Справа №949/2005/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000307 від 06 вересня 2023 року та №0000338 від 14 жовтня 2024 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Селець Дубровицького району Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, освіти середньої спеціальної, неодруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, старшого стрільця-оператора 3-го піхотного відділення 3-го піхотного взводу 1-ї піхотної роти 5-го піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого.,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 240-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

10 червня 2024 року на виконання указу Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року ОСОБА_4 призваний на військову службу за мобілізацією на особливий період до лав Збройних Сил України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10 червня 2024 року №72 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення, вважається таким, що посаду старшого стрільця- оператора 3 піхотного відділення 3 піхотного взводу 1 піхотної роти 5 піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно ст. 68 Конституції України, кожен громадянин зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які затверджені Законом України №48-ХІУ від 24 березня 1999 року, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та Законів України, виконувати свої службові обов`язки, що визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, сумлінно вивчати військову справу, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, бути дисциплінованим, пильним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно п. 1 до Додатку №1 "Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України", затвердженого Постановою Верховної Ради України від 07 червня 1992 року №2471-701 "Про право власності на окремі види майна", боєприпаси (крім боєприпасів до мисливської, спортивної зброї) не можуть перебувати у власності громадян.

Разом із тим, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, обіймаючи посаду старшого стрільця-оператора 3-го піхотного відділення 3-го піхотного взводу 1-ї піхотної роти 5-го піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, не маючи відповідного передбаченого Законом дозволу (ліцензії) на придбання і зберігання бойових припасів, діючи із прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак, не пізніше 05 вересня 2024 року, перебуваючи у лісовому масиві поблизу міста Дубровиця Сарненського району Рівненської область отримав в подарунок від невідомої особи корпус оборонної осколкової гранати Ф-1 із маркуванням "065 60-288 Т", засіб підриву (підривач) уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ із маркуванням "583, 53-67", які у конструктивному поєднанні належать до бойового припасу та кулеметний бойовий патрон калібру 12,7x108 мм із запалювальною кулею миттєвої дії "МДЗ" (7-3-2), який є бойовим припасом до вогнепальної стрілецької зброї, після чого для поставлення на облік у військову частину не здав, правоохоронні органи не повідомив, а навпаки вивіз із лісового масиву та у подальшому почав зберігати на території господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, 05 вересня 2024 року у проміжок часу із 14 год. 30 хв. до 15 год. 31 хв., під час проведення санкціонованого обшуку в господарстві, що належить ОСОБА_4 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , працівниками Відділення поліції №1 Сарненського районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Рівненській області було вилучено корпус оборонної осколкової гранати Ф-1 із маркуванням "065 60-288 Т", засіб підриву (підривам) уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ із маркуванням "583, 53-67", які у конструктивному поєднанні належать до бойового припасу та кулеметний бойовий патрон калібру 12,7x108 мм із запалювальною кулею миттєвої дії «МДЗ» (7-3-2), який є бойовим припасом до вогнепальної стрілецької зброї, які він зберігав, без передбаченого законом дозволу.

Органом досудового розслідування вказані дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Разом із тим, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, обіймаючи посаду старшого стрільця-оператора 3-го піхотного відділення 3-го піхотного взводу 1-ї піхотної роти 5-го піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи у порушення ст.ст. 1, 11, 12 Закону України "Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними", у невстановлений досудовим розслідування час, однак, не пізніше 05 вересня 2024 року, перебуваючи у лісовому масиві поблизу села Мочулище Сарненського району Рівненської області, не являючись суб`єктом підприємницької діяльності, без отримання спеціального дозволу на користування надрами, не маючи дозволу на поводження із дорогоцінним камінням, знайшов каміння бурштину в сировині загальною масою - 984,36 грам, ринковою вартістю - 5381,43 гривень, після чого діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, не маючи відповідних документів, які б підтверджували законність походження даного каміння бурштину, переніс його за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , де почав зберігати.

Однак, 05 вересня 2024 року у проміжок часу із 14 год. 30 хв. до 15 год. 31 хв., під час проведення санкціонованого обшуку в господарстві, що належить ОСОБА_4 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , працівниками Відділення поліції №1 Сарненського районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Рівненській області виявлено та вилучено каміння бурштину в сировині загальною масою - 984,36 грам, ринковою вартістю - 5381,43 гривень, яке відповідно до Закону України "Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними" від 18 листопада 1997 року, "Переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №827 від 12 грудня 1994 року відноситься до дорогоцінного каміння органогенного утворення та є корисною копалиною загальнодержавного значення та яке ОСОБА_4 придбав та зберігав за відсутності відповідних документів, що підтверджують законність його походження.

Органом досудового розслідування вказані дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 240-1 КК України, як придбання та зберігання бурштину, законність походження якого не підтверджується відповідними документами.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини, викладені в обвинувальних актах. Додатково пояснив, що шкодує про вчинене, зробив для себе належні висновки та обіцяв, що більше такого не повториться.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 240-1 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки по ч. 1 ст. 240-1 КК України та 3 роки позбавлення волі по ч. 1 ст. 263 КК України з призначенням остаточного покарання по даних статтях на підставі ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном, визначеним на розсуд суду та з покладенням обов`язків відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України. Нагляд за обвинуваченим, як військовослужбовцем та особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира військової частини. Також просив до речових доказів, а саме бурштину, відповідно ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, застосувати спеціальну конфіскацію.

Отже, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним, тому, за згодою сторін, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів по справі, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються, учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_4 .

Судом зроблено висновок про те, що вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведено повністю, а тому кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 240-1 КК України, як придбання та зберігання бурштину, законність походження якого не підтверджується відповідними документами та за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, є правильною.

Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами) (далі - постанова №7), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 240-1 КК України, згідно ст. 12 КК України класифікуються, як нетяжкий злочин та передбачене ч. 1 ст. 263 КК України - як тяжкий злочин.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_4 є військовослужбовцем призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 "Про загальну мобілізацію" з призначенням на посаду старшого стрільця - оператора 3 піхотного відділення 3 піхотного взводу 1 піхотної роти 5 піхотного батальйону, ВОС - 100915А/630 (а.с.78) та який з 03 липня 2024 року звільнений із займаної посади і виведений в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.79), позитивно характеризується по місцю служби та по місцю проживання (а.п. 80, 95), на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває (а.п. 101), раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.п. 102), повністю визнав свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушеннях; а також обставини, які пом`якшують покарання, якими, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. При цьому, обставин, які обтяжують покарання, що передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (далі - постанова №7) зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У п. 4 вказаної постанови №7, Верховний Суд України зазначив, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Разом з тим, наведений у ч. 1 ст. 67 КК перелік обставин, що обтяжують покарання, є вичерпним, тому суд не вправі посилатись у вироку як на обтяжуючі і враховувати при призначенні покарання інші обставини, не передбачені цією статтею (п. 6 постанови №7).

Відповідно до п. 1 постанови №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вказані роз`яснення узгоджуються і з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободу рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення".

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тому, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети: кари, виправлення винної особи і запобігання вчиненню винним нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи "Бакланов проти росії" від 09.06.2005, "Фрізен проти росії" від 24.03.2005, "Ісмайлова проти росії" від 29.11.2007).

Тобто, суд має призначити покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання з урахуванням справедливості відносно конкретної особи, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 50 КК України).

Таким чином, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, його поведінку до і після вчинення кримінальних правопорушень, а також те, що він повністю визнавши свою вину, щиро розкаявся, надав показання, як в ході досудового розслідування, так і в судовому засіданні щодо обставин вчинених ним кримінальних правопорушень, що свідчить про його небайдужість до наслідків, що настали, тому вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій статтей інкримінованих за вказані кримінальні правопорушення та з урахуванням ст. 70 КК України визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, оскільки таке покарання є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Разом з тим, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування покарання у виді позбавлення волі і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, із встановленням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Крім того, таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі ОСОБА_4 .

Майнової шкоди кримінальним правопорушення не заподіяно.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Питання про речові докази та розподіл процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

Враховуючи, що санкція інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 240-1 КК України - передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від двох до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк, суд вважає за необхідне відповідно до ст.ст. 96-1, 96-2 КК України застосувати до обвинуваченого заходи кримінально-правового характеру у вигляді спеціальної конфіскації, яка полягає у конфіскації у обвинуваченого у власність держави каміння бурштину.

Крім цього, суд, вважає за необхідне зняти арешт з речових доказів по справі, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 09 вересня 2024 року ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області накладено арешт на предмет, ззовні схожий на патрон з маркуванням на дні "3-78", який упаковано в спецпакет Національної поліції України WAR1141996, предмет, ззовні схожий на корпус ручної гранати з маркуванням "065 60-288 Т", який упаковано в спецпакет Національної поліції України KIV2107453, предмет, ззовні схожий на запал до ручної гранати з маркуванням "53-67 УЗРГМ 583", який упаковано в спецпакет Національної поліції України WAR1141995, необроблене каміння, ззовні схоже на каміння бурштину, яке упаковано в спецпакет Національної поліції України RIC2241235 та оброблене каміння, ззовні схоже на каміння бурштину, яке упаковано в спецпакет Національної поліції України RIC2241236, що знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області за адресою: м. Дубровиця, вул. Воробинська, 25а, Сарненського району Рівненської області.

У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на зазначене майно, оскільки зняття вказаного обтяження не перешкоджає виконанню судового рішення в майбутньому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 174, 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395КПК України

У Х В А Л И В.-

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 240-1, ч. 1 ст. 263 КК України, призначивши покарання:

за ч. 1 ст. 240-1 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;

ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбаченихч. 1 ст. 240-1, ч. 1 ст. 263 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 а від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 а обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України, нагляд за ОСОБА_4 , як особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, здійснювати командиром військової частини НОМЕР_1 .

Іспитовий строк ОСОБА_4 у обчислювати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 а на користь держави процесуальні витрати на проведення судової гемологічної експертизи (висновок експерта №СЕ-19/103-24/13140-ФХГД від 17 січня 2025 року) в розмірі 3183,60 грн. (три тисячі вісімдесят три гривні шістдесят копійок), на проведення експертизи зброї за експертною спеціальністю 3.1 "Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї (висновок експерта №СЕ-19/118-24/10880-БЛ від 16 вересня 2024 року) у розмірі 3029,12 грн. (три тисячі двадцять дев`ять гривень дванадцять копійок) та на проведення судової вибухо-технічної експертизи за експертною спеціальністю 5.2 "Дослідження вибухових пристроїв, слідів та обставин вибуху" (висновок експерта №СЕ-19/118-24/10914 ВТХ від 26 вересня 2024 року) у розмірі 3979,50 грн. (три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень п`ятдесят копійок), що в сукупності становить 10192,22 грн. (десять тисяч сто дев`яносто дві гривні двадцять дві копійки).

Скасувати арешт, накладений на майно на підставі ухвали слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 вересня 2024 року.

На підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України в порядку спеціальної конфіскації конфіскувати у власність держави: каміння бурштину загальною вагою 984,36 г., яке упаковано в спецпакет Експертна служба МВС України №5782488 та передане на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області, що за адресою: м. Дубровиця, вул. Воробинська, 25а, Сарненського району Рівненської області.

Речові докази:

- бойовий патрон 12,7х108 мм із запальною кулею миттєвої дії "МДЗ" з маркуванням "3-78", гранату Ф-1 із маркуванням "065 60-288Т", підривач - УЗРГМ із маркуванням "583, 53-67", які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області, що за адресою: м. Дубровиця, вул. Воробинська, 25а, Сарненського району Рівненської області - передати на потреби Збройних Сил України до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду: ОСОБА_1