Дата документу 04.04.2025Справа № 554/3132/21
Провадження № 1-кс/554/4901/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявниці ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчих, прокурорів у кримінальному провадженні № 0000262 від 05.04.2021 року,

в с т а н о в и л а :

01.04.2025 року до провадження слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчих, прокурорів у кримінальному провадженні № 0000262 від 05.04.2021 року, яка полягає у нездійсненні обов`язкового повідомлення про підозру відповідно до вимог статей 276-278 КПК України. У скарзі ОСОБА_3 просить, зокрема встановити певні обставини у кримінальному провадженні, зобов`язати слідчих, прокурорів повідомити ОСОБА_5 про підозру, внести додаткові відповідні відомості до ЄРДР, надати їй копію витягу з ЄРДР із додатковими відомостями, скасувати протоколи огляду, допиту свідків, постанови про призначення експертиз та визнання речовими доказами.

Обґрунтовуючи вимоги скарги зазначила, що в матеріалах кримінального провадження 0000262 від 05.04.2021 року, на її думку, наявні достатні докази для повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення згідно з вимогами ст.ст.276-278 КПК України, однак цієї процесуальної дії слідчими та прокурорами здійснено не було, що свідчить про допущену останніми бездіяльність.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала вимоги, заявлені у скарзі, просила задовольнити скаргу з викладених у ній підстав.

Слідчий ВР ЗССТ СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 заперечував проти задоволення скарги, зазначивши, що в ході досудового розслідування в даному кримінальному провадженні проведено ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, за результатом яких не встановлено доказів для повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, оскільки в діяннях останнього не вбачається порушень вимог ПДР. Вказав, що всі клопотання ОСОБА_3 ним розглянуті, по ним останній надано відповіді, які знаходяться у матеріалах кримінального провадження. Водночас зазначив, що надати до суду матеріали кримінального провадження він позбавлений можливості, так як кримінальнео провадження перебуває в експертній установі.

Прокурор Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлено про дату, час та місце судового розгляду, заяви про відкладення розгляду справи не подала. Неявка суб`єкту, бездіяльність якого оскаржується, у відповідності до положень ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши скаргу та матеріали, надані скаржницею, якими вона обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Згідно з ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Статтею 220 КПК України визначено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Згідно з п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Виходячи з вимог даної скарги, бездіяльність слідчих, прокурорів, яку оскаржує ОСОБА_3 , полягає у тому, що слідчими, якими здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000262 від 05.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та прокурорами, якими здійснюється процесуальне керівництво у ньому, не вчиняються дії щодо повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, за її клопотанням.

Так, встановлено, що у провадженні СУ ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 05.04.2021 року під № 0000262 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, процесуальне керівництво якого здійснюється Полтавською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону. Досудове розслідування у ньому триває по теперішній час, 06.01.2025 року матеріали кримінального провадження направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення призначеної судової-автотехнічної експертизи.

Як з`ясовано у судовому засіданні, 31.08.2021 року ОСОБА_3 зверталася до слідчого з клопотанням, у якому, зокрема просила повідомити водія ОСОБА_5 про підозру та скласти обвинувальний акт.

Відповідно до ч.1 ст.36, ч.5 ст.40 КПК України прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора та слідчого.

Згідно із ч.1 ст.40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Частиною 2 статті 36 КПК України передбачено перелік повноважень прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням.

Отже, вбачається, що слідчий та процесуальний прокурор самостійно обирає тактику проведення слідчих дій у кримінальному провадженні.

Питання повідомлення особи про підозру врегульоване нормами Глави 22 КПК України.

Положення КПК України містять вимоги щодо змісту письмового повідомлення про підозру (ст.277 КПК України), випадки, за яких повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 КПК України, (ч.1 ст.276 КПК України), порядок вручення письмового повідомлення про підозру (ст.278 КПК України).

Зокрема, частиною 1 статті 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

З системного аналізу вимог статей 36, 40 та Глави 22 КПК України слідує, що слідчий та прокурор, встановивши під час досудового розслідування наявність у матеріалах кримінального провадження достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, здійснюють повідомлення про підозру особі у вчиненні кримінального правопорушення, при цьому, здійснення такої процесуальної дії відноситься до дискреційних повноважень слідчого та прокурора.

При прийнятті такого рішення слідчий та прокурор керуються лише законом і зібраними матеріалами досудового розслідування, та є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку заборонено.

У свою чергу, слідчий суддя на стадії досудового розслідування не наділений повноваженнями здійснювати дослідження здобутих під час досудового розслідування доказів на предмет їх достатності для повідомлення особи про підозру, а також втручатися в дискрецію слідчого, прокурора та зобов`язувати останніх прийняти конкретне рішення, ухвалення якого належить виключно до їх компетенції, зокрема повідомити особу про підозру.

Так, відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Тобто, повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться виключно до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий, дізнавач та прокурор, вчинити процесуальні дії, як-то розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймає слідчий, дізнавач чи відповідно прокурор самостійно.

Така позиція слідчого судді узгоджується із висновком колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеним у постанові від 14.02.2023 року в справі № 405/680/22 (провадження № 51-1544км22), з якого вбачається, що слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (частина 3 статті 22 КПК). Стаття 307 КПК не надає слідчому судді повноваження своєю ухвалою зобов`язувати слідчого, дізнавача чи прокурора прийняти певне рішення під час досудового розслідування.

Інші вимоги скаржниці, зокрема щодо встановлення певних обставин у кримінальному провадженні, скасування протоколів огляду, допиту свідків, постанов про призначення експертиз та визнання речовими доказами не підлягають задоволенню, оскільки вирішення означених питань положеннями статті 303 КПК України не віднесене до компетенції слідчого судді в ході перевірки правомірності рішень, дій та бездіяльності слідчого, дізнавача та прокурора на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Відтак, слідчий суддя приходить до висновку, що заявлені у скарзі ОСОБА_3 вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на положеннях кримінального процесуального законодавства України та їх вирішення не відноситься до повноважень слідчого судді при розгляді скарги на бездіяльність слідчого, дізнавача та прокурора. Водночас із цим, з огляду на положення чинного законодавства України, беручи до уваги, що слідчому судді не надано будь-яких відомостей щодо розгляду клопотання ОСОБА_3 від 31.08.2021 року, слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати слідчого ВР ЗССТ СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 розглянути вказане клопотання у порядку статті 220 КПК України.

На підставі викладеного, скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.220, 303, 307, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и л а :

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчих, прокурорів у кримінальному провадженні № 0000262 від 05.04.2021 року - задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого ВР ЗССТ СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 розглянути клопотання ОСОБА_3 від 31.08.2021 року в порядку статті 220 КПК України.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 09 квітня 2025 року о 13 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1