ЄУН справи: 336/7061/24
Номер провадження: 1-кп/336/626/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 ,захисника ОСОБА_5 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Запоріжжя,громадянина України,з середньою спеціальною освітою,офіційно не працюючого,мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,без реєстрації проживання,раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.2 ст.345 КК України,-

встановив:

12 червня 2024 року з 08:00 год. до 20:00 год., відповідно до розстановки сил та засобів маршрутного листа пішого патруля №4 з охорони громадського порядку на території Шевченківського району м. Запоріжжя, поліцейський сектору реагуванню патрульної поліції Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 спільно з поліцейською Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Запорізькій облает ОСОБА_7 несли службу по охороні громадського порядку, забезпечення публічної безпеки та громадського порядку у Шевченківському районі в місті Запоріжжі відповідно до наказу начальника ГУНП в Запорізькій області, при цьому були одягнені у формений одяг, екіпіровані спеціальним] засобами та табельною вогнепальною зброєю та закріпленим на бронежилет нагрудним жетоном із зображенням спеціального номеру.

Під час виконання вищевказаними працівниками правоохоронного органу (Національної поліції України) службових обов`язків, 12 червня 2024 року близько о 17:45 годин, перебуваючи на території Шевченківського району місті Запоріжжі на спортивному майданчику території школи № 34, як розташована по вулиці Богдана Завади 8 в м. Запоріжжі ,у період дії воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 р.,продовженого Указом Президента України №271/2024 від 08.05.2024, на підставі ч. 2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» здійснювали перевірку військово - облікових документів разом з документом, що посвідчує особу у чоловіків, які мали вигляд призовного віку, тобто осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Для перевірки документів працівниками поліції було зупинено двох чоловіків - ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . Поліцейські ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали для ознайомлення свої службові посвідчення та попрохали чоловіків пред`явити документи, які посвідчують особу, але ОСОБА_4 відповів відмовою.

Далі, ОСОБА_4 , ігноруючи законні вимоги поліцейських щодо надання документів, які посвідчують особу, почав висловлюватися в бік працівників поліції нецензурною лайкою та виказувати погрозу щодо нанесення тілесних ушкоджень поліцейському ОСОБА_6 . На явно зухвалу поведінку ОСОБА_4 , працівник поліції ОСОБА_6 зробив останньому зауваження, проте ОСОБА_4 продовжив висловлюватися нецензурною лайкою у бік поліцейських.

Після чого ОСОБА_4 12.06.2024 приблизно о 17.46, достовірно розуміючи, що перед ним знаходяться працівники поліції, які одягнені у формений одяг, екіпіровані спеціальними засобами та табельною вогнепальною зброєю та закріпленим на бронежилеті нагрудним жетоном із зображенням спеціального номеру, з мотивів явної неповаги до правоохоронних органів, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу ОСОБА_6 , діючи умисно, наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя останнього, чим спричинив ОСОБА_6 згідно з висновком експерта № 939п КУ «Запорізьке обласне бюро судово- медичної експертизи» ЗОР : садно у лівій лобно-тім`яній ділянці та синець з садном від рівня нижньої повіки лівого ока з розповсюдженням до рівня лівої виличної ділянки, які самі за собою кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення винуватим себе визнав повністю.

Пояснив,що 12.06.2024 р. після 17.00 години він з приятелем ОСОБА_9 повертався додому з роботи, випив алкогольних напоїв,чим обумовлений його збуджений та агресивний емоційний стан під час спілкування з працівниками поліції,які за вказаних в обвинувальному акті обставин пред`явили вимогу передати для перевірки документи. На цю вимогу він відреагував неадекватно,спровокував конфлікт,під час якого двічі вдарив працівника поліції кулаком правої руки у ліву частину обличчя,заподіявши зазначені в обвинуваченні тілесні ушкодження, у скоєному щиро розкаявся.

Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються.При цьому суд роз`яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України»,та кваліфікує його дії як кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, а саме: умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Відповідно до статей 50,65 КК України особі,яка вчинила злочин, має бути призначено покарання,необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання, неофіційно працює,є військовозобов`язаним,тяжких наслідків від його дій не настало.

Обставиною,яка пом`якшує покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття у скоєному.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому,що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям,послідовно визнає винуватість у скоєнні злочину,своїми активними діями сприяв органам слідства з`ясувати обставини вчинення злочину.

Потерпіла особа не наполягав на суворому покаранні обвинуваченого.

Обставин,що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України ,судом не встановлено.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його ставлення до скоєного, суд прийшов до висновку, що з метою захисту інтересів суспільства, запобігання вчиненню нових правопорушень,обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції статті 345 ч.2 КК України та застосувати до нього ст.75,76 КК України,оскільки обвинувачений не становить небезпеки для суспільства,дає критичну оцінку своїм діям, що вказує на свідоме бажання стати на шлях виправлення,тому забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання,але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами з питань пробації протягом іспитового строку,який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.

Призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ ,викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р.,в яких ЄСПЛ зазначив,що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним,якщо встановлено,що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р.ЄСПЛ вказав,що для того,щоб втручання вважалося пропорційним,воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.

На переконання суду,призначення обвинуваченому такого покарання справедливим,співмірним і достатнім для його виправлення,кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим,так і іншими особами,а також буде відповідати таким принципам Конвенції,як пропорційність обмеження прав людини,легітимна мета і невідворотність покарання.

Так,у розумінні ЄСПЛ ,покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи,який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає,що покарання переслідує подвійну мету:покарання і стримування від вчинення нових злочинів,а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Речові докази не долучались.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати відсутні.

До обвинуваченого обирався запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 12.08.2024 р.,клопотань сторони обвинувачення щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили не надходило.

Керуючись ст.ст.368,374,392 КПК України,суд-

Ухвалив:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину,передбаченого ч.2 ст.345 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

Відповідно до ст.75,76 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання або роботи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення,обвинувачем,який тримається під вартою,у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1