Номер провадження: 11-сс/813/570/25
Справа № 947/7494/25 1-кс/947/3108/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 26.02.2025, якою в межах к/п № 0000193 від 19.02.2025 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Хрустальний Луганської обл., громадянина України, з вищою освітою, одруженого, адвоката, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24.04.2025, із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено частково клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначення застави у розмірі 264 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 799 392 грн, відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України. Згодом, ухвалою слідчого судді від 11.03.2025 виправлено в повному тексті оскаржуваної ухвали описку та зазначено правильну дату постановлення ухвали 26.02.2025.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину, а також враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, дійшов висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Водночас, слідчий судді дійшов висновку про необґрунтованість доводів сторони обвинувачення щодо існування ризиків, передбачених п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Визначаючи підозрюваному ОСОБА_7 заставу у розмірі 264 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, слідчий суддя виходив з наявності встановлених ризиків, особи підозрюваного та його майнового стану, а також розміру неправомірної вигоди.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_7 вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з огляду на те, що:

- стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вказані ризики є необґрунтованими, а висновки слідчого судді ґрунтуються виключно на припущеннях та зроблені без врахування його особи, віку та перебування у нього на утриманні дружини, яка є інвалідом 1-ої групи з дитинства та потребує постійного стороннього догляду, що свідчить про те, що він не буде намагатися переховуватися від органів досудового розслідування або суду; ризики незаконного впливу на свідків та вчинення ним іншого кримінального правопорушення також відсутні та не підтверджені відповідними доказами;

- слідчим суддею при визначенні розміру застави, який є набагато більшим за розмір, встановлений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не враховано те, що він має на утриманні непрацездатну дружину з інвалідністю 1-ої групи, є пенсіонером, учасником бойових дій, отримав поранення під час захисту Батьківщини, має державні нагороди, а тому наведені обставини є підставою для визначення мінімального розміру застави.

За таких обставин підозрюваний ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 26.02.2025 та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо нього запобіжний захід без ізоляції від суспільства.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що на даному етапі підозра є обґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із обґрунтованих висновків слідчого судді, у вказаному кримінальному провадженні існують ризики переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду та незаконного впливу на свідків, що у сукупністю із обґрунтованістю підозри є підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, зважаючи на обставини інкримінованого підозрюваному ОСОБА_7 злочину, вчиненого у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, його тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути призначена у разі визнання ОСОБА_7 винуватим (позбавлення волі на строк від 3-х до 8-ми років із конфіскацією майна), існування ризику впливу підозрюваного на свідків, з огляду на початкову стадію кримінального провадження, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що на теперішній час існують ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Отже, не відповідають дійсності посилання підозрюваного ОСОБА_7 щодо недоведеності органом досудового розслідування наявності в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, колегія суддів звертає увагу підозрюваного ОСОБА_7 , що слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість посилань сторони обвинувачення щодо існування ризиків, передбачених п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що свідчить про голослівність доводів підозрюваного в наведеній частині.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд також відхиляє доводи підозрюваного ОСОБА_7 про необґрунтованість висновку слідчого судді щодо неможливості застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, та констатує, що висновок суду в цій частині є правильним, зроблений з урахуванням особи підозрюваного та обставин інкримінуємого йому злочину.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання підозрюваного ОСОБА_7 про те, що він раніше не судимий, має на утриманні непрацездатну дружину з інвалідністю 1-ої групи, є пенсіонером, учасником бойових дій, має державні нагороди, проте зазначені обставини, хоча й характеризують особу підозрюваного з позитивного боку, але не слугували стримуючим фактором для нього, а тому суттєво не зменшують встановлені апеляційним судом вище ризики та не можуть бути підставою для застосування стосовно нього більш м`якого, запобіжного заходу, з огляду також на обставини злочину, у вчиненні якого він підозрюється.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді відносно того, що дії та поведінка підозрюваного потребують виняткового контролю, який здатний забезпечити лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Більш того, запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований до ОСОБА_7 на визначений строк, а питання доцільності його подальшого застосування буде перевірена слідчим суддею через нетривалий час в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

Що стосується доводів підозрюваного ОСОБА_7 відносно непомірності застави, апеляційний суд зауважує наступне.

Так, оскаржуваною ухвалою ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 264 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 799 392 грн.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме суд вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

В судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_7 пояснив, що визначену заставу за нього було внесено його знайомим, однак наведені обставини відповідними доказами не підтвердив, як й не спростував доводи органу досудового слідства щодо його майнового стану, та як наслідок непомірності розміру застави та неможливості її виконання.

Отже, на переконання апеляційного суду слідчий суддя вказаних вище вимог закону дотримався та при визначенні розміру застави, яка перевищує передбачену п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України межу, врахував специфіку та суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_7 злочину, особу підозрюваного, його майновий стан, а також розмір неправомірної вигоди, та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що саме такий розмір застави, який при цьому є меншим за розмір застави у 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, визначений органом досудового слідства у клопотанні про обрання запобіжного заходу, буде помірний та справедливим і здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Окрім того, позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду 1-ої інстанції про виключність даного випадку та необхідності визначення обвинуваченому застави, розмір якої перевищує встановлений законом для зазначеної категорії злочинів, оскільки, з урахуванням перспективи її втрати, забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які могли б стати підставою для скасування або зміни оскаржуваної ухвали апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 не суперечить ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після скоєння злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину постала перед компетентними органами.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_7 немає, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.02.2025, якою в межах к/п №0000193 від 19.02.2025 відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24.04.2025 включно, із визначенням застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4