Справа № 130/1068/25
Провадження №11-сс/801/327/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: Грушковська
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_5 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчої судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 квітня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням застави до

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця поселення Комсомольське м. Воркута, Республіка Комі російської федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина російської федерації, із професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше неодноразово судимого, зокрема: 12.12.2018 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі; 22.03.2023 Тульчинським районним судом Вінницької області змінений ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22.05.2023 за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, 06.12.2024 звільненого з місць позбавлення волі; 17.03.2025 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді громадських робіт строком 200 годин,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України,

Короткий зміст судового рішення та встановлені слідчою суддею обставин

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 . Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Строк тримання під вартою ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу затримання з 09 годин 20 хвилин 13 квітня 2025 року до 09 годин 20 хвилин 11 червня 2025 року.

Визначено розмір застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних громадян 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

У разі внесення застави покладено на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки: прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з клопотанням у кримінальному провадженні № 0000156 від 13.04.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, перередбаченого ст. 348 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 строком на шістдесят діб із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

Клопотання мотивоване тим, що необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб підозрюваному ОСОБА_7 викликана тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, тобто в замаху на вбивство працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, за вчинення якого передбачено кримінальну відповідальність у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, підозрюваний раніше судимий, тому з метою забезпечення виконання належної процесуальної поведінки та покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, недоцільно обирати щодо підозрюваного інший запобіжний захід.

Задовольняючи клопотання, слідча суддя встановила наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, урахувала особу підозрюваного ОСОБА_7 , який хоч і позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, однак він раніше неодноразово судимий, у нього відсутнє законне джерело доходу, постійне місце роботи, немає зареєстрованого місця проживання, є громадянином російської федерації, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 348 КК України, яким передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, а тому слідча суддя дійшла до переконання, що інший, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання ризикам переховування від органу досудового розслідування та суду, вчинення нових кримінальних правопорушень, впливу на свідків, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином. При визначенні щодо ОСОБА_7 застави слідча суддя врахувала положення ч. 5 ст. 182 КПК України, тяжкість злочину в якому останній підозрюється, його майновий стан та прийшла до висновку про визначення підозрюваному застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки враховуючи наявні ризики, до підозрюваного ОСОБА_7 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Зазначає, що ним під час розгляду клопотання у судових дебатах зверталася увага на те, що інкримінований злочин, вчинений із застосуванням насильства та погрозами його застосування до працівника правоохоронного органу, який отримав тілесні ушкодження, тому сторона обвинувачення просила не визначати підозрюваному альтернативний запобіжний захід. З огляду на викладене, прокурор просить суд оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 також вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки враховуючи наявні ризики, до підозрюваного ОСОБА_7 можна застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 .

На думку захисту, правова кваліфікація дій ОСОБА_7 визначена без достатніх доказів, є передчасною та помилковою, що підтверджується постановою слідчого від 13.04.2025, згідно з якою кваліфікація кримінального правопорушення з ст.348 КК України перекваліфікована на ч.2 ст.345 КК України стосовно іншого підозрюваного ОСОБА_9 , якому повідомлено про підозру за ч.1 ст.345 КК України та обрано запобіжний захід - домашній арешт. Також сторона захисту посилається на наявність у підозрюваного постійного місця проживання, неповнолітньої доньки, яка перебуває на його утриманні, та на недоведеність слідчим та прокурором зазначених у клопотанні ризиків.

Позиції сторін кримінального провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, просили її задовольнити.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку про таке.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд вважає, що слідча суддя в повному обсязі дотрималася вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання, слідча суддя належно дослідила та перевірила наведені в ньому доводи щодо обґрунтованості підозри та наявності ризиків, які, власне, викликали необхідність вжити заходи для забезпечення кримінального провадження шляхом застосування до підозрюваної особи запобіжного заходу.

Як убачається з ухвали, слідчою суддею встановлено, що у провадженні СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000156 від 13.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.348 КК України.

13.04.2025 ОСОБА_7 повідомлено, що він підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України.

13.04.2025 о 09:20 год ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

14.04.2025 ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, а саме про те, що він підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 348 Кримінального кодексу України, тобто замах на вбивство працівника правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків (ст. 348 КК України).

Висновок слідчої судді про необхідність застосування запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_7 відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і такий висновок підтверджується перевіреними слідчою суддею доказами, яким дана належна оцінка.

Відповідно до положень ст. 177, 183 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання переховування від органів досудового розслідування чи вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити вище вказані дії.

Як убачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, у повідомленні про підозру ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній, із зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність.

Як установила слідча суддя, і це підтверджується матеріалами судового провадження, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.348 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 13.04.2025; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 13.04.2025; протоколом огляду місця події від 13.04.2025; протоколом огляду речей від 13.04.2025; протоколом затримання ОСОБА_12 в порядку ст. 208 КПК України від 13.04.2025; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_13 від 13.04.2025; протоколом слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_10 від 14.04.2025; протоколом слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_11 від 14.04.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 13.04.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 13.04.2025; іншими матеріалами кримінального провадження.

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, оскільки наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання, у тому числі й для стороннього спостерігача, причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, згідно з підозрою.

Відповідно до практики ЄСПЛ для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно з положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

З огляду на викладене, посилання захисника на те, що правова кваліфікація дій ОСОБА_7 визначається без достатніх доказів, передчасна та помилкова, що підтверджується постановою слідчого від 13.04.2025, згідно з якою кваліфікація кримінального правопорушення з ст.348 КК України перекваліфікована на ч.2 ст.345 КК України стосовно іншого підозрюваного ОСОБА_9 , якому повідомлено про підозру за ч.1 ст.345 КК України та обрано запобіжний захід - домашній арешт, на переконання колегії суддів, безпідставні.

Що стосується доводів захисника про відсутність ризиків у кримінальному провадженні, то колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень.

Підставою застосування запобіжних заходів є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим кодексом.

Отже, будь-який запобіжний захід покликаний забезпечити виконання особою, щодо якої він застосований, процесуальних обов`язків та у жодному разі не може застосовуватись як частина покарання за вчинене діяння.

З клопотання слідчого та ухвали слідчої судді вбачається, що в кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний, обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Згідно з практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, щоб вирішити справу відповідно до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість кримінального правопорушення та наслідки вчинення протиправних діянь.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991року, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення.

На переконання колегії суддів, характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 у вказаному кримінальному провадженні, суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним, а також дані про його особу, свідчать про існування на час постановлення ухвали обґрунтованих підстав для висновку про існування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому посилання сторони захисту на наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, зокрема постійного місця проживання, неповнолітньої дитини, позитивної характеристики за місцем проживання, на думку апеляційного суду, самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного, оскільки слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що вимоги апеляційної скарги захисника, який заперечує доведеність передбачених ст.177 КПК України ризиків та одночасно просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у цій частині є суперечливими, оскільки за змістом ст.194 КПК України будь-який запобіжний захід може бути застосований лише за наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із наведених ризиків.

За таких обставин, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчої судді про необхідність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, доводи захисника про відсутність у даному кримінальному провадженні ризиків не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора на предмет законності та вмотивованість ухвали слідчої судді щодо ОСОБА_7 у частині визначення розміру застави, колегія суддів звертає увагу на таке.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, визначаючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 розмір застави, слідча суддя взяла до уваги обставини, установлені ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 цього Кодексу та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, його ступеня суспільної небезпеки, а також даних про особу підозрюваного ОСОБА_7 , слідча суддя прийшла до висновку, що застава, запропонована слідчим та прокурором у клопотанні, у розмірі, визначеному ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб у разі її внесення здатна забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірна для нього.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів. Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, та таким, що співвідноситься з даними про особу підозрюваного, обставинами кримінального правопорушення, його тяжкістю та особливою суспільною небезпечністю, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним в ч.4 ст.182 КПК України, згідно з якою розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Поряд з тим, викладені прокурором в апеляційній скарзі посилання щодо необхідності застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення розміру застави, задоволенню не підлягають з таких підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що звертаючись до слідчого судді з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ініціатор клопотання, за погодженням з прокурором, вказував про необхідність визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу саме у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, у апеляційній скарзі прокурор вже зазначив про необхідність не визначати розміру застави як альтернативного запобіжного заходу. Проте, відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 КПК України, якщо після подання клопотання про застосування запобіжного заходу слідчому, прокурору стали відомі інші обставини, що можуть вплинути на вирішення судом питання про застосування запобіжного заходу, він зобов`язаний доповнити або змінити клопотання, або замінити його новим клопотанням.

Відтак, при прийнятті рішення колегія суддів ураховує, що передбачених ч. 2 ст. 185 КПК України доповнень, змін до клопотання, або заміну його новим клопотанням, матеріали провадження щодо ОСОБА_7 не містять, слідча суддя вирішувала питання про застосування запобіжного заходу виключно у межах клопотання слідчого, а тому колегія суддів не вбачає порушень, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування.

Колегія суддів звертає увагу прокурора, що незважаючи на тяжкість інкримінованого правопорушення та його суспільну небезпечність, мета застосування запобіжних заходів полягає у забезпеченні виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, і у жодному випадку не може розцінюватися стороною обвинувачення, як завчасне відбування покарання, яке можливо буде призначене майбутнім вироком.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора та апеляційна скарга захисника, доводи яких не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки слідчої судді, не можуть бути задоволені, а тому оскаржувану ухвалу відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України слід залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Керуючись ст. ст. 176-179, 183, 194, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_5 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчої судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 квітня 2025 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3