КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/2714/2025 ЄУН 753/9654/24 Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого за ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 161, ст. 436, ч. 3 ст. 436-2 КК України ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 6 грудня 2024 року,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 6 грудня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 4 лютого 2025 року включно.

Зобов`язано начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» та начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в місті Києві та Київській області організувати необхідне медичне обстеження та медичне лікування, згідно встановленого діагнозу, ОСОБА_6 , про що повідомити суд до 3 лютого 2025 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині продовження строку запобіжного заходу, обвинуваченим подана апеляційна скарга, в якій ОСОБА_6 просить скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою за станом здоров`я та відсутності реальних ризиків без обґрунтованих матеріалів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суддею порушене кримінальне законодавство вказівкою в ухвалі, що підтверджено медичний стан обвинуваченого, а саме його захворювання в СІЗО на смертельні хвороби, копія документу якого було подано з клопотанням про зміну запобіжного заходу.

Окрім того, ухвала є незаконною, оскільки порушена підслідність кримінального провадження, так як досудове слідство було у Шевченківському районному суді м. Києва. Ухвали апеляційного суду по зміні підслідності не було, а, відтак, як наголошує апелянт, кримінальне провадження повинно розглядатись у Шевченківському районному суді м. Києва.

Також обвинувачений посилається на неправильність вказівки адреси його проживання.

Окремо апелянт наголошує на відсутності ризиків, відсутності обґрунтованої підозри та невідповідність повідомленої підозри матеріалам справи.

На переконання апелянта, судом не враховано, що він працевлаштований, має житло, родичів.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів.

Заслухавши доповідь судді,

- пояснення обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, додатково пояснивши, що жодних доказів на підтвердження ризиків немає, а доводи, викладені у клопотанні прокурора, не підтверджуються жодними доказами, як і відсутні докази на підтвердження його винуватості;

- захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та пояснення обвинуваченого, додатково вказавши, що судом не враховано, що ОСОБА_6 працював, що він має міцні соціальні зв`язки, родичів, не має на меті залишити країну, не має негативної характеристики, жодним чином не може впливати на будь-кого, а також знищити чи пошкодити докази, бо вони вже досліджені а також судом не враховано стан його здоров`я;

- прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, підтримуючи доводи, викладені у клопотанні, зазначаючи, що на даний час в ЄДРСР відносно ОСОБА_6 внесені відомості про вчинення ним іншого кримінального правопорушення і проводиться дізнання, і ОСОБА_6 вводить суд в оману, вказуючи, що вона закрита, що ухвала суду є законною та обґрунтованою,

- перевіривши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом оскаржуваної ухвали встановлено, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 161, ст. 436, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Під час судового розгляду прокурор звернувся до суду з клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що під час досудового розслідування встановлено, що у громадянина України ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 27 лютого 2022 року, виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, а саме: наданні іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто, на вчинення державної зрада. Так, ОСОБА_6 , будучи проросійсько налаштованою особою, підтримуючи агресивну політику російської федерації, маючи єдиний злочинний намір, що охоплює заздалегідь поставлену мету та єдиний умисел, будучи обізнаним про факти ведення російською федерацією агресивної війни проти України та окупацію її окремих територій, діючи умисно, керуючись власними переконаннями, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , о 23.44 год. 27 лютого 2022 року за допомогою власного електронного пристрою, використовуючи власний обліковий запис електронної пошти, надіслав три електронних листи на електронні поштові адреси російських телеканалів, зокрема, на адресу російського медіа-холдингу «Всероссийская государственная и радиовещательная компания», який перебуває у державній власності країни-агресора, телеканалу «Первый канал», який знаходиться у частковій державній власності країни-агресора, та телеканалу «Звезда», який знаходиться у власності міністерства оборони російської федерації. У вказаних повідомленнях містилася інформація щодо місця розташування особового складу Сил оборони України на дванадцяти позиціях по місту Києву. Також у вказаних повідомленнях зазначена кількість військовослужбовців, приналежність до конкретних підрозділів Сил оборони України та наявного у них озброєння.

Так, ОСОБА_6 у період з 25 лютого 2022 року по 27 лютого 2022 року особисто, з метою збору інформації щодо місць розташування Сил оборони України, кількості особового складу' на позиціях, наявного у них озброєння, важливих для оборони міста оборонних та захисних споруд, які використовуються такими Силами при здійсненні оборонних заходів в умовах збройної агресії, перебував в місцях дислокації Сил оборони України, у місті Києві. Зокрема, 25 лютого 2022 року ОСОБА_6 , який являється абонентом відповідних номерів телефонів, на виконання свого злочинного умислу, направленого на надання державі-агресору інформації про місця розташування Сил оборони України, кількість особового складу на позиціях, наявне у них озброєння, а також важливі для оборони міста оборонні та захисні споруди, які використовуються при здійсненні оборонних заходів в умовах збройної агресії такими Силами, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій прибув в зону покриття та використання базових станцій ПрАТ «Київстар» за певними адресами, поряд із якими розташовувались Сили оборони України, та у подальшому, з метою завдання шкоди державній безпеці України, у вигляді допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, ОСОБА_6 надав представникам іноземної держави країні-агресору - російській федерації інформацію, щодо місць розташування Сил оборони України, кількість особового складу на позиціях, наявне озброєння, про оборонні та захисні споруди, які використовуються такими Силами при здійсненні оборонних заходів.

26 лютого 2022 року ОСОБА_6 на виконання свого злочинного умислу, направленого на надання державі-агресору інформації про місця розташування Сил оборони України, кількість особового складу на позиціях, наявне у них озброєння, а також зважливі для оборони міста оборонні та захисні споруди, які використовуються такими Силами при здійсненні ними оборонних заходів в умовах збройної агресії, прибуву зону покриття та використання базових станцій ПрАТ «Київстар» за певними адресами, поряд з якими розташовувались Сили оборони України, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій ОСОБА_6 , з метою завдання шкода державній безпеці України шляхом надання допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, та у подальшому повідомив представникам іноземної держави, країні- агресору - російській федерації, про кількість, спорядження та озброєння, захисні споруди та точне місце розташування Сил оборони України.

27 лютого 2022 року ОСОБА_6 , на виконання свого злочинного умислу, направленого на надання державі-агресору інформації про місця розташування Сил оборони України, кількість особового складу на позиціях, наявне у них озброєння, а також важливі для оборони міста оборонні та захисні споруди, які використовуються при здійсненні оборонних заходів в умовах збройної агресії такими Силами прибув у зону використання базових станцій ПрАТ «Київстар» за адресами, поряд з якими розташовувались Сили оборони України, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій ОСОБА_6 , з метою завдання шкода державній безпеці України у вигляді допомоги у проведенні підривної діяльності проти України повідомив представникам іноземної держави, країні-агресору - російській федерації, про кількість, спорядження та озброєння, захисні споруда та точне місце розташування Сил оборони України.

Так, перебуваючи за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ввімкнувши о 16.45 год. 27 лютого 2022 року власний електронний пристрій - ноутбук торгової марки «Dell», який являє собою багатофункціональний комп`ютер, вмонтований у ньому накопичувач інформації марки «TeamGroup», серійний номер «1F205», на який здійснювалося накопичення інформації, направленої, у тому числі, на діяльність пристрою, використання програм та системних команд, розпочав роботу останнього, після чого о 23.44 год. 27 лютого 2022 року, із використанням власного облікового запису, маніпулюючи своєю цифровою ідентичністю, за допомогою унікального числового ідентифікатора - ІР-адреси, яку неможливо підробити та яка надана ОСОБА_6 . Інтернет-провайдером у користування, як абоненту проживаючому за АДРЕСА_1 , надіслав три електронних листи із зазначеною вище інформацією на електронні поштові адреси вищезазначених російських телеканалів, після чого о 23.49 год. 27 лютого 2022 року завершив роботу власного ноутбуку торгової марки «Dell». У повідомленнях ОСОБА_9 називав місця розташування Сил оборони України, як «Перечень боевых точек бандерлогов Киев» (мовою оригіналу).

Таким чином, ОСОБА_6 , з ідеологічних мотивів, маючи єдиний злочинний намір, що охоплює заздалегідь поставлену мету та єдиний умисел, направлений на надання іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, ініціативно почав збір інформації, яка могла бути корисною представникам російських спецслужб та ініціативно звернувся до медійних організацій російської федерації, повідомивши про місця дислокації Сил оборони України російській стороні у перші дні повномасштабного вторгнення рф на територію України.

Стороною обвинувачення достовірно встановлено, що інформація, передана ОСОБА_6 іноземним організаціям, до яких застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи, має ознаки нанесення шкоди інформаційній безпеці держави та проведення підривної діяльності через надання інформації про станта місцерозташування Сил оборони України.

Окрім того, досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_6 у період з 6 березня 2022 року по 7 березня 2022 року та 15 березня 2022 року особисто відвідав місця дислокації Сил оборони України у місті Києві, з метою збору інформації щодо розташування Сил оборони України, кількості особового складу на позиціях, наявного у них озброєння, важливих для оборони міста оборонних та захисних споруд, які використовуються такими Силами при здійсненні оборонних заходів в умовах збройної агресії, та у подальшому, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , о 21.58 год. 7 березня 2022 року та о 20.43 год. 17 березня 2022 року за допомогою власного електронного пристрою, використовуючи власний обліковий запис електронної пошти, надіслав три електронних листи на електронні поштові адреси російських телеканалів, в яких містилася інформація щодо місця розташування особового складу Сил оборони України на двадцять одній позиції по місту Києву. Також, у вказаних повідомленнях зазначена кількість військовослужбовців, приналежність до конкретних підрозділів Сил оборони України та наявного у них озброєння. Таким чином, ОСОБА_6 з ідеологічних мотивів, маючи єдиний злочинний намір, що охоплює заздалегідь поставлену мету та єдиний умисел, направлений на надання іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, ініціативно звернувся до медійних організацій російської федерації та повідомив про місця дислокації Сил оборони України російській стороні у перші тижні повномасштабного вторгнення рф на територію України.

Окрім цього, досудовим розслідування встановлено, що у громадянина України ОСОБА_6 , який має проросійські погляди, не сприймає державну владу України, розуміє, що російська федерація здійснює збройну агресію проти У країни, підтримує дії осіб, які здійснюють зазначену збройну агресію, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 31 липня 2023 року за достеменно невстановлених досудовим розслідуванням обставин, виник та сформувався стійкий злочинний умисел, направлений на вчинення кримінально караних діянь, що полягають у поширенні за допомогою соціально-орієнтованого ресурсу «Facebook» у вигляді розміщення на сторінці свого акаунт-профілю зображень та посилань на відеозаписи та розміщення публікацій з текстовим коментарем, а саме матеріалів, у яких містяться публічні висловлювання, зміст яких направлений на розпалювання національної ворожнечі та ненависті, на приниження національної честі і гідності українського народу. 3 метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на поширення матеріалів, у яких містяться публічні висловлювання, зміст яких спрямований на розпалювання національної ворожнечі та ненависті, та на приниження національної честі та гідності українського народу, 31 липня 2023 року та 2 серпня 2023 року, усвідомлюючи протиправний характер власних намірів, в тому числі сформованих в умовах швидкого розвитку інформаційного суспільства в Україні та світі і глобального інформаційного простору, використання інформаційно-телекомунікаційних технологій у всіх сферах життя, де особливого значення набувають проблеми інформаційної безпеки, як складової державної безпеки України, перебуваючи на території України, більш точне місце встановити не виявилось за можливе, за допомогою під`єднаного до мережі Інтернет пристрою, на належному ОСОБА_6 акаунт-профілі (інтернет-сторінці) загальнодоступного соціально-орієнтованого ресурсу мережі Інтернет «Facebook», реалізуючи з ідеологічних мотивів спрямованих на поширення закликів із вказаними вище ідеями та змістом, прихильником яких він являється, у публічному доступі опублікував ряд постів через соціальну мережу «Facebook» у вигляді на сторінці свого акаунт-профілю зображення та посилання на запис, та розміщення публікації з текстовим коментарем, які після їх публікації для загального ознайомлення всіх користувачів, які відвідували інтернет-сторінку (акаунт-профіль), належну громадянину ОСОБА_6 , та автоматично з`являлися в стрічці вказаної соціальної мережі підписникам акаунт-профілю обвинуваченого.

Окрім того, під час досудового розслідування встановлено, що 31 липня 2023 року, 31 серпня 2023 року та 3 жовтня 2023 року ОСОБА_6 зі свого акаунт-профілі (інтернет-сторінці) загальнодоступного соціально-орієнтованого ресурсу мережі Інтернет «Facebook» поширював у мережі Інтернет матеріали, у яких містяться публічні заклики до ведення російською федерацією агресивної війни проти України: зображення та посилання на відеозапис та розміщення публікації з текстовим коментарем, які після їх публікації стали загальнодоступними для ознайомлення користувачам, які відвідували зазначену інтернет-сторінку (акаунт-профіль), належну громадянину ОСОБА_6 , та автоматично з`являлися у стрічці вказаної соціальної мережі підписникам.

Окрім того, досудовим розслідування встановлено, що у громадянина України ОСОБА_6 за достеменно невстановлених досудовим розслідуванням у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 8 липня 2023 року, виник та сформувався стійкий злочинний умисел, спрямований на вчинення кримінально караних діянь, що полягають у поширенні матеріалів, у яких містяться виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію рф проти України, розпочату у 2014 році, зокрема, представників збройних формувань рф, іррегулярних незаконних збройних формувань, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих рф. 8 липня 2023 року, 8 липня 2023 року, 31 липня 2023 року, 24 серпня 2023 року, 31 серпня 2023 року та 3 жовтня 2023 року, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, у тому числі сформованих в умовах швидкого розвитку інформаційного суспільства в Україні та світі і глобального інформаційного простору, використання інформаційно-телекомунікаційних технологій у всіх сферах життя, де особливого значення набувають проблеми інформаційної безпеки, як складової державної безпеки України, перебуваючи на території України, більш точне місце встановити не виявилось за можливе, за допомогою під`єднаного до мережі Інтернет пристрою, на належному ОСОБА_6 акаунт-профілі (інтернет-сторінці) загальнодоступного соціально-орієнтованого ресурсу мережі Інтернет «Facebook», з ідеологічних мотивів спрямованих на поширення закликів із вказаними вище ідеями та змістом, прихильником яких він являється, у публічному доступі опубліковано ряд постів через соціальну мережу «Facebook» у вигляді розміщення на сторінці свого акаунт-профілю зображення та посилання на відеозапис та розміщення публікації з текстовим коментарем, котрі після їх публікації, були доступні для загального ознайомлення всіх користувачів, які відвідували вказану Інтеренет-сторінку (акаунт-профіль), належну ОСОБА_6 та які автоматично з`являлися у стрічці вказаної соціальної мережі підписника акаунт-профілю, належного ОСОБА_6 . У поширених ОСОБА_6 матеріалах містяться виправдовування збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, та виправдовування тимчасової окупації частини України, а також глорифікації осіб, які здійснюють цю збройну агресію України, розпочатої у 2014 році, зокрема представників збройних формувань рф та іррегулярних незаконних збройних формувань.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 161, ст. 436, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Прокурор у клопотанні наголошує на тому, що ризики, які були враховані судом при продовженні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати. Вони встановлені з урахуванням того що, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти років або довічного з конфіскацією майна, а тому може переховуватися від суду з мстою уникнення кримінальної відповідальності. Так, прокурор вказує, що кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , зумовлено тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

На переконання прокурора, у кримінальному провадженні встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, потерпілого, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В обґрунтування наявності ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду прокурор посилається на те, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні чотирьох злочинів, серед яких наявне особливо тяжке кримінальне правопорушення у сфері злочинів проти основ національної безпеки України, за яке відповідною санкцією статті КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або позбавленням волі з конфіскацією майна; тяжке кримінальне правопорушення у сфері кримінальних правопорушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, за яке відповідною санкцією статті передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти років з конфіскацією майна; нетяжке кримінальне правопорушення у сфері кримінальних правопорушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, за яке відповідною санкцією статті КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років та нетяжке кримінальне правопорушення у сфері кримінальних правопорушень проти виборчих, трудових та інших особистих прав та свобод людини і громадянина, за яке відповідною санкцією статті КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років. Як наголошує прокурор, ураховуючи тяжкість та характер інкримінованих кримінальних правопорушень, суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, і неможливість застосування у цьому випадку ст. ст. 69, 75 КК України, існує обґрунтований та вагомий ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду для уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, враховуючи активне ведення бойових дій та збройної агресії рф на території України, діяльність іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених і керованих та фінансованих рф, що зумовлює тимчасову не контрольованість окремих територій України, не виключається можливість переховування ОСОБА_6 від суду на вказаних територіях та перехід на сторону ворога.

Також прокурор акцентує увагу на тому, що у ОСОБА_6 немає міцних соціальних зв`язків, останній веде асоціальний спосіб життя, не працевлаштований, дітей на утриманні немає, ні з ким не спілкується, тобто, в обвинуваченого немає стримуючих факторів від переховування від суду, що свідчить про наявність вказаного ризику.

Щодо наявності ризику знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, прокурор вказує, що підтвердженням такого ризику є те, що безпосередньо перед початком проведення санкціонованого обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , останній намагався знищити речовий доказ, на якому містились відомості про вчинення інкримінованих ним кримінальних правопорушень, а саме, перед тим, як відкрити двері на вимогу викинув з вікна п`ятого поверху своєї квартири ноутбук, який був суттєво пошкоджений. Згодом, в ході обшуку ОСОБА_6 , скориставшись можливістю, вихопив свій мобільний телефон, який підлягав вилученню та у якому знаходилась сім-картка останнього мобільного оператору, витягнув з пристрою, зламав її та проковтнув. Таким чином, як зазначає прокурор у клопотанні, встановлені принаймні два факти спроб знищити речові докази, які можуть мати значення для судового розгляду. Також, на підтвердження реальності такого ризику прокурор вказує, що 4 жовтня 2024 року Дарницьким управління поліції Головного управління поліції у м. Києві відносно ОСОБА_6 внесено відомості до ЄРДР за № 001472 за фактом викрадення, пошкодження та умисного знищення 20 вересня 2024 року особливо важливих документів (матеріально-технічних носіїв інформації) під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Також, як вказує прокурор, органом досудового розслідування не встановлено всі факти вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_6 , а тому у подальшому, за допомогою інших захищених засобів зв`язку, маючи вільний доступ до засобів зв`язку, інших технічних пристроїв із виходом до мережі інтернет ОСОБА_6 матиме можливість знищити або спотворити докази, які можуть мати значення у кримінальному провадженні.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, потерпілого, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні, то прокурор у клопотанні вказує про те, що у ході досудового розслідування допитано ряд осіб в якості свідків, однак, враховуючи принцип безпосередності дослідження доказів, вказаних свідків необхідно допитувати в рамках судового розгляду. Проте, ОСОБА_6 може безпосередньо або через інших зацікавлених осіб незаконно впливати шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу на показання свідків, встановлення та проведення допиту яких необхідно для дослідження усіх обставин вчинення кримінальних правопорушень. За результатами проведення досудового розслідування та судового розгляду є необхідність в проведенні допитів свідків, які можуть володіти відомостями щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, зокрема працівники ГО «Агенція журналістики даних» з метою встановлення обставин вчинення останнім кримінального правопорушення. Дані окремих осіб наявні у матеріалах кримінального провадження та безпосередньо в обвинуваченого. Також прокурор звертає увагу, що серед свідків у даному кримінальному провадженні є сусіди, яких обвинувачений знає особисто, періодично перетинається з ними. Наведені обставини, на переконання прокурора, свідчать про наявність ризику впливу на свідків та потерпілого не тільки ОСОБА_6 безпосередньо а й через інших зацікавлених осіб, зокрема шляхом залякування негативними наслідками у разі надання достовірних свідчень суду, іншого сприяння у викритті його незаконної діяльності, виявленні речових доказів, документів, які стосуються його діяльності, наданні інформації щодо інших свідків тощо, з метою надання останніми неправдивих показань або їх зміни.

Прокурор вказує і про наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, вжиття заходів до формального відчуження або приховання належного йому майна на користь інших осіб, приховування доходів від злочинної діяльності, майна, здобутого злочинним шляхом.

Окремо прокурор у клопотанні наголошує на наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому ОСОБА_6 обвинувачується, що, на думку прокурора, полягає у тому, що метою вчинення обвинуваченим злочинів є надання представникам рф інформації щодо розташування ЗС України, та встановлено, що обвинувачений для представників рф планував продовжити надання відомостей на шкоду Україні, однак, на теперішній час така передача інформації припинилась, тому є підстави вважати, що обвинувачений, розуміючи, що представники рф можуть забезпечити його переховування на території рф, буде вважити, шо єдиним способом уникнути кримінальної відповідальності за вчинення вказаних протиправних дій є доведення своїх злочинних намірів до кінця, продовжить кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, та вчинить інші протиправні дії, які необхідні для переданим представникам рф вказаної інформації, а також взагалі перехід на бік ворога.

Прокурор зазначає, що з урахуванням встановлених обставин, зважаючи на тяжкість вчинених ОСОБА_6 злочинів, деформований стан правосвідомості останнього, факт вчинення чотирьох злочинів в умовах воєнного стану, вчинення особливо тяжкого злочину в той час, як військовослужбовці рф перебували поруч із містом Києвом та безперешкодно мали можливістьнаносити ракетно-бомбові удари за наявності інформації про місце розташування Сил оборони України, яку надавав обвинувачений та могло призвести до тяжких наслідків, а саме численних смертей цивільного населення, а також Силоборони України, що свідчить про аморальність обвинуваченого, наявність встановлених ризиків, з огляду на положення ч. 6 ст. 176, ч. 4 ст. 183 КПК України, сторона обвинувачення вважає, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За змістом оскаржуваної ухвали обвинувачений ОСОБА_6 просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт або заставу, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, стан здоров`я, вказуючи, що, перебуваючи в СІЗО, у нього погіршився стан здоров`я, відносно нього не проводяться відповідні обстеження і не надається медична допомога. Також зазначив, що він працевлаштований, має постійне місце проживання, родичів та міцні соціальні зв`язки, є несудимим, невинуватим, а докази відносно нього сфальсифіковані.

Захисник ОСОБА_10 також просив змінити обвинуваченому ОСОБА_6 міру запобіжного заходу на домашній арешт, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та стан здоров`я обвинуваченого.

Колегія суддів враховує, що згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За результатами розгляду поданого клопотання ухвалою суду обвинуваченому продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвала обґрунтована тим, що суд на даному етапі не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. Однак, суд дійшов висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на даний час продовжують існувати, з врахуванням того, що ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину та у разі визнання його винуватим, йому може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. А тому, під тягарем такого можливого покарання останній зможе ухилятись від суду.

Також, на переконання суду, основним ризиком, що залишається, є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема, судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Судом прийнято до уваги доводи прокурора про те, що ризиком знищення, схову або спотворення будь-яких речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є те, що під час санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 останній намагався знищити речовий доказ - ноутбук, а також сім-карту з мобільного телефону, яку зламав та проковтнув. Також під час ознайомлення ОСОБА_6 з матеріалами кримінального провадження вже безпосередньо у приміщенні Дарницького районного суду м. Києва, останній намагався знищити 5 флеш накопичувачів, якими є додатки до протоколів, і по даному факту вже внесені дані до ЄРДР.

Також суд врахував відсутність належних доказів, які б підтвердили наявність належних гарантій явки обвинуваченого до суду, що могли би бути підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу.

Дані про те, що обвинувачений не судимий, має постійне місце проживання чи соціальні зв`язки або працював до затримання, на думку суду, не можуть бути безумовними підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки самі по собі не свідчать про відсутність наведених ризиків.

Судом також враховано, що відомості, які би свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, в матеріалах провадження відсутні.

Водночас суд наголосив на тому, що судом постійно вживаються заходи щодо забезпечення ОСОБА_6 належною медичною допомогою, та згідно з відповіддю з Філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» в м. Києві та Київській області» від 22 жовтня 2024 року, останній постійно оглядається лікарями, йому надається медична допомога, та термінового стаціонарного лікування як в умовах Київської медичної частини так і в лікарняних закладах МОЗ України не потребує, стан здоров`я ОСОБА_6 розцінюється як задовільний та відповідає перебігу наявного у нього хронічного захворювання; призначене лікування може отримувати в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор», у зв`язку з чим доводи ОСОБА_6 про протилежне визнані такими, що не знайшли свого підтвердження.

Судом також враховано, що будь-яких інших обставин, які би свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та захисником і ОСОБА_6 не доведено.

За встановленого, суд дійшов висновку про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, оскільки встановлені обставини, на думку суду, свідчать про те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Щодо клопотання обвинуваченого про застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, то, з огляду на вимоги п. 1 ч. 5 ст. 183 КПК України, а також обставини справи та вагомість наведених ризиків, суд дійшов висновку про неможливість визначення розміру застави при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_6 , окрім іншого, також обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням місцевого суду та враховує, що згідно з положеннями ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано, стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_6 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинуваченого в частині правильності визначення підсудності вказаного кримінального провадження, доведеності або недоведеності його винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів; наявності або відсутності в його діях складу кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується; правильності кваліфікації його дій, допустимості, належності, достатності, або навпаки, доказів у кримінальному провадженні. Не вправі давати таку оцінку на стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки така оцінка може бути надана у нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, про що суд вказав і в оскаржуваній ухвалі, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є непереконливими.

Наведене свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та їх наслідків, та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до наявних у матеріалах даних щодо особи ОСОБА_6 він є раніше не судимою особою.

Разом з тим ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні нетяжких, тяжкого та особливо тяжкого злочинів (санкція ч. 2 ст. 111 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна).

Колегія суддів враховує, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, у якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти.

За змістом висунутого обвинувачення ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень у сфері злочинів проти основ національної безпеки України, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, проти виборчих, трудових та інших особистих прав та свобод людини і громадянина.

З урахуванням наведених обставин, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначене ОСОБА_6 у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, останній з метою уникнення відповідальності, з огляду на невідворотність покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, має можливість переховуватися від суду, що є ризиком у контексті кримінального провадження.

Окрім того, колегія суддів вважає на даному етапі судового провадження, враховуючи стадію судового розгляду, реальним ризик знищити, сховати або спотворити будь-які з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, з огляду на обставини, зазначені прокурором, про намагання обвинуваченого знищити речовий доказ, на якому містились відомості про вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, шляхом викидання з вікна ноутбуку, який був суттєво пошкоджений, знищення сім карти, викрадення, пошкодження та умисного знищення 20 вересня 2024 року особливо важливих документів (матеріально-технічних носіїв інформації) під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим 4 жовтня 2024 року Дарницьким УП ГУ НП у м. Києві відносно ОСОБА_6 внесено відомості до ЄРДР за № 001472 за вказаним фактом.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлені на даний час обставини дають підстави для висновку про відсутність належних доказів, які б підтвердили наявність належних гарантій явки обвинуваченого до суду.

На думку колегії суддів, є небезпідставним і висновок суду про те, що відомості щодо особи обвинуваченого, а саме, те, що він не судимий, має постійне місце проживання чи соціальні зв`язки або працював до затримання, не можуть бути безумовними підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки самі по собі не свідчать про відсутність встановлених ризиків.

Водночас колегія суддів враховує, що судом першої інстанції постійно вживаються заходи щодо забезпечення ОСОБА_6 належною медичною допомогою, при цьому відомості, які би свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, суду не надані, як і не містяться такі відомості у матеріалах провадження.

Колегія суддів також враховує, що, всупереч доводів сторони захисту, суд першої інстанції, вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, серед іншого, врахував дані про особу обвинуваченого, та дійшов висновку, що на даному етапі судового розгляду обставини, на які посилається сторона захисту, не переважають можливих ризиків неправомірної поведінки обвинуваченого, і будь яких доводів на спростування таких висновків суду першої інстанції стороною захисту не наведено.

Окремо, приймаючи до уваги те, що в Україні введено воєнний стан, строк якого продовжено до теперішнього часу, враховуючи встановлені на даний час підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, обставини справи та вагомість наведених ризиків, те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111 КК України, з огляду на положення ч. 6 ст. 176, ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про не визначення розміру застави обвинуваченому.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції навів в оскаржуваній ухвалі наявні на час прийняття рішення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, мотиви прийнятого рішення, та обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого на даний час іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Будь-яких доводів на спростування встановлених судом ризиків як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду, стороною захисту не наведено.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції на даному етапі прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, обґрунтовано продовжив обвинуваченому строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Разом з тим колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 404 КПК України, підлягає зміні в частині визначення судом першої інстанції кінцевої дати строку тримання обвинуваченого під вартою.

Так оскаржуваною ухвалою запобіжний захід обвинуваченому продовжено до 4 лютого 2025 року. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів, а відтак, з урахуванням дати постановлення ухвали - 6 грудня 2024 року - останній день дії оскаржуваної ухвали про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою є 3 лютого 2025 року, а не 4 лютого 2025 року, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, а, відтак, ухвала підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 6 грудня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 4 лютого 2025 року включно змінити в частині закінчення дії строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою:

Вважати продовженим ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 3 лютого 2025 року включно.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4