Провадження № 11-сс/4823/39/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

16 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

захисника адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Подвір`ївка Кельменецького району Чернівецької області, громадянину України, з повною вищою освітою, не працюючому, одруженому, раніше не судимому, проживаючому в АДРЕСА_1 , раніше не судимому, продовжений строк тримання під вартою до 01 березня 2025 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя вказав на те, що на момент закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого підготовчий судовий розгляд у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України залишається не призначеним, що з огляду на встановлені та доведені у провадженні ризики, передбачені ст. 177 КПК України та імперативні вимоги ч. 6 ст. 176 цього Кодексу, унеможливлює застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, в задоволенні клопотання прокурора Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 відмовити, постановити нову ухвалу, якою обрати інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Мотивує тим, що обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні надійшов суду 30 грудня 2024 року та був зареєстрований і в цей же день був проведений автоматизований розподіл судових справ між суддями, визначений склад суду та справі присвоєний Єдиний унікальний номер 750/18460/24 та номер провадження 1-кп/750/810/24.

В обґрунтування повідомленої підозри ОСОБА_8 прокурор своє клопотання мотивував тим, що інкриміновані злочини підтверджуються матеріалами, зібраними в ході досудового розслідування та вказує на те, що зібрані фактичні дані у своїй сукупності дають йому підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень.

У судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання та в усному доведенні до суду підстав та ризиків, що існують, не довів, як і не надав суду письмових доказів, що свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_8 може обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснити відповідні дії, в тому числі і не довів суду та учасникам судового процесу те, що він має реальну можливість їх здійснити або намагався здійснити в минулому до його затримання та утримання під вартою, або ж намагатиметься здійснити в майбутньому.

Одночасно із запереченнями про застосування міри запобіжного заходу, як виняткової міри запобіжного заходу, обвинувачений та захисник просили застосувати до ОСОБА_8 інший більш м`який запобіжний захід, оскільки прокурором заявлені ті ж самі ризики, що були встановлені при затриманні 18 лютого 2024 року, яких фактично не було, як на той час, так і не доведено на час розгляду останнього клопотання прокурора, при тому, що зазначені прокурором ризики не доведені.

Сторона захисту вважає, що ухвала слідчого судді про задоволення клопотання прокурора та продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 є незаконною та необґрунтованою. При цьому, захисник зауважив, що доводи про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді будить надані стороною захисту під час судового засідання з відповідним посиланням на норми Конституції України та КПК України.

Заслухавши доповідача, захисника обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу, акцентуючи увагу на тому, що на стадії, коли до суду направлений обвинувальний акт слідчий суддя не має повноважень розглядати клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, а прокурор, який наглядав за досудовим розслідуванням кримінального провадження, на цій стадії не мав права звертатися з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на положення кримінально-процесуального закону, в яких прямо передбачені повноваження слідчого судді, він також представляє сторону обвинувачення на усіх стадія проходження кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Чернігівській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109 від 18 травня 2023 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України.

Після вручення письмового повідомлення про підозру, 16 лютого 2024 року, ОСОБА_8 був затриманий в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України КПК України.

18 лютого 2024 року ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова до ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів.

05 грудня 2024 року ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова ОСОБА_8 був продовжений строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, який закінчувався 04 січня 2025 року.

30 грудня 2024 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000109 від 18 травня 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України був скерований до Деснянського районного суду м. Чернігова для розгляду.

У цей же день обвинувальний акт надійшов до суду, був зареєстрований та за допомогою автоматизованої системи документообігу було проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями, визначений склад суду, справі присвоєний Єдиний унікальний номер (750/18460/24) та номер провадження (1-кп/750/810/24).

Разом з тим, до закінчення строку дії ухвали слідчого судді від 05 грудня 2024 року про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, та на час звернення прокурора з відповідним клопотанням про продовження цього строку 30 грудня 2024 року до слідчого судді, підготовче судове засідання в даному кримінальному провадженні призначене не було.

Відповідно до ч. 6 ст. 199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Положеннями ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На даній стадії досудового розслідування слідчий суддя перевіряє наявність обставин, які вказують, що раніше встановлені ризики не зменшились, аж настільки, щоб вважати, що їм можна запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, або не зникли зі сплином часу та внаслідок проведених слідчих дій в рамках досудового розслідування. Лише встановлення нових ризиків, зобов`язує слідчого суддю перевірити докази на їх доведення.

Під час розгляду клопотання прокурора слідчим суддею були виконані вимоги кримінального процесуального закону та перевірено обґрунтованість заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, слідчий суддя вірно зазначив про те, що всі можливі речові докази та документи стороною обвинувачення зібрані у даному кримінальному провадженні, коло обвинувачених визначено в обвинувальному акті серед яких, крім ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , які утримуються під вартою та Особи 1 відносно якої вже ухвалений вирок суду, інших обвинувачених не має, висунуте обвинувачення ОСОБА_8 сформульовано в обвинувальному акті, тому такі ризики, як можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, втратили свою актуальність на даній стадії судового розгляду та не приймав їх до уваги.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

В той же час, на стадії судового розгляду, при вирішенні питання щодо продовження строку раніше обраного запобіжного заходу, кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом», як помилково вважає захисник. Ці питання є предметом самого судового розгляду та всім наданим доказам має бути надана оцінка в судовому рішенні за результатами такого розгляду.

Питання обґрунтованості обвинувачення, надання оцінки наданим стороною обвинувачення чи захисту доказів не може бути предметом судової перевірки при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких, за які в сукупності передбачене покарання до десяти років позбавлення волі. Встановлені обставини вчинення інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, вказують на можливість їх вчинення групою осіб за попередньою змовою, при цьому, кримінальні правопорушення пов`язані саме із наданням послуг особам, які не мають на це законних підстав, щодо їх виключення з військового обліку, що в подальшому сприяло незаконному перетину кордону таким особам чоловічої статі з метою уникнути призову до лав ЗСУ під час оголошеної загальної мобілізації, що підвищує ризик ухилення підозрюваного від досудового слідства та суду.

При цьому, доводи апеляційної скарги захисника про мотиви, якими прокурор обґрунтував клопотання та мотиви слідчого судді при задоволенні цього клопотання, а також вказівка на незгоду сторони захисту з доводами сторони обвинувачення, не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та не спростовують висновків слідчого судді про можливість допущення ним неналежної процесуальної поведінки при обранні іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Більш того, на спростування заявлених стороною обвинувачення ризиків, стороною захисту не наведено жодного вагомого аргументу, який міг би бути оцінений колегією суддів.

При цьому, посилання на те, що прокурором не надано доказів того, що ОСОБА_8 вчиняв дії, які б підтверджували обґрунтованість заявлених ризиків, не приймаються до уваги, як неодноразово вже про це вказував апеляційній суд на аналогічні доводи сторони захисту, адже до оголошення підозри обвинувачений не мав підстав для того, щоб вчиняти якісь дії по ухиленню від органу досудового розслідування, а після оголошення підозри щодо нього був застосований запобіжний захід, який цілком запобіг настанню будь-якому із заявлених прокурором ризиків, що свідчить про дієвість застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу, але це не свідчить про те, що він не вчинить таких дій у разі обрання менш суворого виду запобіжного заходу, як про це просив захисник.

Тобто, на даний час, обраний вид запобіжного заходу повністю запобігає встановленим ризикам можливої не процесуальної поведінки обвинуваченого.

Усім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, була надана належна оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою так і під час продовження строку його дії, слідчим суддею досліджені всі необхідні докази, які є достатніми саме на даному етапі досудового розслідування.

Саме про об`єктивність слідчого суддів свідчить той факт, що з перелічених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були встановлені та підтверджені під час досудового розслідування, три ризики втратили свою актуальність з плином часу та стадію кримінального провадження судовий розгляд.

Однак, для тих ризиків, які продовжують існувати та з плином часу не втратили своєї актуальності, не приймаються до уваги твердження захисника про те, що прокурором не надано доказів на їх підтвердження, оскільки їх наявність обґрунтована тяжкістю кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , обставинами їх вчинення, роллю обвинуваченого у їх вчиненні, тих благ та можливостей, які він отримав для себе в результаті вчинення кримінально карних дій.

Більш того, на даному етапі, коли обвинувальний акт лише скерований до суду та на час розгляду клопотання прокурора навіть не було призначене підготовче судове засідання, зарано говорити про зменшення заявлених стороною обвинувачення ризиків аж настільки, щоб вирішувати питання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, як помилково вважає захисник.

Обставини справи, характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , особливості розслідування та судового розгляду такої категорії справ, зважаючи на те, що ОСОБА_8 розуміючи, що він обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, може змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом безперешкодного виїзду за кордон, оскільки є інвалідом 2 групи та має закордонний паспорт України, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків, оскільки, хоча вказані свідки і допитані на стадії досудового розслідування, але, виходячи з такої засади, як безпосередність дослідження показань, закріпленої у ст. 23 КПК України, пріоритет та доказове значення надається показанням, які суд отримує усно, тобто цей ризик продовжує зберігати свою актуальність до моменту допиту вказаних свідків в судовому засіданні, свідчать про те, що до обвинуваченого не може бути застосований інший більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, як про це слушно зауважила захисник, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. При цьому, суду надано можливість не визначати для таких осіб альтернативних запобіжних заходів.

Слідчий суддя при ухваленні судового рішення керується виключно вимогами законодавства, які у даному конкретному провадженні є безальтернативними та категоричними, з огляду на характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , час вчинення цих правопорушень оголошений воєнний стан в країні та загальна мобілізація, складність розслідування та судового розгляду такої категорії справ та значний обсяг процесуальних дій, які необхідно виконати для проведення об`єктивного й неупередженого судового розгляду, перевірки доказів не тільки сторони обвинувачення, а й сторони захисту для того, щоб постановити законне й справедливе судове рішення.

Отже, рішення слідчого судді про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За правилами ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Прокурор у кримінальному провадженні, визначений постановою на стадії досудового розслідування, бере участь у судовому розгляді кримінального провадження без винесення додаткової постанови про включення його в групу прокурорів на стадії судового розгляду кримінального провадження.

У даному кримінальному провадженні підготовче судове засідання не проведене і на час апеляційного розгляду справи, відповідно слідчий суддя, як і прокурор у кримінальному провадженні діяли виключно в межах повноважень, передбачених кримінально-процесуальним законом.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 січня 2025 року про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12