Дата документу 05.03.2025Справа № 554/1349/24
Провадження № 1-кп/554/247/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, кримінальне провадження (in absentia), внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000397 від 09.10.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Мелітополь Запорізької області, освіта середня, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним та кваліфікація дій

із 29 листопада 1999 року на території України зареєстровано та здійснювало господарську діяльність ТОВ «БІОЛ» (), розташоване за адресою: м.Мелітополь Запорізької області, вул.Мічуріна, 21. Засновниками та кінцевими бенефіціаром цього товариства були громадяни України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які одночасно значилися і його керівниками. Після окупації території м.Мелітополь Запорізької області та створення там незаконних органів влади ТОВ «БІОЛ» () перереєстровано за законодавством держави агресора рф, про що відомості про його реєстрацію внесено 24 листопада 2022 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб рф за основним державним реєстраційним номером:393 з назвою «Общество с ограниченой ответственностью «БИОЛ»». 30 листопада 2022 року його керівником призначено ОСОБА_5 , під керівництвом якого «ООО «БИОЛ»» розпочало здійснювати господарську діяльність у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора в м.Мелітополь Запорізької області, реалізуючи свою продукцію на території рф, зокрема, і збройним формуванням держави-агресора рф.

ОСОБА_5 , будучи громадянином України, фактично підтримав дії рф щодо захоплення м. Мелітополь Запорізької області та був активним прихильником держави-агресора, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Мелітополь Запорізької області та не пізніше 11 січня 2023 року, здійснюючи повноваження керівника суб`єкта господарювання ООО «БИОЛ», розташованого за адресою: м. Мелітополь Запорізької області, вул. Мічуріна, 21, умисно, з метою підтримки збройних сил держави-агресора рф та окупаційної влади на території м. Мелітополь Запорізької області, добровільно та ініціативно погодився на передачу матеріальних ресурсів, що були в наявності в ООО «БИОЛ», збройним силам держави-агресора рф.

Не пізніше 11 січня 2023 року ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Мелітополь Запорізької області, усвідомлюючи об`єктивну можливість очолюваного ним підприємства ООО «БИОЛ» виготовляти та постачати предмети першої необхідності для збройних сил, діючи добровільно та ініціативно, з метою підтримки збройних сил держави-агресора рф, надав гарантійного листа голові ради міністрів Військової цивільної адміністрації Запорізької області, заступнику голови Ради міністрів по промисловості та інфраструктурі та

в.о. міністра промисловості та енергетики Військової цивільної адміністрації Запорізької області про готовність очолюваного ним підприємства ООО «БИОЛ» надати для забезпечення потреб збройних сил рф продукцію, а саме: каструлі алюмінієві з кришкою об`ємом 3 л в кількості 1150 шт. за ціною 740,00 руб., каструлі алюмінієві з кришкою об`ємом 5 л в кількості 400 шт. за ціною 1032,00 руб., каструлі алюмінієві з кришкою об`ємом 6 л в кількості 1150 шт. за ціною 1154,00 руб., сковорідки з антипригарним покриттям з кришкою 28 см в кількості 1950,00 шт. за ціною

1000,00 руб, а всього на суму 3675400,00 руб та передати безкоштовно на підтримку збройних сил рф 300 казанів «Турист» об`ємом 8 л.

За таких обставин дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.4 ст.111-1 КК України, передача матеріальних ресурсів збройним формуванням держави агресора та провадження господарської діяльності у взаємодії з державою агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави агресора.

ІІ. Позиція сторін

На підтвердження пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 за ч.4 ст.111-1 КК України стороною обвинувачення подано докази, які містилися у письмових доказах, які безпосередньо досліджені в ході судового розгляду.

Виступаючи в судових дебатах прокурор ОСОБА_3 вважав, що надані ним докази повністю доводять інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення та просив суд призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих та/або адміністративно господарських функцій строком на 15 років, з конфіскацією усього майна, яке є його приватною власністю.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 у ході судового розгляду та судових дебатів висловив свої твердження про невинуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні та просив суд виправдати його за недоведеністю у його вчиненні.

Обвинувачений ОСОБА_5 до органів досудового розслідування та суду не з`явився, про дату і час слухань справи повідомлявся через засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, офіційний сайт Октябрського районного суду м. Полтави та повістками за останнім відомим місцем проживання.

Частиною 5 ст. 139, п.20-1 КПК України, а також ч. 3 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено здійснення спеціального судового провадження щодо злочину, передбаченого ст.111-1 КК України стосовно обвинуваченого, який ухиляється від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який перебуває на тимчасово окупованій території України, та оголошений у розшук. Вимога про оголошення у міждержавний або міжнародний розшук не поширюється на випадки, якщо вирішується питання про застосування стосовно цих осіб спеціального кримінального провадження. Спеціальне судове провадження може здійснюватись за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Викладене повністю узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, висвітленою, зокрема в справах: «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії», «Шомоді проти Італії» та «Медениця проти Швейцарії», де ЄСПЛ зазначав, що, якщо судове засідання відбувається за відсутності підсудного, це не є само по собі порушенням ст.6 Конвенції.

Відтак у даній справі на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 30.09.2024 року здійснювалось спеціальне досудове розслідування в порядку ст. 297-1 КПК України та судовий розгляд за відсутності обвинуваченого (in absentia), згідно вимог ч. 3 ст. 323 КПК України. Право на захист обвинуваченого забезпечено.

Установлені фактичні дані свідчать про ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від суду та переховування його від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим він оголошений у розшук, тому наявні підстави і для судового розгляду вказаного кримінального провадження за відсутності обвинуваченого, однак за обов`язкової участі його захисника

IІІ. Докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження обставин кримінального провадження та їх оцінка судом

Відповідно до ст.94 КПК України кожен доказ повинен бути оцінений з точки зору належності, допустимості і достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

У ст.85 КПК України належність доказів відображає положення про те, що на підставі цих даних установлюється наявність чи відсутність фактів і обставин, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Відповідно до ст.86 КПК України допустимість доказів означає отримання фактичних даних у встановленому законом порядку.

Щодо ознаки достовірності доказів, то вона закладена у розумінні фактичних даних як правдивих відомостей. Під достатністю слід розуміти сукупність належних та допустимих фактичних даних, які у своїй єдності забезпечують відображення всіх елементів предмета доказування та приводять до висновку про доведеність (недоведеність) обставин кримінального провадження, тоді як критерій взаємопов`язаності слід розглядати з тієї позиції, що докази не повинні суперечити один одному чи створювати неоднозначне уявлення про ті чи інші факти.

На розгляд суду прокурором, на підтвердження висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_5 обвинувачення, надано докази, які суд оцінив з точки зору їх належності, достовірності, допустимості та достатності.

20 вересня 2006 року ОСОБА_5 отримав паспорт громадянина України, про що отримано відомості за результатами проведеного тимчасового доступу до документів в Центральному міжрегіональному управлінні ДМС у м. Києві та Київській області від 06.09.2023 року.

Відповідно до відомостей із Державної міграційної служби, ОСОБА_5 має діючий паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон (а.с.67 - 68 тому № 2).

Оглядом месенджера «Telegram» в телеграмканалі під назвою «Запорожский Телеграф» виявлено публікацію про те, що (російською мовою) «Мелитопольський завод «Биол», производит 75 000 едениц продукции в месяц» та ця продукція реалізовується в москві та пермі, про що складено протокол огляду від 07.09.2023 року (а.с.11-28, 77 79 тому № 2).

Із даних протоколу огляду від 07.09.2023 месенджеру «Telegram» слідує, що в телеграм каналі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » виявлено публікацію такого змісту (російською мовою): «Публикуем списки предприятий г.Мелитополь, которые ведут производственную (коммерческую) деятельность на окупированой территории в соответствии с законодательством рф, в рамках единого хозяйственного комплекса государства агрессора (уголовно наказуемая деятельность, ст.111-1 УК Украины)», відповідно до якого керівником ООО «Биол» зазначено ОСОБА_5 (а.с.83 87 тому № 2).

Відповідно до висновку судової портретної експертизи № СЕ-19/117-23/13731 від 13.09.2023 року, на представленому відеозаписі (зображення на відео з 00:02:51 по 00: 03:20 від початку відтворення), який міститься на DVD диску із наеписом «Додаток № 1 до протоколу огляду від 04.09.2023 кп № 0000343 у файлі « В Запорожье несмотря на боевые действия работают заводы CGTN 1080.mp4» та на фотознімку в особовій картці на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області з Державної міграційної служби України, який міститься на диску CD R з написом «до вих. № 15-03-1/148/23 від 06.09.23» в файлі «anketa _6994150.pdf», зображена одна і та ж особа (а.с.97 103 тому № 2).

Даними протоколу огляду мережі Інтернет від 18.12.2023 виявлено відео від 04.11.2022 року за посиланням (https://russian.cgtn.com/news/2022-11-04/426267649/index.html) під назвою (російською): «В Запорожье, несмотря на военные действия, работают заводы CGTN», де опубліковано кадри виготовлення і зберігання продукції на мелітопольському підприємстві «Біол» та фрагмент інтерв`ю власного кореспондента CGTN в ОСОБА_8 з директором підприємства «Біол» (м. Мелітополь) ОСОБА_9 та інші публікації щодо провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора ( а.с.189 211 тому № 2).

На а.с.212 тому № 2 наявний гарантійний лист голові ради міністрів Військової цивільної адміністрації Запорізької області, заступнику голови Ради міністрів по промисловості та інфраструктурі та в.о. міністра промисловості та енергетики Військової цивільної адміністрації Запорізької області , який підписано директором ООО «Біол» ОСОБА_10 , в якому останній повідомив про готовність очолюваного ним підприємства ООО «БИОЛ» надати для забезпечення потреб збройних сил рф продукцію, а саме каструлі алюмінієві, сковорідки з антипригарним покриттям.

Протоколом від 18.12.2023 року проведено огляд сайту федеральної служби рф, під час якого отримано виписку з Єдиного державного реєстру підприємців щодо ОСОБА_5 (а.с.213 215 тому № 2).

ОСОБА_5 отримав громадянство рф, що підтверджено даними витягу з паспорта громадянина рф на його ім`я (а.с.223 тому № 2) .

Відповідно до даних виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб рф, ТОВ «Біол» створено 29.11.1999 року за юридичною адресою: вул Мічуріна, 21, м. Мелітополь, Запорізької області, керівником «ООО «Биол» з 30.11.2022 призначено ОСОБА_5 (а.с.216 - 222 тому № 2).

Протоколом огляду мережі Інтернет від 12.01.2024 встановлено, що ТОВ «Біол» зареєстровано 29.11.1999 за юридичною адресою: вул Мічуріна, 21, м. Мелітополь, Запорізької області (а.с.237 тому № 2).

Відповідно до висновку судової портретної експертизи № СЕ-19/117-24/446-ФП від 09.01.2024, на представленому відеозаписі (зображення на відео з 00:02:51 по 00: 03:20 від початку відтворення), який міститься на DVD диску із написом «Додаток № 1 до протоколу огляду від 18.12.2023» у файлі « В Запорожье несмотря на боевые действия работают заводы CGTN 1080.mp4» та на фотознімку в особовій картці на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області з Державної міграційної служби України, який міститься на диску «MyMEDIA» CD R з написом «до вих. № 15-02-1/519/23 від 12.12.23» в файлі «ШАТОХІН anketa.pdf», зображена одна і та ж особа (а.с.243-248 тому № 2).

IV. Аналіз, оцінка доказів судом щодо обвинувачення ОСОБА_5 , яке визнано судом доведеним

Згідно зі ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Положення ст.94 КПК України передбачають, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Досліджуючи обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_5 , суд визнає кожний доказ належним, допустимим, достовірним, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення в справі.

Так, 24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН увійшли Українська Радянська Соціалістична Республіка (з 24.08.1991 змінено назву на Україна), Союз Радянських Соціалістичних Республік (з 24.12.1991 змінено назву на рф) та ще 49 країн-засновниць, а в подальшому до вказаної міжнародної організації прийняті інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН, всі Члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету, та від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що агресією є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної та політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою першою в порушення Статуту ООН є перш за все свідченням акту агресії.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і рф.

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з вказаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Згідно з п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 рф, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та рф, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст.ст. 132 134 Конституції України, територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади та службових осіб збройних сил рф (далі ЗС рф) виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і ЗС рф як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам рф, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту рф на території України в Автономній Республіці Крим (далі АР Крим) та м. Севастополь.

Свою злочинну мету співучасники вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС рф у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополь, створення на території України і фінансування терористичних організацій та вчинення інших злочинів.

З метою реалізації вказаного умислу, упродовж 2013 року на території рф представники влади рф та службові особи Генерального штабу ЗС рф, розробили злочинний план, яким передбачалася незаконна окупація півострову Крим і південно-східних регіонів України.

У подальшому, з грудня 2013 року по лютий 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами рф і жителями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та відновлення впливу і вагомості рф на світовій арені, представники влади та ЗС рф, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.

Так, з грудня 2013 року за допомогою всіх видів мас-медіа рф розпочато негативне викривлення подій на Євромайдані, якими вказувалось на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України.

Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалось спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних настанов, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (Автономної Республіки Крим і м. Севастополь та її південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», котрі мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

У подальшому представники влади рф та службові особи ЗС рф, продовжуючи виконання вказаного злочинного плану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки власних дій та бажаючи їх настання, за попередньою змовою групою осіб, усупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), ст. ст. 1, 2 ІІІ Конвенції про відкриття воєнних дій від 18.10.1907, спланували, підготували і почали ведення агресивної війни проти України, а саме в один із днів лютого 2014 року віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС рф на територію України.

Так, починаючи з 20.02.2014, реалізуючи вищезазначений умисел, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії рф території АР Крим і м. Севастополь, усупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994, пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, а також всупереч вимогам частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та декларацій, затверджених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету, № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН, № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, статей 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, статей 1, 2, 68 Конституції України, на виконання наказів представників влади рф та ЗС рф, на територію півострову Крим військовим морським та повітряним транспортом здійснено вторгнення окремих підрозділів ЗС рф.

Виконання вищевказаних дій надало змогу представникам влади та службовим особам ЗС рф забезпечити військову окупацію території півострова Крим, проведення диверсій, блокування військових частин, установ та органів військового управління ЗС України та інших військових формувань, державних органів і органів місцевого самоврядування, ведення іншої підривної діяльності, організацію проведення незаконних сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України, проголошення, так званої, Республіки Крим суверенною державою, підписання 18.03.2014 незаконного Договору «Про прийняття до рф Республіки Крим і створення у складі рф нових суб`єктів» та його ратифікацію Радою Федерації рф 21.03.2014, що призвело до тяжких наслідків у вигляді порушення територіальної цілісності України та заподіяння збитків у вигляді втрати об`єктів державної власності.

Відповідно до Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу «Про визнання РФ державою-агресором», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, Верховною Радою України визнано рф державою-агресором та констатовано факт початку збройного конфлікту, викликаного російською агресією, з 20.02.2014.

З огляду на викладене, між державами рф та Україна з 20 лютого

2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

Президент рф 22 лютого 2022 року направив до Ради Федерації звернення про використання збройних сил рф за її межами, яке було задоволено.

Приблизно о 5 годині 00 хвилин 24 лютого 2022 року президент рф оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України та віддав відповідний наказ підрозділам збройних сил рф про вторгнення на територію суверенної України.

24.02.2022 військовослужбовці збройних формувань рф шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі і м. Мелітополь Запорізької області, який фактично захоплено та окуповано 25.02.2022.

Збройна агресія рф продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Починаючи з 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан.

У подальшому, Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.2023 №451/2023, від 06.11.2023 №734/2023 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією рф проти України, строк дії воєнного стану в Україні продовжувався. Дія воєнного стану в Україні триває до теперішнього часу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон №1207-VII), тимчасово окупована рф територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація рф територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для рф жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування рф та окупаційна адміністрація рф встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 30 листопада 2023 року» (в редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 21.11.2023 року №318), Мелітопольська територіальна громада Запорізької області внесена до вказаного переліку територіальних громад, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, а також враховуючи сукупність достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України.

При прийнятті даного рішення суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011, відповідно до якої при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

V. Мотиви щодо призначення покарання ОСОБА_5 за обвинуваченням, яке визнано судом доведеним

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 не встановлено.

Згідно ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також прийняти до уваги те, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_5 вчинено тяжке кримінальне правопорушення, він є особою раніше не судимою, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря - психіатра, - нарколога, - невролога не перебуває.

Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, характеристику особи, вік, майновий стан, поведінку як під час вчинення кримінального правопорушення, так і після цього, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, а тому приходить до висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих та/або адміністративно господарських функцій строком з конфіскацією усього майна, яке є його особистою власністю, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових злочинів та соціальної реабілітації.

VІ. Мотиви інших рішень

Цивільний позов у справі не заявлено

Речові докази в справі відсутні.

Процесуальні витрати на залучення експертів підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.

З метою забезпечення належного виконання обвинуваченим ОСОБА_5 призначеного покарання, яке він зобов`язаний відбувати реально, уникнення ризиків, пов`язаних із ухиленням від суду та продовження ним злочинної діяльності, суд обирає стосовно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з моменту його затримання до вступу вироку в законну силу.

З метою виконання вироку в частині конфіскації майна, яке є особистою власністю обвинуваченого, суд залишає арешт, накладений на транспортні засоби згідно ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 29.01.2024 року.

Керуючись ст.ст. 368,373, 374 КПК, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих та/або адміністративно господарських функцій строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією усього майна, яке є його особистою власністю.

Обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з моменту затримання до вступу вироку в законну силу.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня його затримання, після набрання вироком законної сили.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 7610 (сім тисяч шістсот десять) гривень 40 коп.

Речові докази: диски (флеш карти) із записами зберігати в матеріалах даного кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено через Октябрський районний суд м.Полтави до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо такускаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1