Справа № 752/3597/25
Провадження по справі № 1-кс/752/2008/25
У Х В А Л А

іменем України

"04" березня 2025 р. слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000205 від 06.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,-

за участю:

прокурора - ОСОБА_4

представника власника майна - ОСОБА_5 ,

власника майна - ОСОБА_6 ,

встановив:

28 лютого 2025 року до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000205 від 06.05.2024, яке вилучено 26.02.2025 під час обшуку, проведеного за місцем здійснення господарської діяльності АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ», що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Пимоненка М., будинок 13 (нежилий будинок літ. Б).

Вилучене в ході обшуку майно визнано речовим доказом, оскільки воно містити відомості про обставини, що підлягають встановленню у кримінальному проваджені. Прокурор просить накласти арешт на майно, що зазначено у клопотанні з метою його збереження як речового доказу, а також заборонити користуватися та розпоряджатися ним.

В судовому засіданні прокурор клопотання про арешт майна підтримав. Пояснив, що вилучений в ході обшуку мобільний телефон відповідає критеріям ст.98 КПК України, оскільки може містити відомості про обставини, що підлягають встановленню у кримінальному провадженні, зокрема відомості, що підтверджують факт заволодіння грошовими коштами ПАТ «УКРНАФТА» та АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» шляхом зловживання посадовими особами ТОВ «ТАКРОМ Україна», ПАТ «УКРНАФТА» та АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» своїм службовим становищем, в умовах воєнного стану. Також прокурор вказував на те, що під час проведення обшуку слідчий не мав можливості самостійно вилучити інформацію у вилученому мобільному телефоні. Просив клопотання задовольнити.

Власник майна ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора заперечував. Пояснив, що обіймає посаду менеджера з координації зовнішніх проектів Департаменту буріння АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ». Був присутнім під час проведення обшуку. В ході обшуку слідчий зайшов у кімнату, в якій розташовано його робоче місце та на столі виявив його особистий мобільний телефон. Попросив надати доступ до нього, він погодився. Після чого, як слідчий певний час досліджував інформацію у його мобільному телефоні, повідомив що вилучає його. Він заперечив щодо таких дій про що вказав у протоколі обшуку. Жодного відношення до кримінальних правопорушень, які розслідуються у даному кримінальному провадженні, він не має. У належному йому мобільному телефоні відсутня інформація, яка може бути використана під час досудового розслідування.

Представник власника майна ОСОБА_5 просив відмовити прокурору у задоволенні клопотання. В обгрунтування своєї позиції зазначив, що обшук проведений з порушенням вимог КПК України, зважаючи на те, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.02.2025 органу досудового розслідування надано дозвіл лише на відшукання електронних носіїв інформації з метою зняття та збереження інформації, дозвіл на вилучення електронних носіїв інформації слідчим суддею не надавався. У постанові слідчого про визнання речовими доказами від 26.02.2025, слідчий не зазначив, яким саме критеріям речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України, відповідає вилучений у ОСОБА_6 мобільний телефон. Таких критеріїв не наведено й прокурором у клопотанні про арешт майна. Також матеріали долучені до клопотання не містять даних, які б підтверджували причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень, які є предметом досудового розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні.

Розглянувши клопотання, дослідивши додані до нього додатки у виді копії матеріалів досудового розслідування, надавши оцінку відомостям, що у них містяться, вислухавши доводи прокурора, думку власника майна та його представника з приводу заявленого клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного.

Розгляд даного клопотання належить до повноважень слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 132 КПК України.

Клопотання про арешт майна подане з дотриманням строку, передбаченого ч.5 ст. 171 КПК України.

Так, зі змісту клопотання вбачається, що відділом розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000205 від 06.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що протягом 2023-2024 та на початку 2025 року ТОВ «ТАКРОМ УКРАЇНА» уклало ряд договорів з АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» та ПАТ «УКРНАФТА» про надання послуг з ГРП, ремонту газових свердловин за допомогою колтюбінгового та азотно-компресорного обладнання.

За встановленими в ході досудового розслідування даними посадові особи АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» у межах вищезазначених договорів, з метою отримання неправомірної винагороди від посадових осіб ТОВ «ТАКРОМ УКРАЇНА», зловживаючи своїм службовим становищем, підписували акти виконаних робіт інженерними бригадами ТОВ «ТАКРОМ УКРАЇНА», які фактично не виконувались.

Зокрема, встановлено, що 06.11.2023 між ТОВ «ТАКРОМ УКРАЇНА» та АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» укладено договір № УГВ 510/13-23. У межах даної угоди посадовими особами АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» в інтересах ТОВ «ТАКРОМ УКРАЇНА» підписано акти за використання додаткової спецтехніки, яка фактично не використовувалася.

Крім цього встановлено, що 11.03.2024 між ТОВ «ТАКРОМ УКРАЇНА» та ПАТ «УКРНАФТА» укладено договір № 13/814-Р «Послуги з проведення ГРП в нафтових і газових свердловинах» на загальну суму 240 млн. гривень. За сприяння у виконанні зазначеного договору, посадові особи ПАТ «УКРНАФТА» отримували від посадових осіб ТОВ «ТАКРОМ УКРАЇНА» винагороду у розмірі 50% чистого прибутку (у випадку низької маржинальності свердловин) або 7% від платежів (при значній маржинальності виконаних робіт).

Також між ПАТ «УКРНАФТА» та ТОВ «ТАКРОМ УКРАЇНА» укладено договір про надання послуг з ГРП № 13/5514-р від 20.12.2024 року на загальну суму 226 млн. гривень. У свою чергу, посадові особи ПАТ «УКРНАФТА» за сприяння в укладенні вказаного договору та безперешкодному виконанні договору планували отримувати 3% від вартості договору.

Учасники злочинного механізму заволодіння коштами домовилися здійснювати передачу коштів після отримання оплат за виконання робіт на 5 свердловинах.

Обготівкування грошових коштів для надання винагороди посадовим особам ПАТ «УКРНАФТА» та АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» здійснювалось посадовими особами ТОВ «ТАКРОМ УКРАЇНА», шляхом проведення фіктивних фінансових операцій із підконтрольними суб`єктами господарської діяльності.

Таким чином, відбувалось незаконне заволодіння грошовими коштами ПАТ «УКРНАФТА» та АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» шляхом зловживання посадовими особами ТОВ «ТАКРОМ Україна», ПАТ «УКРНАФТА» та АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» своїм службовим становищем, в умовах воєнного стану.

26 лютого 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.02.2025 проведено обшук за місцем здійснення господарської діяльності АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» (), що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Пимоненка М., будинок 13 (нежилий будинок літ. Б), за наслідками якого у менеджера з координації зовнішніх проектів Департаменту буріння АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» ОСОБА_6 виявлено та вилучено мобільний телефон мобільний телефон Samsung Galaxy S23, модель SM-S911 B/DS, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 .

Постановою слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 від 26.02.2025 вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000205 від 06.05.2024.

Орган процесуального керівництва вказує на те, що арешт зазначеного у клопотанні майна обумовлений необхідністю збереження речових доказів, які мають суттєве значення для досудового розслідування та необхідні для проведення судових експертиз у кримінальному провадженні.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися)для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Які саме достатні підстави відповідно до ст. 167 КПК України існували для того, що б слідчий прийняв рішення про вилучення під час обшуку особистого мобільного телефону ОСОБА_6 , під час розгляду клопотання про накладання арешту, слідчому судді не надано. Так само не визначено, які саме підстави та обставини, що передбачені ст. 234 КПК України, існували для огляду та подальшого вилучення особистого мобільного телефону ОСОБА_6 , під час проведення обшуку за місцем здійснення господарської діяльності АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ».

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України арешт також може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Так, зі змісту постанови від 26.02.2025 про визнання вищезазначеного мобільного телефону речовим доказом, встановлено, що слідчим не зазначено, яким саме критеріям речових доказів, які визначені у ст. 98 КПК України, відповідає вилучений у ОСОБА_6 телефон. Таких критеріїв не наведено і прокурором у клопотанні про арешт майна й у судовому засіданні під час з розгляду клопотання про арешт майн.

Згідно ч.3 ст. 133 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

На підстави викладеного, враховуючи принципи змагальності, свободи у поданні доказів, доведення їх переконливості перед судом, враховуючи відсутність належного обґрунтування щодо відповідності вилученого мобільного телефону критеріям речового доказу згідно ст. 98 КПК України, слідчий суддя не знаходить підстав для арешту зазначеного майна. За таких обставин, клопотання про арешт є таким, що не підлягає задоволенню.

На підстав викладеного, керуючись ст. 40, 131, 132, 168, 170-173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

відмовити прокурору у задоволенні клопотання про арешт майна, яке було вилучено 26.02.2025 під час обшуку за місцем здійснення господарської діяльності АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» (), що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Пимоненка М., будинок 13 (нежилий будинок літ. Б), а саме на: мобільний телефон Samsung Galaxy S23, модель SM-S911 B/DS, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 10.03.2025 о 17 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1