Справа № 190/717/25
Провадження №1-в/190/104/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

представника установи - ОСОБА_4

засудженого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.П`ятихатки в режимі відеоконференції між П`ятихатським районним судом та Державною установою «П`ятихатська виправна колонія (№122)» справу за клопотанням начальника Державної установи «П`ятихатська виправна колонія (№122)» стосовно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання в Державній установі «П`ятихатська виправна колонія №122»,

про приведення вироку у відповідність до нового закону,-

В С Т А Н О В И В:

Начальник Державної установи «П`ятихатська виправна колонія (№122)2 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить вирішити питання щодо приведення у відповідність до чинного законодавства вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.03.2021 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .

Засуджений в судовому засіданні клопотання підтримав і просив його задовольнити.

Представник державної установи «П`ятихатська виправна колонія № 122» клопотання підтримав в повному обсязі, просить його задовольнити.

Прокурор не заперечував щодо задоволення клопотання.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженого, судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи ОСОБА_5 вбачається, що він відбуває покарання за вироком суду в ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)», що надає П`ятихатському районному суду право розглянути подане ним клопотання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 був засуджений вироком Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.04.2018 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі із встановленням іспитового строку на 2 роки.

Згідно вироку Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.03.2021 року ОСОБА_5 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна, (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло. Своїми діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому матеріальних збитків на суму 1766,67 грн. Подія злочину відбулася 27.05.2019 року. Остаточне покарання ОСОБА_5 призначене на підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом приєднання до покарання призначеного за даним вироком, частину невідбутого покарання за вироком Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.04.2018 року, - та остаточно призначено до відбуття 4 роки 7 місяців позбавлення волі. Строк відбуття покарання відраховувати з дати його фактичного затримання на виконання вироку.

Згідно рапорту про затримання особи від 14.07.2021 року, - ОСОБА_5 був затриманий на підставі вироку Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.03.2021 року.

Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2019 року ця сума становила 1921,00 грн.

Отже ОСОБА_5 , згідно вироку Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.03.2021 року завдав матеріальної шкоди потерпілому на суму 1766,67 грн., що є меншою ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, відтак він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.185 КК України.

Однак, кваліфікуючою ознакою вчиненого кримінального правопорушення є незаконне проникнення до житла.

Згідно із абз.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року № 10 сформульовано таке правило кваліфікації: крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК. Додатково за ст. 162 КК такі дії кваліфікувати непотрібно. Водночас, якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища поєднане зі вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за ст. 162 КК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.03.2021 року у справі №208/4258/19, слід привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024.

Зокрема, ОСОБА_5 слід вважати засудженим за вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.03.2021 року за ч. 1 ст.162 КК України із призначенням покарання 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання начальника Державної установи «П`ятихатська виправна колонія (№122)» стосовно засудженого ОСОБА_5 про приведення вироку у відповідність до нового закону, - задовольнити.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.03.2021 року у справі №208/4258/19 та вважати ОСОБА_5 засудженим по даному вироку за ч.1 ст.162 КК України із призначенням покарання 2 (два) роки обмеження волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом приєднання до покарання призначеного за даним вироком, частини невідбутого покарання за вироком Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.04.2018 року, за правилами ч.1 ст.72 КК України, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 1 (одного) року 7 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання, тобто з 14.07.2021 року, в зв`язку з чим покарання за вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.03.2021 року, вважати відбутим.

ОСОБА_5 негайно звільнити від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же термін після отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1