Справа № 645/1392/24
Провадження № 1-кп/645/378/25
В И Р О К

Іменем України

17 квітня 2025 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в м. Харкові в залі суду у спрощеному провадженні (порядку) без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, кримінальне провадження за № 0000047 від 31 січня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ков`яги, Валківського району, Харківської області, громадянина України, не одруженого, який має повну загальну середню освіту, тимчасово не працюючого, 22.02.2019 знятий з реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених о ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , з метою уникнення від встановленої Законом відповідальності за керування транспортним засобом, без передбаченого дозволу (посвідчення водія), в порушення вимог статті 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року, яка визначає основні положення щодо допуску до керування транспортними засобами, а також постанови Кабінету Міністрів України №340 від 8 травня 1993 року «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуск громадян до керування транспортним засобом», а саме п. 16, згідно якого посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС.

В червні 2022 року, ОСОБА_3 , діючи умисно, протиправно, з метою подальшого використання підробленого посвідчення водія, скориставшись всесвітньою мережею «Інтернет», на невстановленому під час досудового розслідування сайті, вступив у змову з невстановленою під час досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділено у окреме провадження, та усвідомлюючи злочинний характер своїх дій щодо пособництва у вчиненні підроблення офіційного документа (посвідчення водія), надав невстановленій досудовим розслідуванням особі, матеріали відносно якої виділено у окреме провадження, свої анкетні дані, а саме фотозображення паспорту та фотокартку для подальшого їх внесення до підробленого документу, чим створив сприятливі умови для вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

В подальшому вищевказана невстановлена особа у невстановленому під час досудового розслідування час та місці, виготовила підроблений документ - посвідчення водія, який надає право керувати транспортним засобом та видається в установленому Законом порядку з дотриманням певної процедури, а саме бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 15.06.2022 року ТСЦ 8044, в яке внесла анкетні дані та фотографію ОСОБА_3 .. В подальшому, поштовим відправленням на ім`я ОСОБА_3 було направлено до відділення «Нової пошти» № 65, розташованого за адресою: м. Харків, пр. Героїв Сталінграду, 169/24 - підроблене, невстановленою особою, посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 15.06.2022 року ТСЦ 8044 на ім`я ОСОБА_3 .

Далі, продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, ОСОБА_3 поштовим відправленням отримав у відділенні «Нової пошти» № 65 за адресою: м. Харків, пр. Героїв Сталінграду, 169/24, від невстановленої досудовим розслідуванням особи, завідомо підроблений документ, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 15.06.2022 року ТСЦ 8044 на ім`я останнього, за що заплатив грошові кошти в сумі 12000 гривень, для подальшого використання завідомо підробленого посвідчення водія.

Згідно висновку експерта судової технічної експертизи документів № СЕ-19/121-24/3329-ДД від 08.02.2024 року, бланк наданого для дослідження посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , виданий ТСЦ 8044 на ім`я « ОСОБА_3 », ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника - України.

Згідно інформації регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області, ОСОБА_3 посвідчення водія не отримував. Посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ 4641 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях на ім`я ОСОБА_4 .

Дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, тобто пособництво у підробленні посвідчення, яке видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи і який надає права, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою.

Окрім цього, ОСОБА_3 , продовжуючи свій протиправний умисел, будучи обізнаним про те, що відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року, яка визначає основні положення щодо допуску до керування транспортними засобами, а також п. п. «а» п. 2.1. ч. 2 «Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, які наголошують, що водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та необхідності складання відповідних іспитів для його отримання, затверджених наказом МВС України № 515 від 07.12.2009, достовірно знаючи, що він не отримував у встановленому «Положенням Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 8 травня 1993 року порядку посвідчення водія серії НОМЕР_1 виданого року ТСЦ 8044 на ім`я ОСОБА_3 , та маючи умисел на подальше використання завідомо підробленого посвідчення водія, бланк якого відповідно до висновку експерта судової технічної експертизи документів № СЕ-19/121-24/3329-ДД від 08.02.2024 року не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника - України, переслідуючи мету використання вищевказаного підробленого документу, усвідомлюючи, що пред`явлення посвідчення водія дозволить йому керувати транспортним засобом, у період часу з 01.07.2022 по 30.01.2024 почав використовувати завідомо підроблений документ, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 виданого 15.06.2022 року ТСЦ 8044 на своє ім`я.

30.01.2024 року приблизно о 18 год. 00 хв., ОСОБА_3 , рухався по пр. Героїв Харкова в місті Харкові на автомобілі «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_2 , де біля будинку № 140А по пр. Героїв Харкова у м. Харкові був зупинений працівником УПП в Харківській області ДПП в м. Харкові за порушення правил дорожнього руху. Після чого, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що у нього знаходиться при собі підроблений документ - посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 15.06.2022 року ТСЦ 8044, яке він не отримував у встановленому «Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на законну вимогу працівників поліції пред`явив останнім, завідомо підроблений документ, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 виданого 15.06.2022 року ТСЦ 8044 на своє ім`я. Тим самим, ОСОБА_3 , використав, завідомо для нього підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 15.06.2022 року ТСЦ 8044 на ім`я ОСОБА_3 .

Дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 4 ст. 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документа.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 надійшов до суду з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була підписана в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку суду та надав згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювалось.

Частиною 2 статті 382 КПК України передбачено, що вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, дії обвинуваченого суд кваліфікує за:

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України - пособництво у підробленні посвідчення, яке видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи і який надає права, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою;

- за ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа.

При призначенні покарання, суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до п.1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Вирішуючи питання про покарання, відповідно до статті 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які віднесені до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_3 має стабільні та достатні джерела доходу, які б надавали можливість сплатити штраф, суд вважає призначення покарання у виді штрафу є недоцільним.

На переконання суду, для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень та досягнення цілей покарання, йому необхідно призначити покарання, за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України - у виді обмеження волі в межах санкції інкримінуємої статті 1 рік обмеження волі; за ч. 4 ст. 358 КК України - до покарання у виді обмеження волі в межах санкції інкримінуємої статті 1 рік 3 місяці, та визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 1 рік 3 місяці обмеження волі.

Саме таке покарання, на переконання суду буде достатнім для досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК України, й відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винної та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

При цьому суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 , попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченого в цілому на теперішній час можливе без реального відбування покарання у виді обмеження волі, а тому його можливо звільнити від відбування цього покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Таким чином, з обвинуваченого підлягає стягненню на користь держави процесуальні витрати за проведені у кримінальному провадженні судово-технічної експертизи документів № СЕ-19/121-24/3329-ДД від 08.02.2024 в розмірі 2271 гривню 84 копійки

Крім того, суд вважає за необхідне скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05.02.2024 року по справі № 645/617/24 (провадження № 1-кс/645/263/24), оскільки подальше його застосування є недоцільним.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлені.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373, 374, 381, 382, 394 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України - у виді обмеження волі на 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України - у виді обмеження волі на 1 (один)рік 3 (три)місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України за сукупністю кримінальних правопорушень ОСОБА_3 визначити остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 1 (один)рік 3 (три)місяці обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 , в дохід Держави судові витрати за проведення судово-технічної експертизи документів № СЕ-19/121-24/3329-ДД від 08.02.2024 в розмірі 2271 гривню 84 копійки.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05.02.2024 року по справі № 645/617/24 (провадження № 1-кс/645/263/24).

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме:

посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 на ім`я - ОСОБА_3 , що зберігається в матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили - знищити.

Відповідно до ч.4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя