Номер провадження:1-в/521/1058/24
УХВАЛА

28 жовтня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника установи виконання покарань ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції подання начальника Державної установи «Одеська виправна колонія №14» ОСОБА_6 щодо приведення у відповідність закону вироку у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Некрасівка Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2023 за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України до 6 років позбавлення волі без конфіскації майна,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшло подання начальника Державної установи «Одеська виправна колонія №14» ОСОБА_6 щодо приведення у відповідність до закону вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2023 ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України, у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX, яким вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано.

Прокурор у судовому засіданні вважала за можливе подання установи виконання покарань задовольнити.

Засуджений ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання.

Вислухавши думку учасників судового засідання, вивчивши подання та додані до нього матеріали, суд вважає необхідним задовольнити подання частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пункт 13 ч. 1 ст. 537 КПК України визначає, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 КПК України.

Зокрема, судом встановлено, що вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2023 за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України визнано винним ОСОБА_4 та засуджено до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна за вчинення, зокрема, крадіжок скоєних 12.07.2017 на суму 430 гривень, 14.07.2017 на суму 2965 гривень 45 копійок, 15.07.2017 на суму 1000 гривень, 17.07.2017 на суму 1250 гривень, 20.07.2017 на суму 4100 гривень, 15.01.2021 на суму 1006 гривень 66 копійок.

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2014 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України визнано винним ОСОБА_4 та засуджено до 4 років 6 місяців позбавлення волі, за вчинення крадіжок скоєних 28.04.2014 на суму 7300 гривень, 12.06.2014 на суму 480 гривень, 29.06.2014 на суму 1375 гривень, 29.06.2014 на суму 590 гривень.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

З огляду на зазначене та аналізу указаних норм закону, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1600 гривень, а 50 відсотків від його розміру становили 800 гривень.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 гривень, а 50 відсотків від його розміру становили 1135 гривень.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону №3886-IX та ст. 5 КК України, на момент вчинення ОСОБА_4 діянь, за які він засуджений вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2023 за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становить 1600 гривень (у 2017 році) та 2270 гривень (у 2021 році).

Так, за епізодом від 12.07.2017 розмір завданої шкоди потерпілому ОСОБА_7 становить 430 гривень, що не перевищує граничний розмір шкоди з якого настає кримінальна відповідальність.

За епізодом від 14.07.2017 розмір завданої шкоди потерпілому ОСОБА_8 становить 2965 гривень 45 копійок, що перевищує граничний розмір шкоди з якого настає кримінальна відповідальність.

За епізодом від 15.07.2017 розмір завданої шкоди потерпілому ОСОБА_9 становить 1000 гривень, що не перевищує граничний розмір шкоди з якого настає кримінальна відповідальність.

За епізодом від 17.07.2017 розмір завданої шкоди потерпілому ОСОБА_10 становить 1250 гривень, що не перевищує граничний розмір шкоди з якого настає кримінальна відповідальність.

За епізодом від 20.07.2017 розмір завданої шкоди потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 становить 4100 гривень, що перевищує граничний розмір шкоди з якого настає кримінальна відповідальність.

За епізодом від 15.01.2021 розмір завданої шкоди потерпілому ОСОБА_13 становить 1006 гривень 66 копійок, що не перевищує граничний розмір шкоди з якого настає кримінальна відповідальність.

З вищевикладеного суд робить висновок про те, що діяння від 12.07.2017, 15.07.2017, 17.07.2017, 15.01.2021 за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2023, не вважаються кримінальними правопорушеннями. Враховуючи викладене вказаний вирок за вказаними епізодами має бути приведений у відповідність до законодавства.

Станом на 01 січня 2014 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1218 гривень, а 50 відсотків від його розміру становили 609 гривень.

З огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону №3886-IX та ст. 5 КК України, на момент вчинення ОСОБА_4 діянь, за які він засуджений вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2014 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становить 1218 гривень.

Так, за епізодом від 28.04.2014 розмір завданої шкоди потерпілому ОСОБА_14 становить 7300 гривень, що перевищує граничний розмір шкоди з якого настає кримінальна відповідальність.

За епізодом від 12.06.2014 розмір завданої шкоди потерпілій ОСОБА_15 становить 480 гривень, що не перевищує граничний розмір шкоди з якого настає кримінальна відповідальність.

За епізодом від 29.06.2014 розмір завданої шкоди потерпілій ОСОБА_16 становить 1375 гривень, що перевищує граничний розмір шкоди з якого настає кримінальна відповідальність.

За епізодом від 29.06.2014 розмір завданої шкоди потерпілому ОСОБА_17 становить 590 гривень, що не перевищує граничний розмір шкоди з якого настає кримінальна відповідальність.

З вищевикладеного суд робить висновок про те, що діяння від 12.06.2014 та 29.06.2014 за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2014, не вважаються кримінальними правопорушеннями. Враховуючи викладене вказаний вирок за вказаними епізодоми має бути приведений у відповідність до законодавства.

Керуючись ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Подання начальника Державної установи «Одеська виправна колонія №14» ОСОБА_6 щодо приведення у відповідність закону вироку у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону №3886-ІХ від 18.07.2024 відносно засудженого ОСОБА_4 , - задовольнити.

Засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2023 в частині вчинення ним епізодів від 12.07.2017, 15.07.2017, 17.07.2017, 15.01.2021, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2014 в частині вчинення ним епізодів від 12.06.2014 та 29.06.2014, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

ОСОБА_4 вважати засудженим за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2023 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання:

за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна;

за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень визначити покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців без конфіскації майна.

У силу ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК ОСОБА_4 із частково невідбутого ним покарання у виді одного року чотирьох місяців та дев`ятнадцяти днів позбавлення волі за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2014 частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, шість місяців позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_4 до відбування визначити покарання у виді позбавлення волі на строк шість років без конфіскації майна.

Строк покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту, а саме з 13.02.2023, зарахувати йому згідно ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України №838-VIII від 24.12.2015) строк попереднього ув`язнення в строк покарання у виді позбавлення волі з 17.06.2017 по 19.06.2017, з 26.07.2017 по 12.06.2019 та з 13.02.2023 до набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_18