Справа № 675/1564/24
Провадження № 1-в/675/123/2024
У Х В А Л А

"12" грудня 2024 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника засудженого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізяслав в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від подальшого відбування покарання,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від подальшого покарання. В обґрунтування свого клопотання засуджений посилається на те, що вироком судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2003 року він засуджений за ст.ст. 69, 93 п.п. «а», «г», «з», «і», 177 ч. 1, 208, 42 КК України (в редакції) 1960 року, ст. 263 ч. 1 КК України в редакції 2001 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 25 травня 2004 року вирок від 03 листопада 2003 року відносно ОСОБА_4 змінений, виключено з вироку кваліфікацію за ст. 69 КК України. ОСОБА_4 вважається засудженим за ст. 177 ч. 1 КК України в редакції 1960 року, ст. 263 ч. 1 КК України в редакції 2001 року, ст. 93 п.п. «а», «г», «з», «і» КК України в редакції 1960 року до покарання, призначеного судом, на підставі ст. 42 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_4 - на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 червня 2016 року зараховано ОСОБА_4 затримання та тримання під вартою як запобіжний захід з 01 травня 2000 року по 25 травня 2004 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28 червня 2023 року постановлено засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , замінити невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

У своєму клопотанні ОСОБА_4 вказує, що засудження його до покарання у виді довічного позбавлення волі суперечить Кримінальному кодексу України 1963 року, адже тим Кодексом максимальний строк покарання у виді позбавлення волі міг бути не більше 15 років. Отже, позбавлення засудженого волі є порушенням його законних прав і свобод, що фактично прирівнюється до катування відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просить застосувати до нього норми Конституції України, положення КК України, КПК України та звільнити його від відбування покарання.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення даного клопотання, посилаючись на його необґрунтованість.

Заслухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений 03 листопада 2003 року судовою палатою у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області за ст. ст. 69, 93 п. п. «а», «г», «з», «і», 177 ч. 1, 208, 42 КК України в редакції 1960 року, ст. 263 ч. 1 КК України в редакції 2001 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 25 травня 2004 року вирок від 03 листопада 2003 року відносно ОСОБА_4 змінений, виключено з вироку кваліфікацію за ст. 69 КК України, ОСОБА_4 вважається засудженим за ст. 177 ч. 1 КК України в редакції 1960 року, ст. 263 ч. 1 КК України в редакції 2001 року, ст. 93 п. п. «а», «г», «з», «і» КК України в редакції 1960 року до покарання, призначеного судом, на підставі ст. 42 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_4 - на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 червня 2016 року зараховано ОСОБА_4 затримання та тримання під вартою як запобіжний захід з 01 травня 2000 року по 25 травня 2004 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Раніше не судимий.

Початок строку: 01 травня 2000 року.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28 червня 2023 року постановлено засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , замінити невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Статтею 533 КПК України визначено, що вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Саме в порядку, визначеному п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, засуджений ОСОБА_4 просить суд фактично переглянути законність призначеного йому покарання за вироком та ухвалою, що набрали законної сили, у виді довічного позбавлення волі, яке було замінено на позбавлення волі, та звільнити його від відбування покарання.

Проте, така вимога засудженого, на переконання суду, не може бути задоволена з огляду на те, що в порядку виконання вироку, ухвали суд першої інстанції не перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень, які набрали законної сили та не вправі вирішувати питання, що стосуються суті вироку та призначеного покарання.

Так, у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» зазначено, що не підлягають розгляду в порядку, передбаченому для вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову. Зокрема, не можна у такому порядку уточнити призначене покарання (як основне, так і додаткове) щодо його виду та строку.

Частиною 2 статті 21 КПК України встановлено, що вирок та ухвала суду, що набрали законної сили у порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принцип остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

18 жовтня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «;Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», які набрали чинності 06 листопада 2022 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Таким чином, на даний час на законодавчому рівні передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів справи до ОСОБА_4 застосовано пільгу за ст. 82 КК України, а саме згідно ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28 червня 2023 року, засудженому ОСОБА_4 замінено невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Тобто, законодавцем визначено початок обчислення строку відбуття покарання, який рахується з дня заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`який, а тому доводи ОСОБА_4 , який до заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі відбув частину покарання у виді позбавлення волі, частину якого він хоче врахувати у строк позбавлення волі після заміни йому покарання не заслуговують на увагу, оскільки строк покарання згідно ч. 1 ст. 82 КК України в даному випадку 15 років, обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання на більш м`який.

Поряд з цим суд роз`яснює ОСОБА_4 , що згідно з частиною шостою статті 82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини третьої статті 81 КК України регламентовано, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, зокрема, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк.

З сукупного аналізу наведених норм випливає, що особа, засуджена до довічного позбавлення волі, спочатку (після відбування нею не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання) має право на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, і лише після фактичного відбування нею не менше трьох чвертей строку вже заміненого покарання така особа матиме право на умовно-дострокове звільнення від його відбування.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 на даний час не відбув покарання, визначене судом, а тому його клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 369-372, 538, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим - протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1