У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Володимирської окружної прокуратури ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 1) вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31.03.2021 за ч.1 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців з іспитовим строком на 1 рік; 2) вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31.05.2022 за ч.1 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 1 року 10 місяців обмеження волі,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ

У провадженні Володимир-Волинського міського суду Волинської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Ухвалою суду від 30 липня 2024 року до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час з 22 години по 06 годину наступної доби, та покладені обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватись від спілкування з потерпілим, свідками, іншим обвинуваченим у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, яке обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_4 визначені йому обмеження, передбачені домашнім арештом у вигляді заборони з 22 години по 06 годину залишати місце свого проживання систематично порушує. З часу винесення судом останньої ухвали 24.12.2024 про продовження ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби, останній неодноразово порушував умови домашнього арешту.

Так, вже цього ж дня, коли судом був продовжений строк дії домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_4 , тобто 24.12.2024 останній під час перевірки працівниками поліції, всупереч встановлених відносно нього обмежень, був відсутній за місцем свого проживання о 22 год.34 хв, про що свідчить відповідне повідомлення Володимирського РВП ГУНП у Волинській області.

Надалі, ОСОБА_4 був неодноразово відсутній за місцем свого проживання 25.12.2024 о 22 год. 59 хв.; 26.12.2024 о 22 год.59 хв.; 27.12.2024 о 22 год. 53 хв.; 30.12.2024 о 23 год. 10 хв.; 02.01.2025 о 22 год. 01 хв.; 03.01.2025 о 23 год.05 хв.; 04.01.2025 о 22 год.40 хв.; 06.01.2025 о 22 год 03 хв та о 1 год. 40 хв.

Таким чином, вищевикладене, безапеляційно свідчить про що, ОСОБА_4 щоденно порушує умови домашнього арешту, у нічний час перебуває не відомо де, невідомо чим займається, а тому існує обґрунтованій ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень, що є недопустимим. Прикладом вищевказаного є те, що постановою Володимир-Волинського міського суду 16.10.2024 ОСОБА_4 вже було притягнуто то адміністративної відповідальності за злісну непокору працівникам поліції за ст.185 та за ст.173 ( дрібне хуліганство) КУпАП України.

Також, на думку прокурора, для зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри за ч.3 ст.187 КК України та ризиків, передбачених у п.1, п.3, п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_4 відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до 12 років. Крім цього, зміна запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 на тримання під вартою обумовлено необхідністю запобігання незаконному впливу обвинуваченого на свідків, потерпілого та можливістю вчинення ним інших кримінальних правопорушень, а також можливістю ухилення від суду. Судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_4 триває, однак, вищевказані ризики, які колись стали підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та при заміні цього запобіжного заходу на домашній арешт, надалі існують, жодним чином не зменшуються. Зокрема, ОСОБА_4 систематично порушує умови домашнього арешту, що свідчить про його неналежну процесуальну поведінку, що відповідно зумовлює необхідність у зміні йому запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою. Таким чином, вищевикладене свідчить про те, що більш м`який запобіжний захід яким є домашній арешт, не забезпечує належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 , не запобігає ризикам, п.1, п.3, п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Отже, мета забезпечення належного виконання обвинуваченим ОСОБА_4 своїх процесуальних обов`язків, унеможливлення ризиків його переховування від суду, незаконного ним впливу на свідків та потерпілого, вчинення ним інших кримінальних правопорушень, становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства.

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , запобігання ризикам переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого, прокурор просила задовольнити її клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що він дійсно порушує встановлені йому обов`язки, за адресою, визначеною в ухвалі суду про застосування до нього домашнього арешту, він не проживає.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні залишив вирішення клопотання прокурора на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників судового провадження суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

22 лютого 2022 року слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області своєю ухвалою застосував до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього, та запобігання встановленим ризикам переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Надалі судом неодноразово продовжувався строк тримання обвинуваченого під вартою, останній раз ухвалою від 13.06.2024 - до 11.08.2024.

Ухвалою суду від 20.07.2024 запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 змінено з тримання під вартою на домашній арешт строком до 30.09.2024.

Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 на два місяці, тобто до 17.11.2024 року. Ухвалою суду від 24 грудня 2024 року строк дії вказаного запобіжного заходу продовжено ще на два місяці, тобто до 24 лютого 2025 року.

В силу ст. 200 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання. У клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які: виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу (ч.1 ст.183 КПК України).

Так, судом встановлено, що після застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту останній систематично порушував покладені на нього обов`язки, вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.185,173 КУпАП, що підтверджується матеріалами судового провадження.

Поведінка обвинуваченого, який усвідомлює про те, що підданий кримінальному переслідуванню і до нього застосовано заходи забезпечення кримінального провадження, а разом з тим порушує покладені на нього обов`язки та продовжує вчиняти правопорушення, свідчить про існування ризиків передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України та недієвість попередньо обраного запобіжного заходу.

За вказаних обставин, суд вважає доведеним фактом, що після застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту він свідомо порушував покладені на нього обов`язки та вчинив адміністративні правопорушення, що підвищує суспільну небезпеку його особи.

При вирішенні даного клопотання суд також враховує те, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела прибутку та законних засобів до існування, не має стійких соціальних зв`язків, а отже існують ризики, на які вказує прокурор у своєму клопотанні.

Обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, може переховуватись від суду, оскільки наслідки та ризик втечі ним можуть бути визнані менш небезпечними ніж можливе покарання. Не маючи постійного законного джерела прибутку, будучи раніше неодноразово судимим ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені обставини в їх сукупності суд розцінює як такі, що свідчать про доцільність зміни відносно обвинуваченого запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою та про обґрунтованість клопотання прокурора.

Відповідно до ст.183 ч.3 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, суд вважає необхідним не визначати йому розмір застави.

Керуючись ст.ст.177,181, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор».

Обвинуваченого ОСОБА_4 взяти під варту негайно в залі суду.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_4 під варту, а саме з 14 січня 2025 року.

Строк дії даної ухвали до 14 березня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Подача апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Вступна і резолютивна частина ухвали виготовлена в нарадчій кімнаті та проголошена 14.01.2025. Повний текст ухвали виготовлений 17.01.2025.

Головуючий ОСОБА_1