Справа № 645/6081/23
Провадження № 1-кп/645/125/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді- ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 185 КК України та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.10.2024 року строк тримання під вартою обвинуваченим продовжено до 21.12.2024 року включно.

Прокурором ОСОБА_4 у судовому засіданні було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому просить продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор». В обґрунтування свого клопотання прокурор посилався на наявність ризиків передбачених п.п. 1,2,3,4 ч. 1 ст. 177 КК України а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду усвідомлюючи реальну можливість та побоюючись отримати значний термін покарання, разом з тим обвинувачений не працює та не має на забезпеченні дітей; на даний момент існує ризик, що ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі може сховати або знищити речові докази, а саме зроблені ним закладки з психотропними речовинами, з метою знищення доказової бази по вказаному кримінальному провадженню, тим самим намагатися уникнути кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення; незаконно впливати на учасників кримінального провадження, так як обвинуваченому надано копії відповідних процесуальних документів, в яких містяться данні свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме не з`являтися до суду, тим самим умисно затягувати розгляд справи.

Крім цього, прокурором ОСОБА_3 у судовому засіданні було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому просить продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор». В обґрунтування свого клопотання прокурор посилався на наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, при цьому ризик полягає у тому, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів та усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення, що може викликати загрозу його втечі. Разом з тим, прокурор зазначив, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків по даному кримінальному провадженню, з метою зміни їх показів на свою користь, які на теперішній час не допитані безпосередньо у судовому засіданні. Крім того, ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, офіційно не працює, що свідчить про відсутність в обвинуваченого стійких соціальних зав`язків, тому існують підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор зазначив, що на теперішній час вищевказані ризики продовжують існувати, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Прокурори підтримали клопотання про продовження строків тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, та просив змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_8 проти задоволення клопотання прокурора не заперечував, при цьому підтримав клопотання свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисника адвокат ОСОБА_6 не заперечували проти клопотання прокурора, при цьому підтримали клопотання захисника ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_5 .

Прокурори заперечували проти клопотання захисника, посилаючись на його необґрунтованість.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.

Як зазначено у ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Статтею 194 КПК України визначено, що підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження є: наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжні заходи як заходи процесуального примусу застосовуються до обвинуваченого з метою запобігти можливості приховатися від слідства і суду, перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні та здійсненню правосуддя, а також запобігти спробам продовжити злочинну діяльність і полягають у обмеженні свободи пересування (ст. 177 КПК України).

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

За змістом ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також відповідно до практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за процедурою, встановленою законом.

Європейський суд з прав людини роз`яснює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи («Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Росії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» зазначив, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вони маловірогідні і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів можуть вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серед іншого, суд враховує наступне: вагомість наявних доказів, досліджених судом, що обвинувачені обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, тобто суд вбачає наявність розумної обґрунтованої підозри відносно обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим в разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих злочинів, при цьому суд, ґрунтуючись на принципі презумпції невинуватості, не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміновані обвинуваченим діяння; вік та стан здоров`я обвинувачених, їх сімейний стан.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Суд, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на даному етапі судового розгляду не забезпечить попередження зазначених прокурором ризиків та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Беручи до уваги вищезазначене, клопотання захисника ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_5 про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд вважає за необхідне задовільнити клопотання прокурорів про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 369 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 із тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурорів про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 17 лютого 2025 року, включно, із визначеною сумою застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151400 гривень 00 копійок.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 17 лютого 2025 року, включно, із визначеною сумою застави у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 107 360 гривень 00 копійок.

Копію ухвали направити до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала, в частині продовження строку запобіжного заходу у ввигляді тримання під вартою, може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення їм копії ухвали, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1