справа № 658/2367/17
провадження № 51-1489км24
20 лютого 2025 року колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ухвалила постанову, якою ухвалу Херсонського апеляційного суду від 05 червня 2024 року щодо ОСОБА_3 залишено без зміни, а касаційну скаргу захисника
ОСОБА_2 - без задоволення.
Не можу погодитись із зазначеною позицією, в зв`язку із чим викладаю окрему думку, яка ґрунтується на таких положеннях.
1. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, стверджує, що апеляційним судом порушено право ОСОБА_3 на особисту участь в апеляційному розгляді справи, не з`ясовано причин його неявки в судове засідання суду апеляційної інстанції та, незважаючи на наявність об`єктивних причин, які унеможливлювали розгляд справи в режимі відеоконференції, усупереч вимогам ч. 4 ст. 405 КПК проведено апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_3 та його захисника.
2. Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотним є таке порушення вимог цього Кодексу, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК). Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 чи ст. 381 цього Кодексу.
3. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що принципи змагальності та рівності сторін є підґрунтям справедливого судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до них кожна зі сторін повинна мати змогу надати власне розуміння справи. Частиною 3 ст. 6 зазначеної Конвенції передбачено право кожного захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника. Право обвинуваченого на захист закріплене в п. 5 ч. 2 ст. 129 Конституції України як одна з основних засад судочинства.
4. Згідно з ч. 1 ст. 20 КПК України засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізувати інші процесуальні права, передбачені КПК України.
5. Як установлено ч. 3. ст. 21 КПК, кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Статтею 22 КПК визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
6. Відповідно до положень ст. 42 КПК обвинувачений, окрім іншого, має право: брати участь під час судового розгляду у допиті свідків обвинувачення або вимагати їхнього допиту, а також вимагати виклику і допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення; збирати і подавати суду докази; висловлювати в судовому засіданні свою думку щодо клопотань інших учасників судового провадження; виступати в судових дебатах.
7. За приписами ч. 4 ст. 405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
8. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, предметом апеляційного розгляду були апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_4 та апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 . Оскаржену ухвалу апеляційного суду постановлено за відсутності обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника. Раніше апеляційним судом були задоволені їхні клопотання про проведення усіх судових засідань у режимі відеоконференції. Водночас сторона обвинувачення була представлена в судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурором та представником потерпілого ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_5 .
9. Справа перебувала на розгляді в апеляційному суді більше двох років. За цей час судовий розгляд неодноразово відкладався з різних підстав, зокрема, через технічні, організаційні проблеми, кадрові рішення, а також у зв`язку із неявкою учасників судового провадження з боку як сторони захисту, так і сторони обвинувачення. При цьому наявні в матеріалах провадження три клопотання захисника ОСОБА_2 про відкладення призначених судових засідань на інші дати мотивовані його зайнятістю в інших судових процесах, про що ним кожного разу надавались відповідні підтвердження. Водночас у двох судових засіданнях сторона захисту була присутня і лише одне судове засідання із дев`яти призначених апеляційним судом не відбулося суто через неявку сторони захисту. Тож, тривалість судового розгляду в суді апеляційної інстанції не є наслідком виключно дій сторони захисту.
10. Судове засідання, за результатами якого постановлена оскаржена ухвала апеляційного суду, було призначено на 05 червня 2024 року о 10:45. Ухвалою судді-доповідача від 13 травня 2024 року постановлено проводити його в режимі відеоконференції між Херсонським апеляційним судом та Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за участю обвинуваченого ОСОБА_3 . До касаційної скарги захисник ОСОБА_2 долучив лист з Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, зі змісту якого убачається, що 05 червня 2024 року о 10:45 ОСОБА_3 прибув до приміщення зазначеного суду, однак забезпечити розгляд справи в режимі відеоконференції не виявилось можливим через відключення електроенергії у будівлі суду. Як стверджує захисник в апеляційній скарзі, в означені дату і час він також очікував на з`єднання з апеляційним судом із власних технічних засобів, але не отримав запрошення суду до відеоконференції.
11. Клопотань про розгляд справи за їх відсутності засуджений та захисник до суду апеляційної інстанції не подавали. Навпаки демонстрували свою зацікавленість в особистій участі в засіданні апеляційного суду з метою доведення обставин, які згідно з доводами апеляційної скарги сторони захисту не були з достатньою повнотою встановлені судом першої інстанції та у тому числі впливають на вирішення питання про обрання виду й міри покарання ОСОБА_3 . Проти проведення апеляційного розгляду за відсутності сторони захисту заперечив також прокурор.
12. Незважаючи на це апеляційний суд ухвалив продовжити судовий розгляд за відсутності засудженого та його захисника, не з`ясувавши причини їх неявки в призначене судове засідання.
13. У справі «Чопенко проти України» Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що виходячи згарантій, закріплених у підпункті «с» пункту 3 статті 6 Конвенції, надзвичайно важливим для справедливості системи кримінального судочинства є те, що обвинувачений повинен мати адекватний захист як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді (справа «Лала проти Нідерландів» (Lala v. the Netherlands). Участь представника прокуратури у засіданні суду апеляційної інстанції, на якому підсудний або його представник були відсутніми, є такою, що порушує право заявника на захист та принцип рівності сторін, що є невід`ємною складовою права на справедливий суд (справи «Бельзюк проти Польщі» (Belziuk v. Poland) та «Піралі Оруджов проти Азербайджану» (Pirali Orujov v. Azerbaijan).
14. У цьому кримінальному провадженні засудженого та його захисника було позбавлено можливості виступити на підтримку апеляційної скарги та викласти доводи на обґрунтування своєї позиції, а також заперечити проти аргументів апеляційної скарги потерпілого, чим порушено принцип рівності під час провадження в суді апеляційної інстанції та обмежено право засудженого на захист.
15. Такий підхід апеляційного суду не сприяв досягненню завдань кримінального провадження, а допущені ним порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність та обґрунтованість судового рішення, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для його скасування з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, вважаю, що касаційна скарга захисника ОСОБА_2 підлягала частковому задоволенню, а ухвала Херсонського апеляційного суду від 05 червня 2024 року в частині залишення без зміни вироку Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 14 грудня 2021 року щодо ОСОБА_3 - скасуванню, в цій частині мав бути призначений новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1