Справа № 170/257/24 Провадження №11-кп/802/676/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000008 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шацького районного суду Волинської області від 20 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Куснища Любомльського району Волинської області, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, розлучений, непрацюючий, військовозобов`язаний, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Початок строку відбування ОСОБА_8 основного покарання у виді позбавлення волі постановлено обчислювати з дня приведення цього вироку суду до виконання.

Також вироком суду запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 залишено домашній арешт, до набрання вироком законної сили.

Вироком вирішено питання речових доказів майна.

ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 31.12.2023 приблизно о 07:00, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у власному житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, після спільного вживання алкогольних напоїв зі своїм сусідом ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій та керуючи ними, діючи умисно, з метою протиправного заподіяння шкоди здоров`ю іншої людини, завдав 4-5 ударів внутрішньою частиною долоні лівої руки та один удар кулаком лівої руки в обличчя ОСОБА_10 , в результаті чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під тверду та м`які оболонки головного мозку, синців на спинці носа з переходом на верхні та нижні повіки обох очей, правої та лівої щоки, підборіддя зліва, які стосовно живих осіб у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння, від отримання яких 04.01.2024 о 04:10 настала смерть ОСОБА_10 в автомобілі карети екстреної медичної допомоги на автодорозі між с. Грабове та с. Залісся Ковельського району Волинської області, під час транспортування потерпілого до лікувального закладу. У прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 перебуває отримана ним закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під тверду та м`які оболонки головного мозку, яка ускладнилася венозним повнокрів`ям внутрішніх органів, набряком головного мозку та легень.

В поданій апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями, захисник ОСОБА_7 вважає вирок суду необґрунтованим. Посилається на те, що ОСОБА_8 завдав ОСОБА_10 лише 4-5 ударів однією рукою та один удар іншою, однак у висновку експерта вказано, що потерпілому заподіяно не менше ніж від 20 ударів, таким чином потерпілий отримав ушкодження не лише від ударів обвинуваченого. Крім того, експерт не виключає, що частина таких ушкоджень могла утворитись внаслідок падіння з висоти власного росту. Вказує на те, що при проведенні експертизи не проводилось дослідження на предмет того, що при життя ОСОБА_10 хворів хронічними захворюваннями, пов`язаними із зловживанням спиртними напоями, що могло сприяти настанню смерті. Також захисник ОСОБА_7 ставить питання про призначення додаткової судово-медичної експертизи у даному кримінальному провадженні. Просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримували подану апеляційну скаргу та просили скасувати вирок суду і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, думку прокурора, яка подану апеляційну скаргу заперечувала і просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції були дотримані.

Згідно правил ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами статті 392 КПК України регламентовано, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, тобто умисному завданні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що докази в рамках кримінального провадження у своїй сукупності не є достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Є безпідставними доводи обвинуваченого та його захисника про те, що потерпілий міг отримати тілесні ушкодження від яких настала його смерть внаслідок падіння, або за інших обставин, враховуючи таке.

Будучи допитаним місцевим судом обвинувачений ОСОБА_8 суду показав, що він з ОСОБА_10 перебував у дружніх відносинах протягом 20 років, допомагав йому матеріально. В ніч з 30.12.2023 на 31.12.2023 приблизно о 01 год. до нього прийшов ОСОБА_10 , вони випили спиртних напоїв і розійшлися. Потім о 04-05 год. ранку ОСОБА_10 знову прийшов до нього додому і приніс пляшку самогонки 0,5 л, яку вони разом випили, після чого він сказав ОСОБА_10 йти додому, бо він хоче лягати спати. ОСОБА_10 відмовлявся йти додому, тому він довго намагався його переконати, однак не зміг, розсердився, вдарив ОСОБА_10 4-5 разів, після чого викликав поліцію, оскільки сам не міг з ним впоратися. Коли він бив потерпілого, той сидів на дивані, не слухав його. Він наніс потерпілому 4-5 ударів внутрішньою частиною долоні лівої руки по щелепі та один удар кулаком в ніс, щоб ОСОБА_10 вийшов з хати, але той навмисно не хотів виходити з його будинку. Ударами він намагався дати зрозуміти потерпілому, щоб він ішов додому. Крові не було. Він наносив удари лівою рукою, тому що лівша. Він не зміг переконати потерпілого вийти з кімнати, подумав що заб`є його, бо був злий, тому взяв його за одяг і посунув з хати, посадив у дворі на лавку. Поки він прибирав, ОСОБА_10 впав і перемістився до порога будинку. Приблизно через 30 хв. приїхали працівники поліції і приблизно о 07 год. працівники поліції перемістили ОСОБА_10 до його будинку, що розташований приблизно на відстані 20м. Він ходив разом з працівниками поліції до будинку потерпілого. Поліцейські пересвідчилися, що він з ОСОБА_10 не мають претензій один до одного, поклали ОСОБА_10 на ліжко, після чого він закрив будинок і пішов додому. В подальшому він не навідувався до ОСОБА_10 , оскільки був сердитий на нього. Він нікуди не виходив, вживав спиртні напої вдома сам, бо мав свою горілку. Протягом 01-02 січня 2024 року він не бачив потерпілого, і не ходив до нього. 03 січня 2024 року він побачив, що ОСОБА_10 поїхав велосипедом за горілкою в сусіднє село. Приблизно о 16 год. він зайшов до нього та попросив, щоб ОСОБА_10 пригостив його горілкою, бо в нього вже на той час своя закінчилася, однак той відмовився, сказав, що не має горілки. На його думку, ОСОБА_10 поводився неадекватно, але розмовляв. Приблизно о 18 год. він ще раз навідався до потерпілого, щоб випити, і помітив, що той був дивний, хрипів, говорив нерозбірливо, горілки не дав, тому він вимкнув світло і пішов додому спати. Наступного дня 04 січня 2024 року, приблизно о 01 год. він побачив, що в будинку ОСОБА_10 горить світло, тому знову прийшов до нього і побачив, що його стан був тяжкий, він був п`яний, очі були «під лоб». Після цього він викликав швидку допомогу зі свого мобільного телефону з номера НОМЕР_1 , переодягнув потерпілого, оскільки той випорожнився під себе. ОСОБА_10 забрали в лікарню. Вони з потерпілим разом вживали спиртні напої з 27.12.2023 по 31.12.2023, до того ОСОБА_10 пив сам. Під ранок йому зателефонувала сусідка ОСОБА_11 і повідомила, що ОСОБА_10 помер дорогою до лікарні.

Крім того, під час слідчого експерименту, що зафіксовано протоколом від 04.04.2024 з фототаблицями та відеозаписом, підозрюваний ОСОБА_8 , за участю захисника ОСОБА_12 , спеціаліста ОСОБА_13 , відтворив обстановку та обставини нанесення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , що мало місце 31.12.2023 приблизно о 07:00 в його житловому будинку АДРЕСА_1 . Зокрема, ОСОБА_8 розмістив одного з понятих на дивані в кухні в положенні сидячи, пояснивши, що саме так сидів ОСОБА_10 , коли він наносив йому удари в обличчя. Після цього ОСОБА_8 продемонстрував нанесення ним ударів долонею лівої руки в ділянку обличчя справа та одного удару кулаком лівої руки в ділянку носа (перенісся), пояснивши, що саме таким чином він наніс ОСОБА_10 4-5 ударів долонею лівої руки в ділянку обличчя справа та один удар кулаком лівої руки в ділянку носа. Після цього ОСОБА_8 взяв ОСОБА_10 під руки та витягнув його на вулицю, де залишив його в сидячому положенні на ґрунтовому покритті навпроти входу в будинок, слідів крові він не бачив (т.1 а.к.п.164-168).

Таким чином, обвинувачений під час розгляду справи місцевим судом, а також під час слідчого експерименту підтвердив, що він наніс рукою потерпілому 4-5 ударів в область голови, при цьому не вказував, що потерпілий від цих ударів падав.

Допитані судом першої інстанції свідки, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є працівниками поліції кожен зокрема, суду показали, що 31.12.2023 перебуваючи в наряді, виїжджали на конфлікт, який стався між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в с. Смоляри Світязькі Ковельського району. На місці події були присутні ОСОБА_8 , який стояв, та ОСОБА_10 , який лежав на землі. ОСОБА_8 повідомив, що вони разом з ОСОБА_10 вживали спиртні напої, потім він попросив його піти з будинку, але ОСОБА_10 відмовився, тому він застосував до нього фізичну силу, перед приїздом працівників поліції один раз вдарив його. ОСОБА_10 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння; видимих тілесних ушкоджень у нього не було, він фактично не розмовляв. Вони з`ясували у ОСОБА_10 , чи зможе він самостійно піднятися; поки розмовляли з ОСОБА_8 , то ОСОБА_10 піднявся, після чого знову впав спиною назад. Після того, як вони поспілкувалися з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , який вже на той час трохи отямився, учасники конфлікту ніби примирилися, сказали, що ніхто ні до кого претензій не має. ОСОБА_10 впав на спину і вдарився об фару та бампер автомобіля, який був припаркований у дворі. В подальшому вони з`ясували у ОСОБА_8 , де проживає ОСОБА_10 , і завели його в будинок. ОСОБА_10 був з явними ознаками алкогольного сп`яніння, не міг стояти на ногах, нічого не говорив, з голови у нього трохи йшла кров, сліди крові були на футболці на лівому плечі. Однак ОСОБА_10 сказав, що йому не потрібна медична допомога. ОСОБА_8 теж перебував у стані алкогольного сп`яніння, але розумів, що відбувається.

Також місцевим судом досліджено електронний рапорт та відеозапис з нагрудної камери поліцейського за результатами виїзду наряду ГРПП СПД №2 (сел. Шацьк) на вказаний виклик, протокол огляду речей (документів) від 25.01.2024 згідно яких, 31.12.2023 у період часу з 07:32 до 07:36 зафіксовано, що на ґрунтовому покритті сидить ОСОБА_10 , права сторона обличчя підпухла, під нижньою губою сліди крові, говорить нерозбірливими фразами. Під час розмови з поліцейським ОСОБА_8 повідомив, що сильно бив ОСОБА_10 , тому що той не хотів виходити з його будинку; він сильно вдарив ОСОБА_10 по обличчю долонею, міг його вбити, але цього не зробив. При цьому ОСОБА_8 перебував у збудженому стані, вживав нецензурні слова. ОСОБА_10 піднявся, впав на спину, знову намагався піднятися (т.1 а.к.п.90-96).

Таким чином, на відеозаписі зафіксовано, як обвинувачений ОСОБА_8 повідомляє поліцейських про те, що він сильно бив ОСОБА_10 , а саме наносив удари по обличчю потерпілого, міг його вбити.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування було проведено ряд експертиз, які були дослідженні місцевим судом та покладені в основу вироку.

Так, згідно з висновком експерта №3 від 04.01.2024, на підставі даних судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_10 , при судово-медичному дослідженні трупа виявлені, зокрема, такі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під тверду та м`які оболонки головного мозку, садно лобної ділянки зліва, синці на спинці носа з переходом на верхні та нижні повіки обох очей, правої та лівої щоки, підборіддя зліва, утворилися внаслідок дії (контакту) тупих предметів, згідно з судово-медичною гістологічною експертизою, можливо за приблизно 2-4(5) діб до часу настання його смерті і стосовно живих осіб, носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Причиною його смерті стала закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під тверду та м`які оболонки головного мозку, яка ускладнилася венозним повнокрів`ям внутрішніх органів, набряком головного мозку та легень, що і стало безпосередньою причиною його смерті. При проведенні судово-токсикологічного дослідження газохроматографічним методом крові ОСОБА_10 , етиловий спирт не виявлено (т.1 а.к.п.74-77).

Відповідно до висновку експерта №3-а від 05.02.2024, на підставі даних судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_10 , всі тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 , викладені і розмежовані в підсумках висновку експерта № 3 від 04.01.2024 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , і вони могли утворитися не менш ніж і приблизно від 20-ти дій (контактів) предметів з різною діючою поверхнею. Більш конкретну відповідь, можна отримати слідчим шляхом. Не виключена можливість утворення частини цих тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту. Набряк легень виник як ускладнення черепно-мозкової травми, яка стала причиною смерті ОСОБА_10 (т.1 а.к.п.117-118).

Згідно висновку експерта №3-в від 07.02.2024, на підставі даних судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_10 , всі ушкодження на обличчі потерпілого перебувають в прямому причинному зв`язку з черепно-мозковою травмою, яку міг викликати як будь-який удар (контакт), так і їх сукупність з точкою прикладання сили в анатомічну ділянку обличчя, де були виявлені тілесні ушкодження, які могли утворитися від не менш ніж 5-ти дій (контактів) тупих предметів, які можуть бути встановлені слідчим шляхом. Синці на обличчі, утворилися внаслідок дії (контакту) тупих предметів, які повністю не відобразили свої індивідуальні особливості в ушкодженнях. До тупих предметів відносять як руки людини (долоні, частини долонь), так і інші предмети, які можуть бути встановлені слідчим шляхом. Садно на лобній ділянці зліва утворилося внаслідок дії (контакту) тупого предмету з шорсткою діючою поверхнею, який повністю не відобразив свої індивідуальні особливості в ушкодженні, що не характерно внаслідок нанесення удару долонею руки людини, яка має не шорстку, а гладку поверхню. Враховуючи анатомічну локалізацію, характер та механізм утворення тілесних ушкоджень на обличчі ОСОБА_10 , утворення їх внаслідок одноразового падіння з висоти власного росту на плоску тверду поверхню не характерно, що не виключає можливість утворення їх при падінні на інші поверхні, що може бути встановлено слідчим шляхом (т.1 а.к.п.121, 122).

Під час розгляду кримінального провадження місцевим судом був допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_13 , який роз`яснив висновки №3, №3-а, №3-в і суду повідомив, що відсутні будь-які об`єктивні дані, що ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, що перебувають у причинному зв`язку з його смертю, під час падіння з висоти власного зросту. Тому судово-медичні дані, які б давали підстави експерту стверджувати про те, що причиною смерті потерпілого є тілесні ушкодження, отримані внаслідок падіння з висоти власного зросту, відсутні. Всі тілесні ушкодження на обличчі ОСОБА_10 перебувають у прямому причинному зв`язку з черепно-мозковою травмою, яку міг викликати як будь-який удар, так і їх сукупність, з точкою прикладання сили в анатомічну ділянку обличчя, де були виявлені тілесні ушкодження.

Також із матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування було проведено комісійну судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_10 , згідно якої його смерть настала 04.01.2024 в результаті закритої черепно-мозкової травми у вигляді субдуральної та субарахноїдальної гематом, що в подальшому ускладнилась набряком головного мозку, що стало безпосередньою причиною смерті під експертного (т.1 а.к.п.126-142).

Під час проведення вказаної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 було виявлено тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді субдуральної гематоми справа, субарахноїдального крововиливу справа та зліва, синець в ділянці спинки носа з переходом на ділянку навколо обох очей, синці в ділянці правої та лівої щоки, в ділянці підборіддя зліва, садно на лобній ділянці голови зліва. Комплекс вищевказаних тілесних ушкоджень виник в результаті контакту з тупими предметами (предметом), більш детальна характеристика яких не відобразилася в морфології ушкоджень. Враховуючи патоморфологічні та гістологічні дані, можна судити, що вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути за 2-4 доби до моменту настання смерті підекспертного; синці на передній поверхні грудної клітки, в ділянці живота справа, в ділянці лівого плеча, садна в проекції остистих відростків поперекових хребців, в ділянці лівої гомілки, синці з саднами в ділянці правого та лівого колінних суглобів. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті контакту з тупими предметами (предметом) більш детальна характеристика яких не відобразилась в морфології ушкоджень. Не виключається можливість їх виникнення за 3-4 доби до моменту настання смерті підекспертного; закрита травма грудної клітки у вигляді переломів 3,4,5,6,7,8 ребер зліва по серединно-ключичній лінії, масивний крововилив в м`які тканини під`язикової кістки та щитоподібного хряща більше зліва, точкова рана в ділянці лівого ліктьового суглоба. Комплекс даних тілесних ушкоджень утворився незадовго до настання смерті підекспертного, є наслідком медичних маніпуляцій (реанімаційних заходів) та у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 не перебуває.

Для виникнення тілесного ушкодження, що стало причиною смерті ОСОБА_10 , а саме: закрита черепно-мозкова травма у вигляді субдуральної гематоми справа, субарахноїдального крововиливу справа та зліва, достатньо одного контакту з травмуючим чинником.

Крім того, на момент проведення комісійної судово-медичної експертизи переконливих даних про можливість виникнення тілесного ушкодження, що призвело до настання смерті ОСОБА_10 (закрита черепно-мозкова травма у вигляді субдуральної гематоми справа, субарахноїдального крововиливу справа та зліва) внаслідок лише падіння з висоти власного зросту немає.

Під час розгляду справи місцевим судом судово-медичний експерт ОСОБА_16 суду роз`яснила, що за результатами проведення за матеріалами кримінального провадження комісійної судово-медичної експертизи експерти дійшли висновків, що викладені у висновку експерта №9 від 19.02.2024. Викладені у висновку підсумки вона підтримує у повному обсязі. Тілесні ушкодження ОСОБА_10 , описані у висновку, виникли від прямої ударної тупого предмета (предметів) в ділянку локалізації тілесних ушкоджень, за 2-4 доби до настання смерті. В потиличній ділянці голови ОСОБА_10 тілесних ушкоджень не зафіксовано. У матеріалах кримінального провадження є факти падіння потерпілого, і є факти ударів. В п. 7 підсумків експерти вказали, що переконливих судово-медичних даних про можливість виникнення тілесного ушкодження, що призвело до настання смерті ОСОБА_10 , внаслідок лише падіння з висоти власного зросту немає, тому що є ще інші дані про нанесення потерпілому ударів.

Також під час розгляду справи судом першої інстанції судово-медичні експерти ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , кожен зокрема, викладені у висновку експерта №9 від 19.02.2024 підсумки підтримали у повному обсязі. Вони роз`яснили суду, що п.7 підсумків слід розуміти з урахуванням пунктів 3 і 4 підсумків. Згідно з п.7 підсумків, на момент проведення судово-медичної експертизи переконливих медичних даних про можливість виникнення тілесного ушкодження, що призвело до настання смерті ОСОБА_10 , внаслідок лише падіння з висоти власного зросту немає. У даному пункті слово «лише» вжито тому, що так було сформульовано питання слідчого. На переконання експертів, дійсний зміст сформульованої у п. 7 відповіді експертів полягає в тому, що під час проведення експертизи переконливих медичних даних про можливість виникнення тілесного ушкодження, що призвело до настання смерті ОСОБА_10 , внаслідок падіння з висоти власного зросту немає. Цей висновок експертів є категоричним. Такі медичні дані не зафіксовані під час проведення первинної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 . На потиличні частині голови, якою вдарявся потерпілий під час падіння, тілесні ушкодження не зафіксовані; садно на лобі, що могло утворитися під час падіння потерпілого, не могло призвести до його смерті.

Отже, наведеними висновками експертиз та показаннями експертів повністю спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що не встановлено причину смерті, а також про те, що смертельне тілесне ушкодження могло утворитись в результаті падіння з висоти власного зросту.

Відповідно до ч.1 ст.332 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постановах Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.07.1997 «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах» та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 8 від 30.09.2011 «Щодо узагальнення судової практики про застосування судами кримінально-процесуального законодавства при призначенні судових експертиз і використання їх висновків у кримінальному судочинстві», повторна експертиза проводиться з тих же предмету й обставин вдруге, якщо висновок первинної експертизи визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або інакше викликає сумніви в його правильності; на вирішення повторної експертизи ставляться ті ж самі питання, з тим ж вихідними даними, її виконання доручається іншому експертові або іншим експертам.

Підстав вважати, що вищезазначені висновки експертів містять суперечності чи викликають обґрунтовані сумніви у їх правильності, немає, а тому вимоги сторони захисту про призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень процесуальних норм при призначенні даних експертиз та їх проведенні.

Таким чином, твердження обвинуваченого про те, він не наносив потерпілому ударів, які б могли спричинити смерть потерпілого ОСОБА_10 , спростовуються вказаними висновками.

Також є безпідставними доводи захисника про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст.119 КК України, з посиланням на те, що ОСОБА_8 не усвідомлюючи характер нанесених ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, обвинувачений не міг передбачати наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг передбачити, з огляду на таке.

Так, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до злочинів із похідними наслідками, де тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у необхідному причинному зв`язку із вчиненим суспільно небезпечним діянням.

Особливістю необхідного причинного зв`язку в кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.121 КК України, є його розвиток від суспільно небезпечного діяння до наслідку у виді тяжкого тілесного ушкодження (проміжного) і далі до наслідку у виді смерті потерпілого (похідного).

Як і будь-який необхідний причинний зв`язок, він відображає закономірності розвитку негативних (відносно охоронюваних відносин) властивостей діяння, яке містить реальну можливість настання інкримінованих наслідків.

Під час встановлення винуватості та її змісту в кожному конкретному випадку суд виходить з того, що вона об`єктивно існує в реальній дійсності, встановлює її на підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів.

Ознаки суб`єктивної сторони вчиненого злочину та особливості психічного ставлення обвинуваченого до вчинених діянь і їх наслідків встановлюються судами на підставі характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, на сукупності встановлених судом фактичних обставин вчиненого злочину, що закріплені належними і допустимими доказами, зібраними в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, та оціненими відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Встановлюючи суб`єктивні ознаки складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, необхідно виходити з того, що ознаками його суб`єктивної сторони є умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, який може бути як прямим, так і непрямим, та необережність щодо наслідків.

Питання про умисел або відсутність такого умислу необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку засудженого та потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Діяння, інкриміноване ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України, з урахуванням характеру та об`єктивно-предметних умов його вчинення, не тільки містить реальну загрозу, а і спричинило суспільно небезпечні наслідки, які не є результатом випадкового перетинання причинно-наслідкових ланцюжків із діяннями інших осіб чи випадковими обставинами.

Доказування суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, досить часто ґрунтується не на одному чи кількох прямих доказах, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, за якими встановлено характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку його вчинення тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) таких елементів суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, як умисел щодо заподіяння тяжкого тілесного ушкодження та необережність щодо настання смерті людини.

З урахуванням показань обвинуваченого, який підтвердив заподіяння потерпілому ОСОБА_10 4-5 ударів в обличчя потерпілого, даних протоколу слідчого експерименту, в якому відображені обставини вчинення вказаних дій, їх механізм та локалізація, висновків судово-медичних експертиз, у яких детально описано отримані тілесні ушкодження, ступінь їх тяжкості, та безпосередня причина смерті, а також сукупності інших доказів, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки місцевого суду про те, що обвинувачений ОСОБА_8 діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, отже кваліфікація його дій має бути здійснена з огляду на ті наслідки, які фактично були заподіяні.

Підстав вважати заподіяння смерті випадковим наслідком, коли особа не передбачала, не повинна була і за обставинами справи не могла їх передбачити, за змістом вироку суду та доводів апеляційної скарги також не вбачається.

За встановлених судом обставин, внаслідок численних ударів руками в область голови потерпілого, заподіяні умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, тобто такі, що в момент завдання чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

Оскільки обвинувачений діяв з умислом на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, міг і повинен був передбачати можливість настання похідних наслідків у виді смерті, між його діями і наслідками встановлений необхідний причинний зв`язок, його дії правильно кваліфіковані місцевим судом за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Враховуючи викладене, доводи захисника про неправильну кваліфікацію дій засудженої ОСОБА_8 суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_8 обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів та про юридичну кваліфікацію дій обвинувачених за ч.2 ст.121 КК України апеляційний суд вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Наведені місцевим судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у суду апеляційної інстанції сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції перевірялись доводи обвинуваченого та його захисника про те, що потерпілий міг загинути внаслідок отримання тілесних ушкоджень за інших обставин, однак такі доводи не знайшли свого належного підтвердження в суді і спростовується дослідженими доказами у кримінальному проваджені та не узгоджуються із іншими доказами по справі, зокрема, показаннями, свідків та експертів, які є послідовними та, на думку суду, правдивими і узгоджуються між собою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при проведенні зазначених слідчих дій, апеляційним судом не встановлено, підстав для визнання їх недопустимими з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційний суд не встановив істотних процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій.

Незгода обвинуваченого та його захисника з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі не наведено жодної із підстав, передбачених ч.1 ст.415 КПК України, для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Що ж стосується тверджень апеляційної скарги про необхідність призначення додаткової судової медичної експертизи, то апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування було проведено ряд експертиз, які були досліджені місцевим судом під час судового розгляду.

Так, згідно з висновком експерта №3 від 04.01.2024, на підставі даних судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_10 , при судово-медичному дослідженні трупа виявлені, зокрема, такі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під тверду та м`які оболонки головного мозку, садно лобної ділянки зліва, синці на спинці носа з переходом на верхні та нижні повіки обох очей, правої та лівої щоки, підборіддя зліва, утворилися внаслідок дії (контакту) тупих предметів, згідно з судово-медичною гістологічною експертизою, можливо за приблизно 2-4(5) діб до часу настання його смерті і стосовно живих осіб, носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Причиною його смерті стала закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під тверду та м`які оболонки головного мозку, яка ускладнилася венозним повнокрів`ям внутрішніх органів, набряком головного мозку та легень, що і стало безпосередньою причиною його смерті. При проведенні судово-токсикологічного дослідження газохроматографічним методом крові ОСОБА_10 , етиловий спирт не виявлено (т.1 а.к.п.74-77).

Відповідно до висновку експерта №3-а від 05.02.2024, на підставі даних судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_10 , всі тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 , викладені і розмежовані в підсумках висновку експерта № 3 від 04.01.2024 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , і вони могли утворитися не менш ніж і приблизно від 20-ти дій (контактів) предметів з різною діючою поверхнею. Більш конкретну відповідь, можна отримати слідчим шляхом. Не виключена можливість утворення частини цих тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту. Набряк легень виник як ускладнення черепно-мозкової травми, яка стала причиною смерті ОСОБА_10 (т.1 а.к.п.117-118).

Згідно висновку експерта №3-в від 07.02.2024, на підставі даних судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_10 , всі ушкодження на обличчі потерпілого перебувають в прямому причинному зв`язку з черепно-мозковою травмою, яку міг викликати як будь-який удар (контакт), так і їх сукупність з точкою прикладання сили в анатомічну ділянку обличчя, де були виявлені тілесні ушкодження, які могли утворитися від не менш ніж 5-ти дій (контактів) тупих предметів, які можуть бути встановлені слідчим шляхом. Синці на обличчі, утворилися внаслідок дії (контакту) тупих предметів, які повністю не відобразили свої індивідуальні особливості в ушкодженнях. До тупих предметів відносять як руки людини (долоні, частини долонь), так і інші предмети, які можуть бути встановлені слідчим шляхом. Садно на лобній ділянці зліва утворилося внаслідок дії (контакту) тупого предмету з шорсткою діючою поверхнею, який повністю не відобразив свої індивідуальні особливості в ушкодженні, що не характерно внаслідок нанесення удару долонею руки людини, яка має не шорстку, а гладку поверхню. Враховуючи анатомічну локалізацію, характер та механізм утворення тілесних ушкоджень на обличчі ОСОБА_10 , утворення їх внаслідок одноразового падіння з висоти власного росту на плоску тверду поверхню не характерно, що не виключає можливість утворення їх при падінні на інші поверхні, що може бути встановлено слідчим шляхом (т.1 а.к.п.121, 122).

Також місцевим судом було допитано і судово-медичних експертів ОСОБА_13 , який повністю підтримав свої висновки експертиз.

Також із матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування було проведено і комісійну судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_10 , згідно якої його смерть настала 04.01.2024 в результаті закритої черепно-мозкової травми у вигляді субдуральної та субарахноїдальної гематом, що в подальшому ускладнилась набряком головного мозку, що стало безпосередньою причиною смерті підекспертного.

Під час проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 було виявлено тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді субдуральної гематоми справа, субарахноїдального крововиливу справа та зліва, синець в ділянці спинки носа з переходом на ділянку навколо обох очей, синці в ділянці правої та лівої щоки, в ділянці підборіддя зліва, садно на лобній ділянці голови зліва. Комплекс вищевказаних тілесних ушкоджень виник в результаті контакту з тупими предметами (предметом), більш детальна характеристика яких не відобразилася в морфології ушкоджень. Враховуючи патоморфологічні та гістологічні дані, можна судити, що вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути за 2-4 доби до моменту настання смерті підекспертного; синці на передній поверхні грудної клітки, в ділянці живота справа, в ділянці лівого плеча, садна в проекції остистих відростків поперекових хребців, в ділянці лівої гомілки, синці з саднами в ділянці правого та лівого колінних суглобів. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті контакту з тупими предметами (предметом) більш детальна характеристика яких не відобразилась в морфології ушкоджень. Не виключається можливість їх виникнення за 3-4 доби до моменту настання смерті підекспертного; закрита травма грудної клітки у вигляді переломів 3,4,5,6,7,8 ребер зліва по серединно-ключичній лінії, масивний крововилив в м`які тканини під`язикової кістки та щитоподібного хряща більше зліва, точкова рана в ділянці лівого ліктьового суглоба. Комплекс даних тілесних ушкоджень утворився незадовго до настання смерті підекспертного, є наслідком медичних маніпуляцій (реанімаційних заходів) та у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 не перебуває.

Для виникнення тілесного ушкодження, що стало причиною смерті ОСОБА_10 , а саме: закрита черепно-мозкова травма у вигляді субдуральної гематоми справа, субарахноїдального крововиливу справа та зліва, достатньо одного контакту з травмуючим чинником.

Крім того, на момент проведення комісійної судово-медичної експертизи переконливих даних про можливість виникнення тілесного ушкодження, що призвело до настання смерті ОСОБА_10 (закрита черепно-мозкова травма у вигляді субдуральної гематоми справа, субарахноїдального крововиливу справа та зліва) внаслідок лише падіння з висоти власного зросту немає.

Допиті місцевим судом експерти ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 підтримали комісійний висновок та надали суду відповідні роз`яснення.

Відповідно до ч.1 ст.332 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Підстав вважати, що вищезазначені висновки експертів містять суперечності чи викликають обґрунтовані сумніви у їх правильності, немає.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень процесуальних норм при призначенні даних експертиз та їх проведенні.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апелянта про призначення додаткової судово-медичної експертизи, оскільки заявлене клопотання не містить переконливих доводів необхідності проведення такої експертизи.

Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_8 , в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, не працює, є здоровим, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; потерпілий ОСОБА_19 до обвинуваченого жодних претензій не має, на його суворому покаранні не наполягає. Також враховано, що поведінка ОСОБА_8 після вчинення кримінального правопорушення є виключно позитивною, умов запобіжного заходу домашній арешт він не порушував.

Також місцевим судом віднесено та враховано при призначенні покарання наявність пом`якшуючих покарання обставин - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та обтяжуючу покарання обставину - вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, та призначено обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст.121 КК України.

На думку суду апеляційної інстанції, з огляду на усі встановлені під час судового розгляду обставини, саме таке покарання, яке необхідно відбувати реально, відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Крім того, призначене покарання, на думку апеляційного суду, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також не є надто суворим чи м`яким.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шацького районного суду Волинської області від 20 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді