Справа №:755/2746/24
Провадження №: 1-кс/755/719/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 січня 2024 року за № 0000019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307, ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 305, Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

І. СУТЬ КЛОПОТАННЯ

До слідчого судді цього місцевого суду надійшло вказане клопотання прокурора про арешт майна у межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР 04 січня 2024 року за № 0000019, у порядку ст. 170 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України.

У клопотанні вказується, що Дніпровським УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування цього кримінального провадження у ході якого встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи у складі організованої групи з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів на території м. Києва та інших регіонів України, спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, причетність яких перевіряється, не пізніше як з січня 2024 року, здійснювали протиправну діяльність з корисливих мотивів за рахунок розповсюдження психотропних речовин, діючи в порушення вимог Законів України від 15 лютого 1995 року «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», організували та систематично здійснювали незаконне придбання «оптовими партіями», зберігання, пересилання з метою збуту та незаконний збут у великих та особливо великих розмірах психотропної речовини - сибутрамін, що міститься у засобах (дієтичних добавках) для схуднення з назвами «Ліда», «Фатзорб», «Чорна пантера», «Шафран діет», «Лішоу» та інші, а також організували незаконний канал поставки (контрабанди) із-за кордону вказаної забороненої до обігу в Україні речовини, із приховуванням від митного контролю на територію України.

Рекламування та роздрібний збут вказаних психотроповмісних препаратів замовникам останніми здійснювався в мережі інтернет, зокрема через створений з цією метою онлайн-магазин на сайті www.slimfit-ua.com, через підконтрольні акаунти маркет-плейсу Prom.ua та сторінки в соціальній мережі Instagram, тощо, з подальшим пересиланням психотропної речовини - сибутрамін, обіг якої обмежений, у поштових відправленнях сервісу ТОВ «Нова Пошта», а також окрім того й в міжнародних поштових відправленнях «Укрпошти» за кордон на замовлення бажаючим особам.

Крім цього, оптовим замовником, постачальником та організатором розповсюдження дієтичних добавок для схуднення, що містять у своєму складі психотропну речовину «сибутрамін», є ОСОБА_8 , який нелегально завозив вищевказані дієтичні добавки, які містять у своєму складі психотропну речовину «сибутрамін», на територію України контрабандним шляхом з території КНР, зокрема за досягнутими домовленостями останнього в приховуванні від митного контролю та пересиланні заборонених речовин з представниками логістичної компанії ТОВ «ГРІН-ТІМ» з місцезнаходженням в м. Одеса.

Окрім цього, підставним буде зауважити, що в ухвалі про надання дозвіл на обшук (див. дане судове рішення), було зауважено, співвласниками та менеджерами ТОВ «Грін тім», які здійснюють організаційно-управлінські функції у компанії, а також надають вказівки та безпосередній негласний дозвіл менеджерам компанії на імпорт/перевезення «товарів», які ввозяться з-за кордону з приховуванням від митного контролю, що також причетні до контрабанди психотропних речовин на територію України. Зокрема, директором ТОВ «ГРІН-ТІМ» за попередньою домовленістю, спільно з менеджерами та брокерами вищевказаного підприємства у т.ч. Аміновою Софією здійснюється сприяння переправленню з Китаю до України, з приховуванням від митного контролю, психотропної речовини «сибутрамін», яка міститься у дієтичних добавках для схуднення різних найменувань: «Ліда», «Чорна пантера», «Фатзорб», «Вогняна куля», «Ліпотрім», «Біфіт(B-Fit)», «Самуин ван слім ультра», «Шафран діет», «Лішоу» та інші, а саме при надходженні партії товару з Китаю до України, де містяться дієтичні добавки, у складі яких є психотропна речовина «сибутрамін», вказаний «товар» декларується та розмитнюється під виглядом товару, який дозволено імпортувати на територію України.

Тому, 21 лютого 2025 року, в період часу з 09 год. 01 хв. по 12 год. 35 хв., за адресою: м. Одеса, вул. Дев?ята, буд. 14, було проведено санкціонований обшук, в ході якого виявлено та вилучено речі та предмети, які мають значення для розслідування зазначеного кримінального провадження та могли бути використані у протиправній діяльності, а саме: мобільний телефон чорного кольору, марки IPhone 11, imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 ; планшет з клавіатурою XiaomiBook 12C, чорного кольору; ноутбук сірого кольору марки ASUS модель F5404.

21 лютого 2025 року зазначені речі, в порядку ст. 98 КПК, визнано речовими доказами.

Крім того, встановлено, що санкції інкримінованих особам злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України передбачають конфіскацію майна як виду покарання.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України підставою, у зв`язку з якою потрібно здійснити арешт майна - те, що є достатні підстави вважати, що вони пристосовані та використані як знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди, є предметом кримінального правопорушення, або здобутими внаслідок протиправної діяльності, речами на яких збереглась та може міститися інформація щодо протиправної діяльності осіб. Вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК України.

У силу, ч. 4 ст. 170 КПК України не застосування накладення арешту на майно та заборони його використання може призвести до його знищення, втрати або пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

ІІ. ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Прокурор групи прокурорів - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 клопотання підтримав з цитованих у ньому передумов.

Також, слідчим суддею, враховуючи норми ст. 22, 26, 172 КПК України, щодо того, що неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, визнано за можливе провести цей судовий розгляд за даної явки.

ІІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ ПИТАННЯ

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 170. Накладення арешту на майно

1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, […].

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

2. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; […] 3) конфіскації майна як виду покарання […]

3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

5. У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

10. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

11. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

ІV. ОЦІНКА СЛІДЧОГО СУДДІ

Вирішуючи питання про арешт майна з метою збереження речових доказів, слідчий суддя повинен встановити, чи єдостатні підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Дана стаття КПК (ст. 98) регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1). Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.

При цьому, слушним буде зауважити, що кожна річ може бути, у порядку ст. 110 КПК, визнана речовим доказом, якщо має значення, на переконання слідчого або прокурора, для кримінального провадження, однак визнання компетентною особою того чи іншого предмета речовим доказом не визначає його як річ,що відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, для цілей передбачених ч. 3 ст. 170 КПК, а лише вказує на його речове походження.

Питання відповідності майна критеріям ст. 98 КПК, для цілей визначених п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК, аналізується під час розгляду клопотання про арешт такого майна у порядку ст. 94 КПК слідчим суддею виходячи з фактичних обставин справи та суті вчинюваного кримінального правопорушення.

В цьому випадку, наведене майно, згідно постанови слідчого від 21 лютого 2025року, визнано речовим доказом, у порядку ст. 98 КПК, з наведеним відповідних мотивів такого визнання.

В свою чергу, слідчим суддею шляхом дослідженні матеріалів провадження у порядку ст. 94 КПК встановлено, що це майно відповідає критеріям ст. 98 вказаного Кодексу, тобто існує дійсна сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, котре розслідується у межах кримінального провадження.

Відповідність критеріям ст. 98 КПК слідує і з встановленої нині моделі вчинення злочинів за ст. 305, 307 КК, позаяк вони пристосовані та використані як знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди, є предметом кримінального правопорушення.

Вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК.Обставини передбачені абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК також є дійсними, враховуючи аргументи відображені у клопотанні щодо мети арешту.

Саме клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.

У судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.

З огляду на зазначене, слідчий суддя погоджується з позицією про те, що необхідно накласти арешт на майно, на підставі ст. 170 КПК, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у пункті першому частині другій статті 170 цього Кодексу.

Водночас, щодо арешту цього ж майна з метою конфіскації, то не вбачається для цієї дії передумов, оскільки до клопотання додано копію повідомлення про підозру у відношенні ОСОБА_4 від 15 жовтня 2024 року.

З копії ухвали слідчого судді про продовження строку розслідування від 09 січня 2025 оку слідує, що підозрюваними, окрім ОСОБА_4 , також є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

З ухвали про надання дозволу на обшук слідує, що він надався у приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_10 , який належить на праві власності ОСОБА_11 .

Однак відсутні дані про певну підозру щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , або ж про застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ТОВ «ГРІН-ТІМ».

Відповідно не є встановленими обставини визначені ч. 5 ст. 170 КПК. Тому, не вбачається передумов для застосування арешту майна у порядку п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК.

V. ВИСНОВОК СЛІДЧОГО СУДДІ

Отже, є дійсними обставини регламентовані п. 1 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК України. Однак відсутні обставини визначені п. 3 ч. 2 ст. 170, ч. 5 ст. 170 вказаного Кодексу.

Вказане майно відповідає критеріям ч. 10 ст. 170 КПК України.

З огляду на зазначене, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню частково (щодо п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК) та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно вилучене під час обшуку 21 лютого 2025 року за адресою: м. Одеса, вул. Дев?ята, буд. 14, а саме: мобільний телефон чорного кольору, марки IPhone 11, imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 ; планшет з клавіатурою XiaomiBook 12C, чорного кольору; ноутбук сірого кольору марки ASUS модель F5404, шляхом позбавлення права розпорядження, користування та відчуження.

В іншій частині клопотання відмовити у його задоволенні.

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.

В силу ст. 175 КПК України, негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_13