за виконавчим провадженням № № НОМЕР_3 станом на 28.02.2025 становить 156 205 гривень 16 копійок. В результаті злісного ухилення від сплати аліментів, встановлених вищевказаним рішенням суду, у ОСОБА_6 в період з 19.09.2019 року по 28.02.2025 року утворилась заборгованості на утримання дітей в сумі 156 205 гривень 16 копійок, що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідних платежів.

Умисні дії обвинуваченого, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), кваліфікуються за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Також відповідно до рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області у справі № 196/1239/19 від 14.02.2020 зобов`язано ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 сплати аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 19.09.2019 і до досягнення сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6.

На підставі виконавчого листа № 196/1239/19 від 14.02.2020 державним виконавцем Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 21.04.2020 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 про примусове стягнення аліментів із боржника ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 на її утримання, копія вказаної постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Незважаючи на зазначене рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 14.02.2020, достовірно знаючи про вищевказане судове рішення, маючи реальну можливість виконувати його, будучи обізнаним, що згідно вказаного вище рішення суду він зобов`язаний до виплати аліментів на утримання ОСОБА_9 , до досягнення сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трьох років, не зважаючи на попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за фактом невиконання рішення суду, у період часу починаючи з червня місяця 2019 по січень 2020 року, у період часу з грудня місяця 2021 року по жовтень місяць 2022 року, у період часу з червня місяця 2023 року по грудень місяць 2023 року, у період часу з лютого місяця 2024 року по жовтня 2024 року та в період часу з грудня 2024 по січень 2025 року, діючи умисно, без поважних причин офіційно не працевлаштовувався, заходів щодо свого працевлаштування на постійну чи тимчасову роботу не вживав та в порушення ст. 129-1 Конституції України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на території України, ухилився від виконання вказаного рішення суду, що набрала законної сили та продовжував не сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_9 , у зв`язку з чим утворилась заборгованості в сумі 12 324 гривні 54 копійки.

Наведені дії, ОСОБА_6 , кваліфіковано за частиною 1 статті 164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), та за частиною 1 статті 382 КК України, тобто умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

17.03.2025 між прокурором Слобожанської окружної прокуратури та ОСОБА_6 за участі захисника адвоката ОСОБА_5 , з іншої сторони укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої сторони узгодили, що ОСОБА_6 беззастережно визнає свою винуватість в інкримінованому йому діянні і зобов`язується:

- беззастережно визнати в повному обсязі у судовому засіданні свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення;

- сприяти в забезпеченні виконання завдання кримінального провадження, щодо швидкого повного та неупередженого судового розгляду кримінального провадження в суді.

Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 164 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч.1 ст. 382 КК України - вигляді 1 року позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В судовому засіданні підсудний свою вину визнав повністю, фактичні обставини вчинених ним кримінальних правопорушень не оспорював та пояснив, що дійсно при вказаних в обвинувальному акті обставинах, скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення. Також підтвердив, що дійсно між ним за участі захисника та прокурором укладена угода про визнання винуватості, наслідки укладення та затвердження угоди передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, зрозумілі, укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування примусу, насильства, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Захисник адвокат ОСОБА_5 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2174 від 19.07.2010), підтвердив, що підсудним було укладено угоду, перед підписанням угоди ним було роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди. Перешкод у затвердженні угоди на даний момент не вбачається. Просив затвердити угоду.

Законний представник потерпілих ОСОБА_4 надала заяву, в якій не заперечувала проти затвердження судом угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором та обвинуваченим, з мірою покарання згідна.

Перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відсутні підстави передбачені ч.7 ст. 474 КПК України.

Так, умови угоди не суперечать вимогам КПК України, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), та за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких і тяжких злочинів.

Згідно зі ст. 12 КК України діяння, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України є проступком, а за ч. 1 ст. 382 КК України - нетяжким злочином.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

За змістом угоди, кримінальними правопорушеннями шкода завдана суспільним інтересам та інтересам окремих осіб. Законна представниця потерпілої сторони виказала свою згоду на затвердження угоди.

Таким чином, з огляду на наявність згоди потерпілої сторони на укладення угоди, вимоги абз. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України в угоді дотримано.

У суду не має підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним, оскільки в судовому засіданні підсудний підтвердив факт укладення угоди; є очевидна можливість виконання підсудним взятих на себе за угодою зобов`язань; існують фактичні підстави для визнання винуватості.

За загальним правилом, домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. На думку суду, вказаних вимог закону сторони угоди дотримались.

Так, підсудний свою вину визнав, обставини викладені в обвинувальному акті не оспорював, за місцем реєстрація місця проживання характеризується позитивно, за місцем мешкання характеризується посередньо, при цьому скарги на нього не надходили, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, наразі сплачує певні суми на утримання дітей.

Обставиною, що пом`якшує покарання є визнання вини та щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання в межах пред`явленого обвинувачення судом не встановлені.

Зі змісту угоди вбачається, що при узгодженні сторонами покарання було враховано і дотримано положення статті 65 КК України, а саме: сторони узгодили основне покарання у межах встановлених санкцією статті Особливої частини КК України; при визначенні виду та меж покарання виходили із положень розділів X-ХІ Загальної частини КК України; врахували характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів; взяли до уваги особу винного, характер та ступінь участі у вчиненні злочину; врахували поведінку після вчинення кримінального правопорушення; визначили обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, із урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що є достатні підстави вважати, що узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам призначення покарання, та відповідатиме меті покарання, передбаченій ст. 50 КК України.

Так само суд погоджується зі сторонами у висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а тому, з урахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого, стосовно нього може бути ухвалене рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням вищенаведених обставин суд констатує, що укладена у цьому кримінальному проваджені угода про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та закону України про кримінальну відповідальність.

Також судом не встановлено підстав для відмови в її затвердженні, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, а відтак досліджена угода про визнання винуватості підлягає затвердженню шляхом ухвалення вироку та призначення обвинуваченому узгодженого угодою покарання.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження, такі не застосовувалися.

Керуючись статтями 337, 368-370, 374, 376, 474-475 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 17 березня 2025 року між прокурором та обвинуваченим, захисником.

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 164 та частиною 1 статті 382 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

-за частиною 1 статті 164 Кримінального кодексу України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

-за частиною 1 статті 382 Кримінального кодексу України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі частин 1 та 3 статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Згідно статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки. Тривалість іспитового строку для ОСОБА_6 встановити 1 (один) рік.

Згідно статті 76 частини 1 пунктів 1 та 2 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: DVD диски на яких містяться відеозаписи допиту малолітніх потерпілих залишається в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Петриківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим (підозрюваним) може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 Кримінального процесуального кодексу України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 Кримінального процесуального кодексу України угода не може бути укладена.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Роз`яснити обвинуваченому, захиснику право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1