Провадження №: 1-кс/755/130/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2025 р. Слідча суддя Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Дніпровського районного суду міста Києва клопотання старшого слідчого 2 відділу слідчого управління Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_4 , про арешт майна, у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000179 від 09 липня 2024 року за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий 2 відділу слідчого управління Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 , за погодженням прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_4 , звернувся до слідчої судді з клопотанням про накладення арешту на майно власником якого є громадянка України підозрювана ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме на наступний об`єкт нерухомого майна: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,45 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 29902316.

Мотивуючи клопотання, слідчий посилається на те, що слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 25 грудня 2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000179 від 09 липня 2024 року за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Досудовим розслідуванням отримані фактичні дані про те, що громадянка України ОСОБА_5 з власної ініціативи, у невстановлений досудовим розслідуванням час, зареєструвалася у забороненій на території України рішенням Ради національної безпеки і оборони України соціальній мережі «Вконтакте» під ім`ям: « ОСОБА_6 », персональний акаунт ідентифікатором доступу ІНФОРМАЦІЯ_2 а також сотворила на правах адміністратора соціальну спільноту під ім`ям « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою висвітлення діяльності, спрямованої на допомогу збройним формуванням держави агресора шляхом підтримки збройних формувань РФ у спосіб збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави агресора, її збройним формуванням.

У подальшому, ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території - півострові Крим здійснила 16 жовтня 2023 року реєстрацію юридичної особи за російським законодавством, зареєструвавши (мовою оригіналу- «АВТОНОМНАЯ НЕКОММЕРЧЕСКАЯ ОРГАНИЗАЦИЯ ПО РАЗВИТИЮ СОЦИАЛЬНО - ПОЛЕЗНОЙ ДЕЯТЕЛЬНОСТИ "ЗОВ СЕРДЦА"), основний державний реєстраційний номер 019, з метою провадження діяльності з надання допомоги військовим формуванням держави агресора.

Надалі, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на допомогу державі - агресору (пособництво), збройним формуванням РФ з метою завдання шкоди Україні, ОСОБА_5 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, перебуваючи на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим м. Сімферополь, 29 листопада 2023 року з використанням власного облікового запису у соціальній мережі «Вконтакте» під ім`ям: персональний акаунт ідентифікатором доступу: ІНФОРМАЦІЯ_2 розмістила публікацію про передачу матеріальних ресурсів збройним формуванням держави агресора.

У подальшому, ОСОБА_5 проводячи свою злочинну діяльність, спрямовану на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням РФ з метою завдання шкоди Україні шляхом організації зборів та передачі матеріальних ресурсів збройним формування РФ, з використанням власного облікового запису у соціальній мережі «Вконтакте» під ім`ям: « ОСОБА_6 », персональний аккаунт з ідентифікатором ІНФОРМАЦІЯ_2 та спільноти під ім`ям: « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 створила та розповсюдила 31 грудня 2023 року, 13 січня 2024 року, 14 січня 2024 року, 09 лютого 2024 року, 20 лютого 2024, 24 лютого 2024 року, 25 лютого 2024 року, 13 березня 2024 року, 22 березня 2024 року, ІНФОРМАЦІЯ_7 інформацію про передачу нею збройним формуванням РФ матеріальних ресурсів, а саме: військового одягу, камуфляжних сіток, паливно-мастильних матеріалів, засобів радіо зв`язку, медичних препаратів, продуктів харчування, окопних свічок та ін., чим здійснила всі необхідні дії для завершення свого злочинного умислу направленого на пособництво державі-агресору її збройним формуванням, з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, її збройним формуванням.

Крім цього, у ході досудового розслідування кримінального провадження отримані фактичні дані, що громадянка ОСОБА_5 з використанням власного облікового запису у соціальній мережі «Вконтакте» під ім`ям: « ОСОБА_6 », персональний аккаунт з ідентифікатором ІНФОРМАЦІЯ_2 та спільноти під ім`ям « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснює на постійній основі збори матеріальних ресурсів з метою їх подальшого передання військовим формуванням держави агресора, зокрема розмістивши публікації ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІНФОРМАЦІЯ_9 про збори матеріальних ресурсів для військових формувань РФ.

Вказаними умисними діями ОСОБА_5 фактично надала допомогу державі - агресору (пособництво), збройним формуванням, з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, її збройним формуванням.

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, тобто у пособництві державі-агресору, умисних діях, спрямованих на допомогу державі - агресору (пособництво), збройним формуванням, з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, її збройним формуванням.

25 червня 2024 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

З огляду на те, що під час проведення досудового розслідування отримані дані, що підорювана на перебуває на тимчасово окупованій території України повідомлення про підозру ОСОБА_5 опубліковано 25 червня 2024 року в засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження- газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також повістки про виклик на 01 липня 2024 року, 02 липня 2024 року, 03 липня 2024 року до СУ ГУ СБУ в АР Крим для вручення письмового повідомлення про підозру та проведення інших слідчих (процесуальних) дій. Окрім того, повідомлення про підозру з повітстками про виклик ОСОБА_5 надіслано на її персональну сторінку у соціальній мережі «Вконтакте» під ім`ям: « ОСОБА_6 », персональний аккаунт з ідентифікатором ІНФОРМАЦІЯ_2

Однак, остання на виклики не з`явилась та не повідомила про причини свого неприбуття, жодних заяв чи клопотань про перенесення часу проведення процесуальних дій до органу досудового розслідування не надала.

Повідомлення про підозру ОСОБА_5 особисто не вручено, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

09 липня 2024 року ОСОБА_5 оголошено у розшук.

Згідно наявної інформації підозрювана ОСОБА_5 постійно проживає на тимчасово окупованій території АР Крим, державний кордон і адміністративну межу з тимчасово окупованою територією України - АР Крим не перетинала

У свою чергу, санкція ч. 1 ст. 111-2 КК України, передбачає конфіскацію майна як додатковий вид покарання.

Документами, які підтверджують право власності на майно, що арештовується, є відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно даних реєстру громадянці України ОСОБА_5 належить житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 29902316. Застосування зазначених обмежень надасть змогу зберегти майно, унеможливить його подальше приховання, відчуження, та забезпечити конфіскацію майна як виду додаткового покарання.

Крім того, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збережені цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, з метою запобігання можливості приховування та відчуження цього майна, необхідно накласти арешт із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Разом з тим, з метою забезпечення арешту майна, запобігання зникненню, втрати або пошкодження арештованого майна та забезпечення його схоронності, дане клопотання прошу розглянути без повідомлення власника даного майна.

Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у клопотанні.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, крім того, слідчим зазначаються ризики того, що з майном можуть вчинятися дії з його подальшого відчуження, тому з метою забезпечення арешту майна, розгляд клопотання у силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.

Слідча суддя, вислухавши думку слідчого, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали додані до клопотання, дійшла такого висновку.

Слідчою суддею встановлено, що СУ ГУ СБУ в Автономній Республіці Крим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000179 від 09 липня 2024 року за підозрою громадянки України ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

Як вбачається з інформації з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, слідче управління Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим знаходиться за адресою: вул. Юрія Поправки, 14-А, м. Київ. Відтак, клопотання подано за правилами підсудності.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено йому внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

25 червня 2024 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

25 червня 2024 року повідомлення про підозру ОСОБА_5 та повістки про її виклик на 01 липня 2024 року, 02 липня 2024 року, 03 липня 2024 року опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Окрім того, повідомлення про підозру з повітстками про виклик ОСОБА_5 надіслано на її персональну сторінку у соціальній мережі «Вконтакте» під ім`ям: « ОСОБА_6 », персональний аккаунт з ідентифікатором ІНФОРМАЦІЯ_2.

Проте, ОСОБА_5 за вказаними повістками не прибула, причин неприбуття та жодних заяв чи клопотань про перенесення часу проведення процесуальних дій до органу досудового розслідування не надавала. У зв`язку із викладеним у органу досудового розслідування існують вагомі підстави вважати, що ОСОБА_5 переховується від органу досудового розслідування та суду.

Повідомлення про підозру ОСОБА_5 особисто не вручено, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Відтак, ОСОБА_5 набула статусу підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Санкцією ч. 1 ст. 111-2 КК України, передбачено можливість застосування конфіскації майна, як додаткового виду покарання.

Отже, у разі доведення винуватості ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, майно, яке належить на праві приватної власності підозрюваній підлягатиме конфіскації у дохід держави.

Слідчою суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна, тому підлягає задоволенню шляхом накладення арешту на вищевказане майно.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна, а саме житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 29902316 належить ОСОБА_9 .

Згідно даних актового запису про шлюб № 250 від 17 квітня 2010 року ОСОБА_9 змінила прізвище після реєстрації шлюбу на ОСОБА_5.

Як вбачається з тексту поданого клопотання, слідчий просить накласти арешт на майно із забороною державним реєстраторам та органам державної реєстрації прав (в тому числі, але не виключно Міністерству юстиції України та його територіальним органам), виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора, вчиняти реєстраційні дії щодо квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 29902316.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. The United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Взявши до уваги вищевикладене, кваліфікацію кримінального правопорушення за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, враховуючи наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, а також забезпечуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, беручи до уваги той факт, що квартири, на які слідчий просить накласти арешт перебуває у праві власності ОСОБА_10 , слідча суддя приходить до висновку, що вимога слідчого є обґрунтованою, а відтак найменш обтяжливим способом арешту майна за даних обставин є заборона розпорядження та користування будинком та земельними ділянками.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173, 175, 309, 372, ст. 392, ст. 532 КПК України, слідча суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання старшого слідчого 2 відділу слідчого управління Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_4 , про арешт майна, у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000179 від 09 липня 2024 року за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони розпорядження та користування майном, власником якого є підозрювана ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 29902316.

Заборонити державним реєстраторам та органам державної реєстрації прав (в тому числі, але не виключно Міністерству юстиції України та його територіальним органам), виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора, вчиняти реєстраційні дії, пов`язані зі вказаним нерухомим майном.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвалу про арешт майна через прокурора передати для негайного виконання уповноваженому на це органу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчих СУ ГУ СБУ в АР Крим, які здійснюють досудове розслідування та прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідча суддя ОСОБА_1