Справа № 331/364/25
Провадження № 1-кп/331/436/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 р. м.Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002119 від

19.10.2024 р., з обвинувальним актом відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, грома-

дянина України, освіта середня-спеціальна, не працюючого, не одру-

женого, який зареєстрований у

АДРЕСА_1 , і проживає в

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286-1 ч.1 КК України, на підставі угоди про примирення від 21 лютого 2025 р. у кримінальному провадженні № 0002119 від 19.10.2024 р., укладеної між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

19 жовтня 2024 р., приблизно о 12 год. 30 хв., водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керуючи автомобілем «ЗАЗ-110217» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вулиці Святого Миколая з боку вулиці Покровської в напрямку вулиці Тургенєва в м.Запоріжжі.

У цей час, попереду, на нерегульований пішохідний перехід, що позначений дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 (Пішохідний перехід) Правил дорожнього руху України, розташований в районі будинку 33 по вул.Святого Миколая, вийшов пішохід ОСОБА_5 , який почав перетинати проїзну частину вулиці Світого Миколая справа-наліво відносно руху автомобіля «ЗАЗ-110217» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 .

Під час руху по проїзній частині водій ОСОБА_7 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити нерегульований пішохідний перехід та пішохода ОСОБА_5 , який рухався по ньому, діючи зі злочинною недбалістю, порушуючи вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 р., яким передбачено, що «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкоди чи небезпека», не хменшив швидкість руху аж до зупинки транспортного засобу, не надав перевагу в русі пішоходу, виїхав на пішохідний перехід, де передньою частиною кузова керованого ним автомобіля «ЗАЗ-110217» реєстраційний номер НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів великогомілкової та малогомілкової кісток лівої гомілки, що як в сукупності, так і окремо, кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості, які не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день.; синця лівого плеча, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження».

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди» №СЕ-19/108-24/22328-ІТ від 22.11.2024 р. порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ст.286-1 ч.1 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження.

На підставі ст.474 ч.2 КПК України під час підготовчого судового засідання надійшла угода про примирення від 21 лютого 2025 р. у кримінальному провадженні № 0002119 від 19.10.2024 р., укладена між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_7

Згідно даної угоди обвинувачений та потерпілий дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст.286-1 ч.1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_7 за ст.286-1 ч.1 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді у вигляді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 25500 гривень, без призначення додаткового покарання.

Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286-1 ч.1 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_7 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

На підставі пояснень обвинуваченого суд встановив, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також у підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 надав суду згоду на призначення узгодженого покарання, пояснив, що він має джерело доходу та в змозі сплатити узгоджений штраф, просив затвердити угоду.

Захисник - адвокат ОСОБА_6 просила затвердити угоду та призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Потерпілий ОСОБА_5 також розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, визначені п.2 ч.1 ст.473 КПК України, пояснив, що укладення угоди було добровільним, обвинуваченим йому відшкодовані завдані збитки в повному обсязі, просив затвердити угоду та призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_4 просив затвердити угоду та призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Прокурор ОСОБА_3 просила відмовити в затверджені угоди з огляду на те, що при укладенні угоди не встановлені обставини для застосування положень ст.69 КК України, умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам КПК України. Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України і КК України, зокрема вимогам ст.65 КК України, не суперечать інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

В угоді зазначена дата її укладення та вона скріплена підписами сторін.

У підготовчому судовому засіданні прокурором надані суду матеріали кримінального провадження, що мають значення для кримінального провадження.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що кримінальне провадження підсудне Жовтневому районному суду м.Запоріжжя. Обставини, викладені в обвинувальному акті, не вимагають судового розгляду у закритому судовому засіданні, судом колегіально або судом присяжних. Визначення головуючого судді здійснено автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації кримінального провадження відповідно до ст.35 КПК України. Підстави для закриття або зупинення провадження відсутні.

Підстав для відмови в затверджені угоди, судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_7 та призначення обвинуваченому узгодженої міри покарання.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути

затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами

міру покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є: визнання вини, щиросердне каяття та активне сприяння органам досудового слідства у розкритті злочину.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, відсутні.

Потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов не заявлений у зв`язку з відшкодуванням завданої шкоди обвинуваченим у добровільному порядку.

Речовий доказ по справі відповідно до ст.100 КПК України:

- автомобіль «ЗАЗ-110217» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання на майданчик тимчасового утримання автотранспорту ГУНП в Запорізькій області за квитанцією від 19.10.2024 р., номер книги обліку речових доказів 24/27/01, порядковий номер 365, слід повернути за належністю власнику - ОСОБА_8 .

По справі є судові витрати за проведення експертиз. Враховуючи, що суду не надано розрахунку в частині витратних матеріалів, суд позбавлений можливості визначити розмір судових витрат, які підлягають стягненню з обвинуваченого, оскільки, оплата праці експерта здійснюється за рахунок державного бюджету.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22.10.2024 р. накладено арешт на автомобіль «ЗАЗ-110217» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Враховуючи, що зазначений транспортний засіб визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні, його доля вирішена в порядку ст.100 КПК України, потерпілим цивільний позов не заявлений, суд вважає можливим скасувати арешт на майно.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.314, 373, 374, 468-476 КПК України, суд

у х в а л и в:

Затвердити угоду про примирення від 21 лютого 2025 р. у кримінальному провадженні № 0002119 від 19.10.2024 р., укладену між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_7 .

Визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286-1 ч.1 КК України, та на підставі угоди про примирення призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді у вигляді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 25500 гривень у дохід держави, без позбавлення права керування транспортними зсобами.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_7 не обирати.

Речовий доказ:

- автомобіль «ЗАЗ-110217» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання на майданчик тимчасового утримання автотранспорту ГУНП в Запорізькій області за квитанцією від 19.10.2024 р., номер книги обліку речових доказів 24/27/01, порядковий номер 365, - повернути за належністю власнику - ОСОБА_8 .

Скасувати арешт на арешт на автомобіль «ЗАЗ-110217» реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22.10.2024 р.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди між потерпілим та обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду з урахуванням обмежень, визначених ст.394 ч.4 пп.1, 2 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в Жовтневому районному суді м.Запоріжжя.

Суддя ОСОБА_1