В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження №0000419 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.06.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Худльово Ужгородського району Закарпатської області, громадянки України, неодруженої, з середньою спеціальною освітою, працюючої помічником вихователя у ФОП ОСОБА_4 , яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 01 червня 2023 року близько 06 години 15 хвилин, керуючи ввіреним їй технічно-справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «Vito 110» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись разом з пасажиром ОСОБА_7 , по автодорозі «М-6» сполученням «Київ-Чоп», зі сторони смт. Середнє, Ужгородського району у напрямку м. Мукачево, та проїжджаючи ділянку дороги, що на 788 км. мінус 200 м. між населеними пунктами смт. Середнє та с. Дубрівка, Ужгородського району, Закарпатської області, діючи всупереч вимог п. 1.3., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість», п.п. б), д) п. 2.3. та п.12.1. «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 які вступили в дію з 1 січня 2002 року, будучи самовпевненою, розраховуючи на свій незначний водійський досвід та навики керування транспортним засобом з 31.01.2023, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявила неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечила безпеку дорожнього руху, не обрала безпечну швидкість за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його руху у конкретних дорожніх умовах, що привело до втрати керування автомобілем та з?їзду його за межі проїзної частини автодороги на праве по ходу її руху узбіччя і кювет.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки «Mercedes-Ben‹» моделі «Vito 110» реєстраційний помер НОМЕР_1 гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: забій головного мозку з геморагічним компонентом, забій грудної клітки із двобічним пневмотораксом, розрив тонкого кишківника в ділянці дуодено-сюнального переходу, закритий багатоуламковий перелом проксимального метаепіфізу правої великогомілкової кістки зі зміщенням. Вказані тілесні ушкодження могли утворитись 01.06.2023 від контакту з виступаючими частинами салону автомобіля при зіткненні його з перешкодою, та які стосовно живих осіб, відповідно до п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995р. № 6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26 липня 1995 року за № 255/791, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв?язку з настанням смерті останнього.

Таким чином, водій ОСОБА_8 порушила вимоги п. 1.3., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість», п.п. б), д) п. 2.3. та п. 12.1. «Правил дорожнього руху», якими визначено:

п. 1.3. - Учасники дорожнього руху зобов?язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

п.1.5. - Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров?ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов?язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган;

п.1.10. Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:

«безпечна швидкість» - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах.

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов?язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_8 скоїла у результаті порушення та невиконання вимог п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість», п.п. б), п. 2.3. та п. 12.1. «Правил дорожнього руху», які безпосередньо перебувають у прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням потерпілою ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою її смерть, а також п. 1.3., п. 1.5., п.п. д) п. 2.3. «Правил дорожнього руху», які сприяли порушенню вищевказаних ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введені в дію з 01 січня 2002 року.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину, у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнала повністю, не заперечила фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті та пояснила, що дійсно керуючи 01.06.2023 транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись разом з своєю мамою ОСОБА_7 , по автодорозі «М-6» зі сторони смт. Середнє, Ужгородського району у напрямку м. Мукачева, та проїжджаючи ділянку дороги між населеними пунктами смт. Середнє та с. Дубрівка, Ужгородського району, Закарпатської області, проявила неуважність до дорожньої обстановки, порушила правила дорожнього руху, не обрала безпечну швидкість, що привело до втрати керування автомобілем та з?їзду його за межі проїзної частини автодороги на праве по ходу її руху узбіччя і кювет. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, її мати ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження. Вона відразу викликала швидку допомогу і їх відвезли у лікарню, її мати перебувала в лікарні близько місяця та через отримані травми померла.

Розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати та врахувати що перебуває на обліку у зв`язку з вагітністю (дев`ять-десять тижнів).

Потерпілий ОСОБА_9 у судове засіданні не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки. При цьому, 12.12.2024 подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за обвинуваченням ОСОБА_3 без його участі. Крім того, зазначив, що шкода йому відшкодована в повному обсязі, будь-яких претензій до ОСОБА_3 немає, щодо покарання просить суворо не карати та не позбавляти волі.

Прокурором, обвинуваченою та захисником у судовому засіданні заявлено про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Судом було встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченої та не знайшов підстав вважати, що остання себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані нею у судовому засіданні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачена ОСОБА_3 не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності її позиції, суд визнав за недоцільне проводити дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої.

Допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченої, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена в повному обсязі, та її дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України, а саме: як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні обвинуваченій виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, усунення заподіяної шкоди та надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Крім цього, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України, є тяжким злочином, ставлення обвинуваченої до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, особу винної, яка є особою молодого віку, згідно вимоги УІТ ГУНП в Закарпатській області від 05.06.2023 раніше не судима, згідно характеристики Середнянської селищної ради та ФОП ОСОБА_10 від 28.10.2024 характеризується позитивно за місцем проживання та роботи, згідно довідки Лікувально-діагностичного центру ТОВ «ГЕМО МЕДИКА Україна» №39 від 13.12.2024 ОСОБА_3 знаходиться на обліку у зв`язку з вагітністю (дев`ять-десять тижнів), має зареєстроване місце проживання, згідно довідки Середнянської селищної ради від 25.06.2024 проживає разом з бабцею та двома сестрами, 2006 р.н. та 2009 р.н.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За наведеного, заслухавши думку прокурора, який просив призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років із застосуванням ст. 75 КК України з позбавленням права керування строком на три, позицію потерпілого викладену письмово у заяві, в якій просив не позбавляти волі ОСОБА_3 , думку обвинуваченої та її захисника, які просили призначити мінімальне покарання, застосувати ст. 75 КК України та не позбавляти права керування, з урахуванням характеру та виду вчиненого кримінального правопорушення, виходячи із конкретних обставин справи, особи обвинуваченої, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, принципу законності, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що обвинуваченій слід призначити покарання в мінімальній межі санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі.

Між тим, суд, приймаючи до уваги вищенаведене, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відшкодування шкоди потерпілому, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 положення ст.75 КК України і звільнити її від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть її виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Призначення ОСОБА_3 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду». Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Що стосується додаткової міри покарання передбаченої у ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то не зважаючи на те, що ОСОБА_3 керувала транспортним засобом перебуваючи у тверезому стані, суд бере до уваги фактичні обставини скоєного злочину, нетривалий водійський стаж обвинуваченої, та приходить до переконання що слід застосувати до ОСОБА_3 додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченої та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами.

Згідно положень ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Враховуючи наведене, арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2023 (справа № 308/9680/23) на тимчасово вилучений транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», моделі «VITO 110 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , та на свідоцтво про реєстрацію т/з серії НОМЕР_2 , підлягає скасуванню.

Питання про долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Щодо запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.11.2023 (справа № 308/9680/23) відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби з 22.00 год. вечора до 07.00 год. ранку наступного дні строком на два місяці до 30 грудня 2023 року включно. Покладено на ОСОБА_3 ряд обов`язків.

Прокурор з клопотанням про продовження чи обрання іншого запобіжного заходу обвинуваченій у вказаному кримінальному провадженні до суду не звертався, підстав для обрання обвинуваченій запобіжного заходу суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченої слід стягнути в дохід держави процесуальні витрати в розмірі 4541,00 грн., за проведення Закарпатським НДЕКЦ МВС України судової інженерно-технічної експертизи (технічного стану автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Vito 110» реєстраційний номер НОМЕР_1 ), висновок експерта № CЕ-19/107-23/5596-ІТ від 24.07.2023 в розмірі 1912,00 грн.; судової інженерно-технічної експертизи (транспортно-трасологічної), висновок експерта №CЕ-19/107-23/5598-ІТ від 25.07.2023 в розмірі 1434,00 грн. та судової інженерно-технічної експертизи (авто-технічної експертизи обставин ДТП), висновок експерта №CE-19/107-23/9246-ІТ від 25.10.2023 в розмірі 1195,00 грн.

Керуючись ст. ст. 100, 314, 368, 370, 371, 394, 474-475 КПК України, ст. ст. 12, 50, 65, 286 КК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного основного покарання, якщо вона протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2023 (справа № 308/9680/23) на тимчасово вилучений транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», моделі «VITO 110 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію т/з серії НОМЕР_2 .

Речовий доказ: транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», моделі «VITO 110 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на спец. майданчику відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Мукачево, вул. Об`їзна, б/н, та свідоцтво про реєстрацію т/з серії НОМЕР_2 , яке було упаковано до паперового конверту та скріплено підписами понятих та слідчого, - повернути власнику ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави процесуальні витрати за проведення Закарпатським НДЕКЦ МВС України судової інженерно-технічної експертизи (технічного стану автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Vito 110» реєстраційний номер НОМЕР_1 ) № CЕ-19/107-23/5596-ІТ від 24.07.2023; судової інженерно-технічної експертизи (транспортно-трасологічної) №CЕ-19/107-23/5598-ІТ від 25.07.2023 та судової інженерно-технічної експертизи (авто-технічної експертизи обставин ДТП) №CE-19/107-23/9246-ІТ від 25.10.2023, в розмірі 4541 (чотири тисячі п`ятсот сорок одна) грн. 00 коп.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

З інших підстав вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1