УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня2025 року

м. Київ

справа № 596/520/22

провадження № 51-237ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року,

встановив:

Як убачається з копії оскаржуваної ухвали від 18 грудня 2024 року, Тернопільський апеляційний суд залишив без задоволення заяву адвоката ОСОБА_5 про вирішення питання щодо процесуальних витрат та цивільного позову у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з указаною ухвалою представник потерпілого звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши копію судового рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Положеннями ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) визначено перелік судових рішень, які можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції. Згідно з частиною 1 цієї статті у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Відповідно до ч. 2 указаної статті ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а тому, не свідчить, що право на справедливий судовий розгляд обмежено.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 21 листопада 2024 року залишив без задоволення апеляційні скарги потерпілого та прокурора на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 серпня 2024 року.

Цією ж ухвалою суд задовольнив клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 Кримінального кодексу України та скасував вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_6 , а кримінальне провадження стосовно нього за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172 Кримінального кодексу України, закрив на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності через сплив строків давності, встановлених ст. 49 Кримінального кодексу України.

Надалі представник потерпілого звернувся до апеляційного суду із заявою про вирішення питання щодо процесуальних витрат та цивільного позову у кримінальному провадженні, яку обґрунтував тим, що апеляційний суд, закриваючи кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав, не вирішив указані в заяві питання під час постановлення ухвали. За результатами розгляду вказаної заяви Тернопільський апеляційний суд постановив ухвалу від 18 грудня 2024 року, якою залишив без задоволення зазначену вище заяву адвоката ОСОБА_5 .

Отже, як убачається зі змісту скарги та оскаржуваної ухвали, по суті представник потерпілого, посилаючись на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року в справі №598/1781/17 щодо необхідності вирішення питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, аргументує, що у цьому провадженні Тернопільський апеляційний суд, постановляючи ухвалу від 21 листопада 2024 року про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності не вирішив питань щодо процесуальних витрат та цивільного позову. Проте адвокат ОСОБА_5 не оскаржує зазначену ухвалу апеляційного суду.

Водночас представник потерпілого звернувся зі скаргою на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року і просить її змінити. Однак, оскаржувана ухвала постановлена після завершення апеляційного провадження і її самостійне оскарження не передбачено приписами КПК.

До того ж ОСОБА_5 оскаржує судове рішення, яке не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню, тому не може бути предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Крім того, Суд зауважує, що Тернопільський апеляційний суд помилково в резолютивній частині ухвали від 18 грудня 2024 року вказав про можливість її касаційного оскарження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Згідно з ч. 3 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, без перевірки касаційної скарги на відповідність вимогам ст. 427 цього Кодексу.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3