Справа № 756/3620/25
№ 1-кс/756/724/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

Слідчої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

провівши судове засідання у кримінальному провадженні за № 0000101 від 31.01.2024 за підозрою:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Станично-Луганське, Станично-Луганського району, Луганської області, громадянина України, з повною вищою освітою, працевлаштованого на посаді директора ПП «МІДАС КР», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Слідчій судді Оболонського районного суду міста Києва 17 березня 2025 року надійшло клопотання начальника відділення № 1 СВ Оболонського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесено 31.01.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання з мотивів викладених у ньому.

Захисник заперечував проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Зазначив, що не заперечує обґрунтованості підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 190 КК України. Водночас, заперечував обґрунтованість підозри щодо злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Підозрюваний підтримав позицію захисника.

Обґрунтування клопотання та правова кваліфікація.

Клопотання слідчий мотивує тим, що наприкінці травня 2022 року ОСОБА_3 на інтернет ресурсі «Авторіа» знайшов оголошення щодо здачі в оренду з правом викупу автомобіля марки «Hyundai» моделі «Sonata» шасі № НОМЕР_1 сірого кольору 2014 р.в., н.з. НОМЕР_2 , після чого зв`язався із ОСОБА_7 , який є власником вказаного автомобіля, з метою попереднього огляду технічного стану транспортного засобу та обговорення умов договору. ОСОБА_3 , з метою введення потерпілого в оману та створення уявлення про вигідність передачі йому майна, повідомив про свій намір довгострокової оренди зазначеного автомобіля з правом викупу, узгодив умови такої оренди та в той же день, діючи як директор ПП «МІДАС КР» , підписав договір оренди з правом викупу. В подальшому ОСОБА_7 передав ОСОБА_3 автомобіль разом зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та ключі від замка запалювання автомобіля. Після заволодіння у такий спосіб транспортним засобом ОСОБА_3 , являючись директором СТО «Пассаж Авто», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 15, пригнав на його територію зазначений автомобіль та демонтував зі вказаного автомобіля переднє праве крило вартістю 3744 грн., переднє ліве крило вартістю 3744 грн., двигун без навісного обладнання вартістю 86 855 грн. 99 коп., коробку перемикання передач вартістю 122 830 грн. 42 коп., а всього комплектуючих на загальну суму 219 766 грн. 41 коп. Внаслідок вчинення злочину, ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 219 766 грн. 41 коп.

Дії, ОСОБА_3 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Також, з огляду на зміст клопотання, наприкінці травня 2023 року, до ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_8 з метою ремонту транспортного засобу марки «HYUNDAI», моделі «SONATA», ідентифікаційний номер кузова № НОМЕР_3 , 2013 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_4 , для ремонту зазначеного транспортного засобу. В подальшому, ОСОБА_8 доставив зазначений транспортний засіб на територію СТО «Пассаж Авто» та передав його, ключ від замка запалювання та аванс у розмірі 3000 гривень ОСОБА_3 . Під час листувань у мессенджері «Вайбер» ОСОБА_8 неодноразово повідомляли про необхідність перерахувати грошових кошти, які ніби то були необхідні для виконання ремонту зазначеного вище транспортного засобу. В подальшому було перераховано грошові кошти на загальну суму 59 000 гривень. Крім того, ОСОБА_3 , постійно відтерміновував дату завершення ремонту, та в період часу із жовтня 2023 року по 05 лютого 2024 року здійснив розукомплектування автомобіля на загальну суму 427 343 грн. 26 коп.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілому.

Крім того, за версією органу досудового розслідування, наприкінці липня 2023 року, до ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_9 , з метою ремонту власного транспортного засобу марки «ЗАЗ», моделі «TF 486P», ідентифікаційний номер кузова № НОМЕР_5 , 2009 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_6 , і в той момент у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненому повторно. В подальшому ОСОБА_3 , зловживаючи довірою ОСОБА_9 , повідомив що зможе здійснити необхідний ремонт транспортного засобу. Після чого ОСОБА_9 доставив на територію СТО «Пассаж Аавто» транспортний засіб та передав його разом з ключем від замка запалювання та грошовими коштами у розмірі 3000 гривень, які були необхідні для проведення ремонту, ОСОБА_3 . В подальшому, підозрюваним ремонт автомобіля не здійснював, а грошовими коштами розпорядився на власний розсуд. ОСОБА_3 , не маючи наміру здійснювати ремонт транспортного засобу, що належить ОСОБА_9 , під час телефонних дзвінків вказував про наявність нібито інших несправностей автомобіля та запропонував оплатити вартість ремонту на загальну суму 31 000 гривень. Внаслідок вчинення злочину, ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_9 , майнову шкоду на загальну суму 34 000 гривень.

Дії, ОСОБА_3 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно.

Щодо обґрунтованості підозри.

Слід урахувати, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві. Тож, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позицій Європейського суду з прав людини, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути і достатніми, з часом, аби виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Це вказує, що обґрунтованість підозри містить два аспекти. Перший стосується питання вчинення кримінального правопорушення, а другий - доведення обставин, які за розумного неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до вчинення кримінального правопорушення. При цьому, доведення обставин, викладених в повідомленні про підозру, здійснюється за наявними в матеріалах провадження доказами, які мають відповідати вимогам статей 84, 94 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування. Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Дії, ОСОБА_3 , кваліфіковано за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених:

-ч. 3 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян;

-ч. 3 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілому.

-ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно.

В якості підтвердження обґрунтованості підозри органом досудового розслідування до матеріалів клопотання надано наступні матеріали:

-Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_7 від 16.01.2024;

-Копію договору оренди автомобіля з правом викупу від 01.06.2022;

-Показання потерпілого ОСОБА_7 від 06.02.2024;

-Показання свідка ОСОБА_10 ;

-Показання свідка ОСОБА_11 ;

-Протокол огляду від 26.03.2024;

-Висновк експерта № СЕ-19/111-24/28096-АВ від 23.05.2024 за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи;

-Показання потерпілого ОСОБА_8 ;

-Показання ОСОБА_12 ;

-Висновок експерта № СЕ-19/111-24/71985-АВ від 23.12.2024 за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи;

-Огляд матеріалів тимчасового доступу від 06.01.2025;

-Огляд матеріалів тимчасового доступу від 13.01.2025;

-Огляд матеріалів тимчасового доступу від 20.01.2025;

-Огляд місця події від 15.02.2025;

-Показання потерпілого ОСОБА_9 ;

-Показання свідка ОСОБА_13 ;

-Показання свідка ОСОБА_14 ;

-Огляд документів від 03.02.2025;

-Додатковий огляд матеріалів тимчасового доступу від 03.03.2025;

-Додатковий огляд матеріалів тимчасового доступу від 03.03.2025.

Відповідно до ст.12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

З метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження, зокрема запобіжні заходи. Згідно з частиною 1 статті 176 КПК України одним із запобіжних заходів є тримання під вартою.

Згідно зі до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 42 КПК України).

Отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України ОСОБА_3 має статус підозрюваного у цих кримінальних провадженнях і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінальним провадження.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований щодо раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з положеннями статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, а також обставини, визначені статтею 178 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України підтверджується зазначеними вище матеріалами кримінального провадження, які орган досудового розслідування долучив до клопотання. Долучені матеріали кримінального провадження на даній стадії досудового розслідування є достатніми для висновку щодо обґрунтованості пред`явленої підозри ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України. При цьому, слідча суддя акцентує увагу, що не вирішує питання винуватості останнього у вчиненні злочинів, а лише на підставі долучених до клопотання матеріалів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ним злочинів. На даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Між тим, дослідивши у судовому засіданні надані органом досудового розслідування матеріали, з урахуванням позицій учасників кримінального провадження та пояснень, наданих під час розгляду клопотання, суд дійшов висновку про те, що вони є такими, що на даній стадії кримінального провадження не обґрунтовують підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Наведений висновок суду ґрунтується на досліджених документах, що містяться в матеріалах досудового розслідування, а також наданих поясненнях ОСОБА_3 під час судового засідання з яких убачається, що останній уклав договір оренди атранспортного засобу з правом викупу з потерпілим ОСОБА_7 . Відповідно до договору ОСОБА_7 передав в оренду автомобіль марки «Hyundai» моделі «Sonata» шасі № НОМЕР_1 сірого кольору 2014 р.в., н.з. НОМЕР_2 , з правом викупу, а ОСОБА_3 зобов`язувався сплачувати орендну плату за користування зазначеним автомобілем.

З пояснень ОСОБА_3 та досліджених матеріалів, долучених разом з клопотанням убачається, що між ним та потерпілим наявні цивільні правовідносини з приводу автомобіля марки «Hyundai» моделі «Sonata» шасі № НОМЕР_1 сірого кольору 2014 р.в., н.з. НОМЕР_2 , який був переданий підозрюваному на виконання умов договору оренди з правом викупу. Зазначений договір спочатку виконувався сторонами належним чином, однак з певного періоду часу підозрюваний почав неналежно виконувати його умови, що і стало приводом для звернення потерпілого із заявою про вчинення злочину. Наведене підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.01.2024 та безпосередньо поясненнями ОСОБА_7 від 06.02.2024 року.

За цих обставин, суд погоджується з тим, що ОСОБА_3 міг учинити кримінальне правопорушення, однак на даній стадії кримінального провадження остаточно встановити та надати відповідну правову оцінку дій не є можливим. Отже, суд вважає, що на даній стадії кримінального провадження відсутня обґрунтована підозра ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченому ч. 3 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Щодо ризиків кримінального провадження

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Слідча суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

На переконання сторони обвинувачення, в цьому провадженні існують ризики, що підозрюваний може:

-переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

-вчинити інше кримінальні правопорушення;

-незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Слідча суддя вважає, що ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду є реальним, враховуючи тяжкість і характер злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_3 , суворість можливого покарання і пов`язані із цим негативні наслідки.

На думку слідчої судді, співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за особливо тяжкий злочин у найближчій перспективі робить цей ризик актуальним.

Також, слідча суддя враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, зокрема одне з яких, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину та за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу від чотирьох тисяч до восьми тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

Крім того, слідча суддя вважає за необхідне зазначити, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Слідча суддя зазначає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду обумовлюється можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання. А в контексті з тим, що 24.02.2022 російська федерація розпочала військову агресію проти України, у зв`язку з чим цього ж дня Президентом України підписано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за № 64/2022, який триває до тепер, і на даний час, для громадян України існує реальна можливість спрощеного режиму перетину кордону та отримання дозволу на проживання в багатьох країнах світу, спроба переховуватися від органів досудового розслідування чи суду може виявлятися та підтверджуватися, наприклад, отриманням дозволу на проживання в певній країні, отриманням громадянства іншої країни або подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу, поданням документів на отримання статусу біженця тощо.

Вище вказані обставини дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, усвідомлюючи неминучість покарання пов`язаного з позбавленням волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати передбачену статтями 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин ризик впливу на свідків снує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На думку слідчої судді, підозрюваний ОСОБА_3 особисто знайомий із потерпілими, знає їх місце проживання та ознайомлений з їх показаннями, а також йому відомо анкетні дані, місця проживання свідків, оскільки протоколи допитів із зазначенням анкетних даних таких осіб вручено стороні захисту з даним клопотанням.

Вказані обставини формують у слідчої судді переконання щодо наявності ризику впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

Щодо наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність вказаного ризику прокурор обґрунтовує тим, що підозрюваний ОСОБА_3 , не має сталих джерел доходу, а також підозрюється у вчиненні низки корисливих злочинів.

Разом з цим, вказані обставини не знайшли свого підтвердження під час судового засідання. Посилання прокурора на відсутність будь-яких доходів підозрюваного спростовується тим, що підозрюваний є директором СТО "Пасаж Авто" та отримує сталі доходи. Наявність повідомлення про підозру в іншому кримінальному правопорушенні не є достатньою підставою для констатації вказаного ризику з огляду на презумпцію невинуватості, передбачену ст. 62 Конституції України та ч. 5 ст. 17 КПК України.

Таким чином, вказаний ризик є недоведеним.

Щодо індивідуальних обставин підозрюваного відповідно до ст. 178 КПК України.

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідча суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності також існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме: ОСОБА_3 має постійне місце проживання; є директором ПП «МІДАС КР», має активні соціальні зв`язки, зі слів підозрюваного має на утриманні неповнолітню дитину, є несудимим.

Під час обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу слідча суддя враховує: вагомість на даному етапі наявних доказів про причетність останнього до вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється та альтернативність видів покарання, які можуть бути йому призначені.

Наведені обставини виключають застосування до підозрюваного запобіжного заходу в виді тримання під вартою.

Беручи до уваги, визначені ст.178 КПК України та досліджені в судовому засіданні обставини, зважаючи на поведінку підозрюваного та аналізуючи наведене у сукупності, слідча суддя доходить висновку, що тримання під вартою не може бути застосовано, оскільки стороною обвинувачення в порушення п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи наведене клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Слідча суддя враховує те, що запобіжний захід має бути пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права. Для попередження ризику переховування та впливу на потерпілих та свідків, слідча суддя вважає, що необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який є більш м`який, аніж тримання під вартою. Переміщення ОСОБА_3 має бути обмеженим на час проведення розслідування.

Щодо адреси місяця проживання підозрюваного суд звертає увагу, що зазначена адреса проживання вказана органом досудового розслідування безпосередньо в повідомленні про підозру ОСОБА_3 . Крім того, у судовому засіданні підозрюваний та його захисник повідомили, що це є дійсно адресою проживання на підставі договору оренди, який укладено у 2022 році. Однак, надати договір оренди стороною захисту у стислі строки не вбачається можливим.

З огляду на вище викладене, підозрюваному ОСОБА_3 слід обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків: не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора чи суду за межі м. Києва; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання або реєстрації; не залишати цілодобово у період з 17 березня 2025 року до 16 травня 2025 року включно місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду (в залежності від стадії кримінального провадження) за виключенням випадків необхідності перебування в укритті під час повітряної тривоги; відвідування лікарень, аптек та магазинів - з метою забезпечення життєдіяльності (лікування, придбання медикаментів, продуктів харчування); прибувати за викликом до визначеної службової особи - слідчого, прокурора, слідчого судді, суду - в залежності від стадії кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідча суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.

У застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у кримінальному провадженні за № 0000101 від 31.01.2024 року запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_2 , строком до 16.05.2025 включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора чи суду за межі м. Києва;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання або реєстрації;

- не залишати цілодобово у період з 17 березня 2025 року до 16 травня 2025 року включно місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду (в залежності від стадії кримінального провадження) за виключенням випадків необхідності перебування в укритті під час повітряної тривоги; відвідування лікарень, аптек та магазинів - з метою забезпечення життєдіяльності (лікування, придбання медикаментів, продуктів харчування);

- прибувати за викликом до визначеної службової особи - слідчого, прокурора, слідчого судді, суду - в залежності від стадії кримінального провадження;

З метою перевірки та контролю за поведінкою підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на працівників Святошинського УП ГУНП у м. Києві, обов`язки щодо проведення перевірок за місцем мешкання останнього.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчого, прокурора, слідчого суддю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва - ОСОБА_4 .

Роз`яснити ОСОБА_3 , що в разі невиконання вказаних обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено та проголошено 20 березня 2025 року.

Слідча суддя ОСОБА_1