У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві від 19 листопада 2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000037 від 17 квітня 2024 року

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві перебуває кримінальне провадження № 0000037 від 17 квітня 2024 року.

До Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві звернувся адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 із клопотанням від 02 вересня 2024 року про визнання останнього потерпілим у кримінальному провадженні № 0000037 від 17 квітня 2024 року.

Постановою слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві від 19 листопада 2024 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000037 від 17 квітня 2024 року.

02 грудня 2024 року до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва звернувся адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві від 19 листопада 2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000037 від 17 квітня 2024 року.

Учасники у судове засідання не з`явилися.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно із положеннями п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому проваджені можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 55 п. 2 ч. 5 ст. 110, ч. 2 ст. 220 КПК України постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання повинна бути вмотивована та обґрунтована, із зазначенням змісту обставин, які є підставами для її прийняття, мотивів її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Вказана постанова про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні не відповідає зазначеним вимогам, оскільки належним чином не обґрунтована та не вмотивована.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 ст. 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Отже, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим.

Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні, слідчим не враховано, що до ЄРДР відповідні відомості внесено за заявою ОСОБА_4 та не надано належної оцінки доводам останнього, з урахуванням попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Судом установлено, і це вбачається з оскаржуваного рішення, що в постанові слідчий обмежився посиланням на загальні формулювання норм КПК України, а відтак, належним чином та у визначений законом спосіб не розглянув клопотання заявника, що не відповідає вимогам ст. ст. 55, 110 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя доходить висновку, що оскаржувана постанова є передчасною, тому підлягає скасуванню.

Щодо вимог скарги про зобов`язання слідчого визнати заявника потерпілим у кримінальному провадженні, тобто фактичної констатації слідчим суддею такого статусу, слідчий суддя зазначає про таке.

До повноважень слідчого судді не входить вирішення питання про визнання особи потерпілим, з`ясування питань заподіяння особі певної шкоди, її розміру та перевірки всіх обставин кримінального провадження, оцінка в цій частині будь-яких доказів на даній стадії кримінального провадження. Більше того, вказані вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки питання визнання заявника потерпілим відноситься до дискреційних повноважень слідчого, прокурора відповідно до вимог закону.

У свою чергу, слідчий суддя не може підміняти і приймати рішення, котрі віднесені до компетенції органу досудового розслідування або прокурора, які є самостійними у прийнятті таких рішень відповідно до положень ст. ст. 36, 40 КПК України.

Протилежне суперечило би принципу диспозитивності, згідно з яким слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які віднесені до його повноважень цим Кодексом (ч. 3 ст. 26 КПК України).

Слідчий суддя, суд не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, зокрема функцію процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється прокурором.

Крім того, вимоги п. 3 ч.2 ст.307 КПК України застосовуються слідчим суддею лише у випадку зобов`язання слідчого, дізнавача чи прокурора вчинити дію, яку він зобов`язаний вчинити.

З огляду на викладене вище, слідчий суддя доходить висновку про необґрунтованість таких вимог скарги, у зв`язку з чим не вбачає підстав для їх задоволення у наведеній частині.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 22, 26, 55, 110, 303-307, 370, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000037 від 17 квітня 2024 року повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про залучення його до кримінального провадження як потерпілого та повідомити про результати розгляду заявника.

У задоволенні інших вимог скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1