печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0000685, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.07.2022, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 (в редакції станом на 26.11.2015) КК України, клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження №0000685 від 22.07.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 (в редакції станом на 26.11.2015) КК України.

ОСОБА_5 обвинувачується у внесенні за попередньою змовою групою осіб в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, а також в умисному поданні документів, які містять завідомо неправдиві відомості, державному реєстратору, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 (в редакції станом на 26.11.2015) КК України, за таких обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб?єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 45 цього Кодексу визначено, що підприємництво в Україні здійснюється в будь-яких організаційних формах, передбачених законом.

При цьому порядок створення, державної реєстрації, діяльності, реорганізації та ліквідації суб"єктів підприємництва окремих організаційних форм визначається цим Кодексом та іншими законами.

Згідно із статтею 55 цього Кодексу суб"єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов"язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов"язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством, до яких належать зокрема господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Статтею 81 Цивільного Кодексу України визначено, що юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу.

Відповідно статтею 87 цього Кодексу встановлено, що для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження. Установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом. Товариство, створене однією особою, діє на підставі статуту, затвердженого цією особою.

Стаття 83 Цивільного кодексу України визначає, що юридичні особи можуть створюватися у формі товариств.

Статтею 4 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що товариства з обмеженою відповідальністю створюються і діють на підставі статуту.

Статтею 57 Господарського кодексу України визначено, що установчими документами суб?єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб"єкта господарювання. В установчих документах повинні бути зазначені найменування суб"єкта господарювання, мета і предмет господарської діяльності, склад і компетенція його органів управління, порядок прийняття ними рішень, порядок формування майна, розподілу прибутків та збитків, умови його реорганізації та ліквідації, якщо інше не передбачено законом.

Статут суб"єкта господарювання повинен містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного капіталу та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб"єкта господарювання, а також інші відомості, пов"язані з особливостями організаційної форми суб"єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші відомості, що не суперечать законодавству.

Статут (положення) затверджується власником майна (засновником) суб"єкта господарювання чи його представниками, органами або іншими суб"єктами відповідно до закону.

Статтею 93 Цивільного кодексу України визначено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Статтею 23 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства.

Статтею 89 Цивільного кодексу України та статтею 58 Господарського кодексу України встановлено, що юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом та вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» державна реєстрація юридичних осіб це офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну осооу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» визначено, що відомості про юридичну особу вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі відповідних заяв про державну реєстрацію або документів, що подаються для проведення інших реєстраційних дій.

При цьому в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу:

найменування юридичної особи, у тому числі скорочене (за наявності);

ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (далі - ідентифікаційний код);

організаційно-правова форма;

перелік засновників (учасників) юридичної особи: прізвище, ім"я, по батькові (за наявності), дата народження, країна громадянства, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), серія та номер паспорта, якщо засновник - фізична особа; найменування, країна резидентства, місцезнаходження та ідентифікаційний код, якщо засновник - юридична особа; відмітка про закінчення повноважень засновника громадського формування у зв"язку з державною реєстрацією;

інформація про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичної особи, у тому числі кінцевого бенефіціарного власника (контролера) її засновника, якщо засновник - юридична особа (крім громадських формувань, адвокатських об?єднань, торгово-промислових палат, об?єднань співвласників багатоквартирних будинків, релігійних організацій, державних органів, органів місцевого самоврядування, їх асоціацій, державних та комунальних підприємств, установ, організацій): прізвище, ім"я, по батькові (за наявності), дата народження, країна громадянства, серія та номер паспорта громадянина України або паспортного документа іноземця, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), дата народження, а також повне найменування та ідентифікаційний код (для резидента) засновника юридичної особи, в якому ця особа є кінцевим бенефіціарним власником (контролером). У разі відсутності в юридичної особи кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичної особи, у тому числі кінцевого бенефіціарного власника (контролера) її засновника, якщо засновник - юридична особа, вноситься відмітка про причину його відсутності;

місцезнаходження юридичної особи;

види діяльності;

назва органів управління юридичної особи;

відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім"я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи;

відомості про членів керівних органів: прізвище, ім"я, по батькові, дата народження, посада, контактний номер телефону та інші засоби зв"язку - для громадського формування;

розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) та розмір частки кожного із засновників (учасників);

вид установчого документа (установчий акт, статут, модельний статут, засновницький договір, одноособова заява (меморандум), положення тощо);

відомості про установчий документ, на підставі якого діє громадське формування, - у разі створення юридичної особи на підставі установчого документа іншого громадського формування;

інформація для здійснення зв"язку з юридичною особою: телефон, адреса електронної пошти;

дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі.

Статтею 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі, зокрема документів, що подаються заявником для державної реєстрації.

При цьому стаття 17 визначає, що для державної реєстрації створення юридичної особи подаються такі документи:

заява про державну реєстрацію створення юридичної особи;

примірник оригіналу (нотаріально засвідчену копію) рішення засновників, а у випадках, передбачених законом, - рішення відповідного державного органу, про створення юридичної особи;

установчий документ юридичної особи - у разі створення юридичної особи на підставі власного установчого документа.

Вказані документи відповідно до статті 14 цього Закону можуть подаватися у паперовій або електронній формі.

Так, в березні 2017 року ОСОБА_5 , перебуваючи у тяжкому матеріальному становищі, шукав додатковий заробіток. Про його тяжке матеріальне становище знав його знайомий невстановлена слідством особа, який запропонував ОСОБА_5 зареєструвати на його ім"я за грошову щомісячну винагороду в розмірі 15000 гривень підприємство, з метою прикриття незаконної діяльності, яку буде здійснювати невстановлена особа з використанням рахунків та реквізитів цього підприємства.

ОСОБА_5 в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України погодився на пропозицію вказаної невстановленої слідством особи, таким чином вступивши з нею у попередню змову.

У подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи з корисних мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з метою досягнення злочинної мети, яка полягала у створенні суб"єкта підприємницької діяльності для подальшого його використання невстановленою особою з метою прикриття незаконної діяльності, передав невстановленій особі копію власного паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві 29.01.2016, та довідку про присвоєння йому ідентифікаційного податкового номеру N?, необхідні для подальшої підготовки та оформлення відповідних документів.

30.03.2017 приблизно о 10 годині, перебуваючи в приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , з метою подальшої реалізації попередньо обумовлених з невстановленими особами спільних злочинних намірів, уповноважив інших осіб довіреністю серії НМА №864426 від 30.03.2017 представляти його інтереси.

У невстановленому місці та час невстановлена особа, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний намір, направлений на внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, виготовили наступні документи: протокол №1 від 30.03.2017 загальних зборів учасників ТОВ «НОВОСТРОЙ+», в якому зазначено ОСОБА_5 як засновника та директора підприємства; статут ТОВ «НОВОСТРОЙ+» у редакції від 30.03.2017, в якому ОСОБА_5 вказаний як учасник підприємства.

31.03.2017 приблизно о 10 годині невстановлена особа, перебуваючи неподалік від станції метро «Лівобережна» в м. Києві (Дніпровський район міста Києва) надала ОСОБА_5 попередньо складені у встановленій формі документи, необхідні для державної реєстрації суб"єкта підприємницької діяльності.

ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, а також той факт, що надані йому на підпис документи містять завідомо неправдиві відомості щодо справжнього створення та призначення його керівником підприємства ТОВ «НОВОСТРОЙ+», щодо фактичного набуття ОСОБА_5 статусу засновника, щодо його створення з метою здійснення підприємницької діяльності, щодо місцезнаходження підприємства, діючи умисно, з корисних мотивів за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи відведену йому у заздалегідь обумовленому злочинному плані роль, засвідчив їх своїм підписом, надавши їм значення офіційних документів, а саме: протокол №1 від 30.03.2017 загальних зборів учасників ТОВ «НОВОСТРОЙ+», в якому зазначено ОСОБА_5 як засновника та директора підприємства; статут ТОВ «НОВОСТРОЙ+» у редакції від 30.03.2017, в якому ОСОБА_5 вказаний як учасник підприємства, тим самим вніс у документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи завідомо неправдиві відомості, після чого вказані офіційні документи передав невстановленій особі.

Після чого, 31.03.2017 вказані документи, що містять завідомо неправдиві відомості, невстановленою слідством особою, яка діяла на підставі довіреності, виданої ОСОБА_5 , подані державному реєстратору відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Маяковського, 29, що призвело до державної реєстрації державним реєстратором відомостей стосовно новоутворення шляхом заснування юридичної особи, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу - суб"єкта підприємницької діяльності - ТОВ «НОВОСТРОЙ+» (), про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців зроблено запис під №6828.

До початку підготовчого судового засідання захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку «ЕАZYCON» або месенджерів «Viber», «Telegram», оскільки перебуває за межами м. Києва у зв`язку із сімейними обставинами.

Судом, з урахуванням думки учасників провадження, з метою забезпечення участі захисника в підготовчому судовому засіданні, визнано можливим провести підготовче судове засідання за участю захисника ОСОБА_4 в режимі дистанційного судового провадження за допомогою відеоконференції.

У підготовчому судовому засіданні 28.11.2024 захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_5 повністю підтримав клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Наявну в матеріалах справи угоду про визнання винуватості, укладену 10.08.2022 між прокурором та підозрюваним, сторона захисту не підтримала.

Судом роз`яснені обвинуваченому правові наслідки закриття кримінального провадження із заявленої підстави, наголошено, що він має право на здійснення кримінального провадження на загальних підставах, при цьому ОСОБА_5 вказав, що йому зрозуміла підстава звільнення від кримінальної відповідальності, здійснення судового розгляду в загальному порядку він не бажає, така позиція є добровільною.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання захисника, вважав його обґрунтованим. Вказав, що відомості про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності в межах, які охоплюються строком давності, відсутні, процесуальні витрати та речові докази, долю яких необхідно вирішувати рішенням суду, у даному кримінальному провадженні також відсутні.

Вислухавши позиції сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали справи, суд надходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Враховуючи вказану норму закону, суд невідкладно переходить до розгляду заявленого клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки вирішення вказаного питання є першочерговим, а укладену в провадженні угоду сторони не підтримали.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні 31.03.2017 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 (в редакції станом на 26.11.2015) КК України.

Санкція ч. 2 ст. 205-1 КК України станом на час вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбачала покарання у виді штрафу від тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк від трьох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Після набрання чинності Закону України № 361-IX від 06.12.2019 «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», який набув чинності 06.04.2020, покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 205-1 КК України, посилене та санкція ч. 2 ст. 205-1 КК України передбачає покарання у виді штрафу від восьми тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Згідно з ч. 4 ст. 12 КК України (в редакції, що діє на час постановлення ухвали) нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції, що діяла на час події) злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, діяння, передбачене ч. 2 ст. 205-1 КК України, на час його вчинення було злочином невеликої тяжкості, на день проведення судового засідання є нетяжким злочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення діяння), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Отже, строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення діяння), становить три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діє на час постановлення ухвали), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

З огляду на вказане в даному випадку підлягають застосуванню норми КК України, що діяли на час вчинення діяння.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що викладена в ухвалі від 14 вересня 2020 року в справі № 493/1843/16-к, матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України.

ОСОБА_5 в межах строків давності притягнення до кримінальної відповідальності нового злочину не вчинив, що вбачається з витягу №2931/24/9/1-2022/вс від 19.07.2022.

Судом в даному випадку не встановлено обставин, з якими закон пов`язує переривання чи зупинення перебігу строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України.

Виходячи з фактичних обставин справи, так як вони викладені в обвинувальному акті, подія кримінального правопорушення, з приводу якої ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 205-1 (в редакції станом на 26.11.2015) КК України, мала місце 31.03.2017. Обвинувальний акт у даному провадженні складений 10.08.2022 та надійшов до суду 16.08.2022. Відтак, на даний час сплинув передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України трирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим, суд, за наявності згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстав, визначених ст. 49 КК України, приходить до висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 205-1 (в редакції станом на 26.11.2015) КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Як визначено п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Процесуальні витрати, речові докази у провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 44, 49 КК України, ст. ст. 284, 285, 286, 288, 369-372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 205-1 (в редакції станом на 26.11.2015) КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження №0000685, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.07.2022, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 (в редакції станом на 26.11.2015) КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України - закрити.

Процесуальні витрати, речові докази у провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1