печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

адвоката - ОСОБА_3 ( в режимі ВКЗ)

прокурора - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна у кримінальному провадженні №000037 від 28.02.2024р.,-

ВСТАНОВИВ:

20.12.2024 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна у кримінальному провадженні №000037 від 28.02.2024р.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 05.12.2024р. в рамках кримінального провадження №0000037, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 08.11.2024р. у справі №757/52386/24-к, було проведено обшук приміщень в будівлі, яка розташована за адресою: м.Запоріжжя вул.Патріотична,7А.

По результатам проведеного обшуку були вилучені документи ТОВ «ВВК», а у ОСОБА_5 належний їй особистий мобільний телефон Іphone 12 РгоМах, в чохлі синього кольору.

Адвокат стверджує, що вилучення мобільного телефону є противоправним та незаконним, оскільки він немає відношення до даного кримінального провадження та дозвіл на вилучення якого не надавався слідчим суддею.

Таким чином, мобільний телефон має бути повернуто його власнику.

Адвокат у судовому засіданні зазначив, що наявна ухвала про арешт вилученого майна під час обшуку 05.12.2024, однак вона не набрала законної сили.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було накладено арешт на тимчасово вилучене майно та зауважив, що ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Вивчивши скаргу, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали провадження приходжу до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000037 від 28.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2024 у справі 757/52386/24-к було надано дозвіл на проведення обшуку будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , та згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, належить на праві власності ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , розмір частки 13/20, та на праві власності належить ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , розмір частки 7/20 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення знарядь кримінального правопорушення, майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, виявлення та вилучення речей, документів, записників, нотаток, чернеток (чорнових записів), документальних матеріалів, носіїв інформації, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зберегли сліди злочину, а також які мають суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та його швидкого, повного і неупередженого розслідування, у тому числі, але не виключно:договір купівлі-продажу від 22.06.2023 та акт приймання-передачі від 12.07.2023, що укладені/підписані між ОСОБА_7 та ТОВ «ВВК», та документи, що стали підставою для оцінки 100% частки ТОВ «ІНТЕР-ПРОЕКТ 2014» у 50 000 000 грн;документів (конкурс, тендер, закупівля, моніторинг, обґрунтування тощо) та інформації на підставі та з урахуванням яких ТОВ «ВВК» обрано/визначено постачальником товарів на користь АТ «Компанія авіаційного та ракетно-технічного машинобудування»;договори (у тому числі, але не виключно № 01/02 від 01.02.2023, № 02/02 від 02.02.2023) за 2021-2024 рр. між ТОВ «ВВК» () та ДП «ДЕРЖККБ «ЛУЧ», з додатками та додатковими угодами до вказаних договорів, усі наявні рахунки, видаткові накладні, акти приймання передані, фінансово-господарські, бухгалтерські, податкові, банківські, складські документи щодо виконання вищезазначених договорів;договори (у тому числі, але не виключно № 044-566/2021 від 16.09.2021, № 044-160/2022 від 01.06.2022, № 51-23 від 14.02.2023) за 2020-2024 рр. між ТОВ «ВВК» () та АТ «Компанія авіаційного та ракетно-технічного машинобудування»(), з додатками та додатковими угодами до вказаних договорів;договори (у тому числі, але не виключно № 01/10 від 01.12.2020, № 797-21/ТЛ від 16.02.2021, № 872-22/ТЛ від 19.07.2022, № 893-23/ТЛ від 02.02.2023, № 1-23/ТЛ від 17.04.2023, .№856-22/ТЛ від 05.05.2022) за 2020-2024 рр., між ТОВ «ВВК» та ТОВ «НВПХП» кінцевим отримувачем яких було АТ «АРТЕМ», з додатками та додатковими угодами до вказаних договорів;договори відповідального зберігання сировини (у тому числі, але не виключно № 747-20ВМТПтаЗК від 20.03.2020) з додатками та додатковими угодами;договори по виконанню робіт з проведення інвентаризації майна ( у тому числі, але не виключно № 3-23/ТЛ від 14.04.2023, № 2-23/ТЛ від 14.04.2023), акти здачі-приймання виконаних робіт згідно договорів, платіжні інструкції та акт інвентаризації майна за вказаними договорами;акти інвентаризації майна/сировини ТОВ «ВВК» та/або ТОВ «ІНТЕР-ПРОЕКТ 2014», що зберігалось/зберігається на території ТОВ «НВПХП» (у тому числі, але не виключно Акт інвентаризації від 31.05.2023, Акт інвентаризації майна від 15.05.2023 згідно договору № 2-23/ТЛ від 14.04.2023, акт інвентаризації майна згідно договору № 3-23/ТЛ від 14.04.2023);акти приймання-передачі сировини замовником ТОВ «ВВК» для виконання умов договорів (у тому числі але не виключно для виконання умов договору № 1-23/ТЛ);фінансові звітності ТОВ «ВВК» за 2020-2024 рр;фінансові звітності ТОВ «ІНТЕР-ПРОЕКТ 2014» за 2020-2024 рр;документів щодо походження, виробника, якості, кількості та комплектності товарів, що ТОВ «ВВК» постачав на користь АТ «Компанія авіаційного та ракетно-технічного машинобудування» підставі договорів (у тому числі, але не виключно № 044-160/2022 від 01.06.2022, № 51-23 від 14.02.2023) за 2021-2024 рр.;договори купівлі-продажу порохових зарядів з додатками та додатковими угодами до них;матеріали листування (вхідна/вихідна кореспонденція) між ТОВ «ВВК». ТОВ «НВПХП», ДП «ДЕРЖККБ «ЛУЧ» та АТ «Компанія авіаційного та ракетно-технічного машинобудування» за 2020-2024 рр.;матеріали листування (вхідна/вихідна кореспонденція) між ТОВ «ІНТЕР-ПРОЕКТ 2014», ТОВ «НВПХП», ДП «ДЕРЖККБ «ЛУЧ» та АТ «Компанія авіаційного та ракетно-технічного машинобудування» за 2020-2024 рр.;наказів про призначення на посади та посадових інструкції службових/посадових осіб ТОВ «ВВК», які є виконавцями та підписантами фінансово-господарських, бухгалтерських, податкових, банківських документів у взаємовідносинах з АТ «Компанія авіаційного та ракетно-технічного машинобудування»;інші наявні документів щодо договірних відносин ТОВ «ВВК» та ТОВ «ІНТЕР-ПРОЕКТ 2014» з АТ «Компанія авіаційного та ракетно-технічного машинобудування»;надати дозвіл на виявлення та зняття копії інформації з комп`ютерної техніки, флеш-накопичувачів, мобільних телефонів, на яких може міститися переписка за допомогою електронної пошти та інших програм спілкування через інтернет (Skype, Viber тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно положень ч.ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Таким чином, слідчий суддя, дослідивши обставини, прийшов до висновку про відмову у задоволенні скарги, оскільки в судовому засіданні було встановленно, що арешт на вилучене майно було накладено.

Відтак, станом на день розгляду, вбачається, що майно, на поверненні якого наполягає адвокат, немає статусу тимчасово вилученого, а тому вимоги адвоката є необґрунтованими та належним чином недоведеними.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість вимог скарги, а відтак у задоволенні вимог скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна у кримінальному провадженні №000037 від 28.02.2024р., - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1