Справа № 346/6426/24
Провадження № 1-в/346/640/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Коломия в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-23.03.2023 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

-19.05.2023 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.4 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, відповідно до ухвали Тернопільського апеляційного суду від 20.09.2023 вирок змінено та призначено покарання за ч.4 ст.185, 69 КК України 4 роки 8 місяців позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

засудженого 15.03.2024 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст.309, ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

про звільнення від покарання та пом`якшення покарання на підставі ч.ч. 2,3 ст. 74 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

02.12.2024 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним клопотанням (заявою), у якому посилається на те, що Законом України №3886-ІХ введена декриміналізація крадіжки та в десять разів збільшився поріг кримінальної відповідальності за заподіяну майнову шкоду, а саме до 3028 грн., на підставі ст.74 КК України, просить суд скасувати призначену йому вироком суду міру покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав клопотання та просить його задовольнити. Вважає, що вчинена ним крадіжка, за яку він засуджений вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.03.2024 року на суму 1928,60 грн. підлягає декриміналізації, а він підлягає звільненню від покарання, призначеного цим вироком. Щодо покарань, призначених за іншими вироками, просив їх переглянути та пом`якшити, оскільки він розкаявся в вчиненому

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання засудженого в частині звільнення його від покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.03.2024 року за ч.4 ст.185 КК України. оскільки викрадена ним сума не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлених на час вчинення злочину. Щодо клопотання про звільнення або пом`якшення покарання за іншими вироками, просив відмовити, оскільки відсутні підстави для задоволення.

Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали, надані в обґрунтування клопотання, матеріали особової справи засудженого дійшов наступних висновків.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)».

Судом встановлено, що Козачок був тричі засуджений Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області вироками від 24.03.2023 р., 19.05.2023 року та 15.03.2024 р.

Відповідно до вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.03.2023 ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена в умовах воєнного стану. Злочин вчинено 02.07.2022 року, вартість викраденого майна становить 1928,60 грн. За цим вироком ОСОБА_4 засуджений до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.05.2023 ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена в умовах воєнного стану. Злочин вчинено 12.11.2022 року, вартість викраденого майна становить 4908,33 грн. За цим вироком ОСОБА_4 засуджений за ч.4 ст.185 КК до 5 років 1 місяця позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням призначеним даним вироком менш суворого, призначене вироком Тернопільського міськрайонного суду тернопільської області від 24.03.2023 у виді 5 років позбавлення волі, остаточно визначене покарання у виді 5 років 1 місяць позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України засуджений звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 20.09.2023 вирок від 19.05.2023 щодо ОСОБА_4 змінений в частині покарання , призначене покарання за ч.4 ст.185 із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 роки 8 місяців позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням призначеним вироком Тернопільського міськрайонного суду тернопільської області від 24.03.2023 у виді 5 років позбавлення волі, менш суворого покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду тернопільської області від 19.05.2023 у виді 4 роки 8 місяців позбавлення волі, остаточно визначене покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України засуджений звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2024 ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту у великих розмірах, в період іспитового строку. За цим вироком він засуджений за ч.2 ст.309 КК до 2 років позбавлення волі, на підставі, ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднане невідбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.05.2023, який змінений в частині покарання ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 20.09.2023 у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі та призначене остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_4 визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Верховний Суд у постанові від 23 травня 2023 року у справі № 940/225/21 вказав, що для відмежування таємного викрадення чужого майна (крадіжки) як кримінального проступку від дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, яке є адміністративним правопорушенням (ст. 51 КУпАП), вирішальною є вартість викраденого майна.

При цьому вартість чужого майна, яка вважається дрібною, встановлюється у ст. 51 КУпАП, а не в Особливій частині КК України. Тобто, без застосування норм статті 51 КУпАП неможливо визначити кримінальну протиправність діяння, яке має ознаки крадіжки, а отже норми статті 51 КУпАП є невід`ємною складовою законодавства України про кримінальну відповідальність в аспекті застосування статті 185 КК України.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Отже, після набрання чинності Закону України №3886-ІХ дрібним викраденням чужого майна вважається, зокрема, крадіжка, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Вказане узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З огляду на наведене суд вважає необхідним застосувати у даній справі зворотну дію у часі Закону України №3886-ІХ від 18 липня 2024 року, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Так, судом встановлено, що станом на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.03.2023 року, ОСОБА_4 , а саме станом на 02.07.2022 р., два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2600 грн., в той час як вартість викраденого ним майна за вказаним епізодом складає 1928,60 грн., що виключає кримінальну відповідальність за це діяння.

Відповідно до ч.2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

За таких обставин, враховуючи часткову декриміналізацію, введену Законом №3886-ІХ, на підставі ст. 5 та ч.2 ст.74 КК України, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.03.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.05.2023 року за ч.4 ст.185 КК України, за заволодіння чужим майном (крадіжка) вчинена 12.11.2022 року на суму 4908,33 грн. Два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян на вказаний період становило 2600 грн. Отже, діяння, за яке засуджено ОСОБА_4 цим вироком не вважається дрібним викраденням чужого майна, а таму караність такого діяння не усунута Законом №3886-ІХ.

Разом з цим з вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.05.2023 та ухвали Тернопільського апеляційного суду від 20.09.2023 слід виключити посилання на ст.70 ч.4 КК України, оскільки Законом №3886-ІХ усунута караність діянь, за які ОСОБА_4 визнаний винним вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.03.2023, а тому відсутня підстава для призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів з урахуванням невідбутого покарання за цим вироком.

Тому, суд вважає, що ОСОБА_4 є засудженим за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.05.2023 за ч.4 ст.185 КК України з урахуванням ухвали Тернопільського апеляційного суду від 20.09.2023, із застосуванням ст.69 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та на нього покладені обов`язки, передбачені ст.76 КК України. Покарання за цим вироком ним невідбуте.

Щодо останнього вироку, за яким ОСОБА_4 відбуває покарання варто зазначити таке.

З вироків судів судом встановлено, що злочин, передбачений ч.2 ст.309 КК України ОСОБА_4 вчинив під час дії іспитового строку визначеного попереднім вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.05.2023 (з урахуванням ухвали апеляційної інстанції).

Виходячи з викладеного, ОСОБА_4 вважається таким, що засуджений вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2024 за ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі, ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднане невідбуте покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.05.2023, який змінений в частині покарання ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 20.09.2023, та призначене остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_4 визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Відповідно до матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_4 на виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2024 був затриманий 29.04.2024 року.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку. Що клопотання засудженого підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст.5, ч.2 ст.74 КК України,Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст.336, 537,539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити частково.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.03.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Виключити з вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.05.2023 та ухвали Тернопільського апеляційного суду від 20.09.2023 щодо засудженого ОСОБА_4 посилання на ст.70 ч.4 КК України при призначені остаточного покарання та не враховувати покарання, призначене вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.03.2023 року.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засудженим вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2024 за ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.05.2023, який змінений в частині покарання ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 20.09.2023 у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі до остаточного покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто з 29.04.2024 року.

В решті клопотання залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя : ОСОБА_1