Справа № 288/217/25
Провадження № 1-кп/288/61/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт.Попільня Житомирської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 03 січня 2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кричильськ Сарненського району Рівненської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, одружений, освіта середня, непрацюючий, на утриманні має одну неповнолітню дитину, раніше не судимий,

що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 383, частиною другою статті 384 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2024 року о 09 годині 59 хвилин ОСОБА_4 перебуваючи біля банкомату - торгівельного центру «Спокуса», що за адресою: селище Попільня, вулиця Богдана Хмельницького,3, Попільнянської територіальної громади, Житомирського району, Житомирської області, зняв готівку зі своєї кредитної картки АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1 з номером рахунку НОМЕР_2 в сумі 6500 гривень.

В подальшому, 04 листопада 2024 року близько 14 години у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на завідомо неправдиве повідомлення слідчому про вчинення кримінального правопорушення, з ціллю приховати факт зняття грошових коштів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_4 04 листопада 2024 року біля 14 години 10 хвилин прийшов до відділення поліції № 2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, що за адресою: селище Попільня вулиця Фомічова,6, Попільнянської територіальної громади, Житомирського району, Житомирської області з метою умисного подання завідомо неправдивого повідомлення про вчинення тяжкого злочину, будучи письмово попередженим про кримінальну відповідальність за статтею 383 КК України, що засвідчено його особистим підписом, достовірно знаючи, що факт злочину не мав місця, тобто, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, здійснив завідомо неправдиве повідомлення про вчинення відносно нього тяжкого злочину, про що слідчому Національної поліції, о 14 годині 25 хвилин надав письмову заяву, у якій повідомив, що 23 вересня 2024 року близько 09 години 59 хвилин, невідома особа, в умовах воєнного стану викрала з його кредитної картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 з номером рахунку НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 6500 гривень, чим спричинили матеріального збитку на вказану суму, тобто повідомив про вчинення тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України та того ж числа слідчим відділенням відділення поліції № 2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області було внесено відповідні відомості до ЄРДР за № 0000166.

Своїми умисними діями, які виразились в завідомо неправдивому повідомленні слідчому про вчинення кримінального правопорушення, поєднаного з обвинуваченням особи у тяжкому злочині, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 383 КК України.

Крім того, продовжуючи свою протиправну діяльність, 04 листопада 2024 року ОСОБА_4 перебуваючи у кабінеті № 7 відділення поліції № 2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області за адресою: селище Попільня вулиця Фомічова,6, Попільнянської територіальної громади, Житомирського району, Житомирської області, звернувся із заявою про залучення його до кримінального провадження як потерпілого та, отримавши пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, тобто, маючи, відповідно до статті 55 КПК України, статус потерпілого у кримінальному провадженні № 0000166 від 04 листопада 2024 року, під час допиту як потерпілого у період часу із 14 години 55 хвилин по 15 годину 30 хвилин, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за статтею 384 КК України, що засвідчено власним підписом, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, надав слідчому завідомо неправдиві показання про обставини вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою 185 КК України.

Своїми умисними діями, які виразились в завідомо неправдивому показанню потерпілого, поєднаного з обвинуваченням у тяжкому злочині, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 384 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що дійсно вчинив дані кримінальні правопорушення в час, місці та за обставин, зазначених у обвинуваченні, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства. Щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю.

Також пояснив, що він умисно вчинив завідомо неправдиве повідомлення слідчого про вчинення кримінального правопорушення, поєднаного з обвинуваченням особи у тяжкому злочині та умисно вчинив завідомо неправдиві показання потерпілого, поєднаного з обвинуваченням у тяжкому злочині.

Не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку частини третьої статті 349 КПК України.

У зв`язку з повним визнанням обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, суд відповідно до частини третьої статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження наслідки застосування даної статті КПК України.

За таких обставин, враховуючи показання обвинуваченого, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень доведеною та кваліфікує його дії за частиною другою статті 383 КК України, як умисні дії, які виразились в завідомо неправдивому повідомленні слідчому про вчинення кримінального правопорушення, поєднаного з обвинуваченням особи у тяжкому злочині та за частиною другою статті 384 КК України, як умисні дії, які виразились в завідомо неправдивому показанню потерпілого, поєднаного з обвинуваченням у тяжкому злочині.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до положень статті 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та повне визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до положень статті 67 КК України, судом не встановлено.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 при цьому встановлено, що він раніше не судимий, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває та має на утриманні одну неповнолітню дитину.

При визначенні міри покарання обвинуваченому суд приймає до уваги положення статей 1, 50 КК України, згідно яких Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, а також запобігання кримінальним правопорушенням. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас, при призначенні покарання, суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину згідно статті 12 КК України, форму вини, а також особливості конкретного злочину.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд призначає покарання обвинуваченому ОСОБА_4 в межах санкції частини другої статті 383 КК України у виді 1 року позбавлення волі, в межах санкції частини другої статті 384 КК України у виді 2 років позбавлення волі, із застосуванням частини першої статті 70 КК України, яка визначає призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим з призначенням остаточного покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Разом з тим, беручи до уваги вищевикладені обставини та враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність, особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, позицію прокурора, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_4 не є суспільно-небезпечними, а його виправлення й перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, тому на підставі статті 75 КК України, звільняє його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 частини першої статті 76 КК України, оскільки таке покарання буде законним, справедливим, а також достатнім для забезпечення виконання завдань кримінального судочинства в частині виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Питання щодо речових доказів суд вирішує, відповідно до статті 100 КПК України.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся.

Арешт на майно в даному кримінальному провадженні не накладався.

Судові витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

Підстав для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу не вбачається.

Керуючись статтями 336, 349, 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 383 КК України, частиною другою статті 384 КК України та призначити ОСОБА_4 покарання:

- за частиною другою статті 383 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за частиною другою статті 384 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до вимог частини першої статті 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначити остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк - 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені обов`язки.

На підставі статті 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 - не обирати.

Речові докази: - оптичний диск з написом «СD-R», який зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Попільнянський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення. З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вступна та резолютивна частина вироку проголошена 20 березня 2025 року відповідно до частини п`ятнадцятої статті 615 КПК України

Повний текст вироку негайно після проголошення резолютивної частини вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_1