УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року

м. Київ

справа № 766/14344/24

провадження № 51-23ск25

Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року і

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29 серпня 2024 року повернуто заяву засудженого ОСОБА_4 про встановлення факту порушення конституційних прав.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року апеляційну скаргу засудженого залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Засуджений подав касаційну скаргу на зазначену ухвалу апеляційного суду, в якій просить її скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Стверджує, що його було позбавлено права на користування рідною мовою. Вважає, що вказівка місцевого суду про необхідність підписання заяви електронним цифровим підписом суперечить положенням Закону України «Про звернення громадян». Зазначає, що ухвала апеляційного суду є незаконною.

Колегія суддів перевірила касаційну скаргу з доданими матеріалами і вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів касаційного оскарження видно, що засуджений оскаржив у касаційному порядку ухвалу апеляційного суду, якою було переглянуто судове рішення суду першої інстанції за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту порушення його конституційних прав.

Як убачається із судових рішень щодо ОСОБА_4 , наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вироком Херсонського обласного суду від 15 травня 2000 року ОСОБА_4 було засуджено за п. б, г ч. 1 ст. 93, ч.1 ст. 222 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 18 липня 2000 року, з урахуванням внесених змін до вироку суду першої інстанції, постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених пунктами «б», «г» статті 93, частиною першою статті 222, статтею 17 і частиною першою статті 222 КК України 1960 року, до довічного позбавлення волі.

У касаційній скарзі засуджений наводить аргументи про порушення його прав у справі, за якою остаточні судові рішення набрали законної сили, а він відбуває покарання за ними, після чого він звернувся до суду першої інстанції із заявою про порушення його конституційних прав. Тобто засуджений звернувся до місцевого суду вже на етапі виконання щодо нього судових рішень, що також убачається з інформації з ЄДРСР, зокрема у визначенні категорії справи № 766/14344/24 як справи у порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях; інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Ухвала апеляційного суду від 06 листопада 2024 року, якою переглянуто судове рішення місцевого суду в порядку виконання вироку, не може бути предметом касаційного оскарження за положеннями ч. 2 ст. 424 КПК.

Разом з тим засуджений із посиланням на ст. 10 Конституції України стверджує, що судами було порушено його право на звернення до суду рідною мовою.

Як убачається із ухвали місцевого суду, засуджений звернувся до суду із заявою про встановлення факту порушення його конституційних прав та виклав її іноземною (російською) мовою.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 КПК кримінальне провадження здійснюється державною мовою, якою відповідно до ст. 10 Конституції України є українська.

Відтак суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що заява засудженого повинна бути викладена державною (українською) мовою, що надало б суду можливість зрозуміти її зміст та перевірити на відповідність вимогам КПК.

У справі № 521/12324/18 об`єднана палата ККС ВС сформулювала висновок про необхідність подачі апеляційних чи касаційних скарг державною мовою (постанова від 19 вересня 2022 року).

Такий висновок є застосовним і у випадках звернення особи до суду першої інстанції.

Щодо незгоди засудженого із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність електронного цифрового підпису його заяви Суд зазначає таке.

Обираючи ту чи іншу форму звернення до суду особа засвідчує викладений нею текст своїм особистим підписом (власноручно написаним або електронним, який прирівнюється до нього).

Згідно із ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Відповідно до п. 12, п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа.

Як встановив апеляційний суд, заява від імені ОСОБА_4 була направлена до суду першої інстанції в електронному вигляді, але електронним підписом підписана не була, що стало перешкодою для ідентифікації особи, яка її подала.

Відтак суд апеляційної інстанції правильно вказав про обґрунтованість висновку місцевого суду про необхідність повернення заяви засудженого з роз`ясненням йому можливості повторного звернення до суду.

На думку колегії суддів, твердження засудженого про порушення положень Закону України «Про звернення громадян» є невмотивованими, оскільки дія вказаного Закону не поширюється на випадки звернення до суду в порядку кримінального процесуального закону.

З урахуванням наведеного, Суд вважає за необхідне відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки засуджений у касаційному порядку оскаржив ухвалу апеляційного суду, яка не може бути предметом касаційного перегляду.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3