ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/2000/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2024 р.

Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за № 0003435 від 3.08.2024 року відносно обвинуваченого:

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , з середньою освітою, одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , зареєстрованого та проживаючого адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

встановив:

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і діє на даний час.

ОСОБА_3 02 серпня 2024 року в період часу приблизно з 15 год. 50 хв. до 16 год. 10 хв., в умовах воєнного стану, перебуваючи поруч із житловим будинком за адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 27 реалізуючи свій раптово виниклий умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливим мотивом, підбіг до потерпілої ОСОБА_10 зі спини та своєю рукою схопивши золотий ланцюжок плетіння «Love» 585 проби, вагою приблизно 10 грамів, вартістю 17 500 гривень, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого шляхом ривка зірвав його з шиї потерпілої. В подальшому ОСОБА_3 , утримуючи при собі викрадене майно, не реагуючи на викрикування потерпілої, з місця вчинення злочину зник разом з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 17 500 грн.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим повністю у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся та суду показав, що 02 серпня 2024 року приблизно о 15 год. 50 хв. на Вербицького, 27 побачив незнайому жінку, і підбіг до неї та зірвав ланцюжок із шиї. Вартість ланцюжка, і обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює. В подальшому просив вибачення у потерпілої та повністю відшкодував завдану шкоду, дуже соромно за вчинене.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам справи, ним не оспорюються, а також є логічними, послідовними та не викликають у суду сумніву щодо їх щирості.

Дослідження інших доказів щодо тих обставин матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , які ніким не оспорюються, судом за згодою учасників судового провадження та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним. Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції не має, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі) поєднаному з насильством яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-68 КК України і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України є щире каяття, оскільки обвинувачений ще під час досудового розслідування визнав свою винуватість, що й підтвердив під час судового розгляду, розкаюючись у вчиненому та з урахуванням приписів п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, а також відшкодованої шкоди потерпілій ОСОБА_10 , що підтверджується її письмовим клопотанням (а.с. 96), суд визнає такою обставиною добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке кримінальний закон відносить до тяжких злочинів проти власності, обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують, дані про особу обвинуваченого, а також позицію потерпілої, яка просила суд призначити покарання без позбавлення волі.

Так, ОСОБА_3 має 39 років, одружений, має фактичне місце реєстрації і проживання, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

З урахуванням наведених даних про особу обвинуваченого, кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції означеної статті.

Разом з цим, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 є багатодітним батьком на утриманні якого троє малолітніх дітей (а.с. 104-109), а також військовослужбовцем із незадовільним станом здоров`я (а.с. 50-53), критично оцінює свою злочинну поведінку, інтегрований в суспільство, що підтверджується наявністю місця проживання, родини та середньої освіти, суд на підставі ч. 1 ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, однак із встановленням максимального іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання буде пропорційними (в контексті п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ізмайлов проти Росії»), необхідним, справедливим і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів, а також відповідатиме принципу індивідуалізації кримінального покарання.

Обґрунтовуючи дане рішення суд виходить з того, що правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішенні № 15-рп/2004, в якому, зокрема, зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

На думку суду, обраний вид та міра покарання є домірним вчиненому злочину та перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою обвинуваченого.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Зобов`язати ОСОБА_3 відповідно до ч. 1, 3 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні: два шматки ланцюжка з металу жовтого кольору - залишити у власності ОСОБА_10 ; диск My Media CD-R - залишити в матеріалах цього кримінального провадження; штани камуфляжні, футболку чорного кольору з малюнком, кросівки чорного кольору з помаранчевими вставками, які знаходяться в камері схову речових доказів Дарницького УП - повернути ОСОБА_3 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 395 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку в день його проголошення вручити прокурору, захиснику та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1