Справа № 165/4250/21 Провадження №11-кп/802/534/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000639 від 27.09.2021 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 24 травня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Стара Лішня, Іваничівського району Волинської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 14.02.2020 року за ч.1 ст.185, ч.3 ст.297, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки, звільненого 09.09.2021 року по відбуттю покарання,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 КК України, ч.2 ст.185 КК України, ч.3 ст.185 КК України, ч.2 ст.186 КК України, призначено покарання:

- за ч.1 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання за даним вироком обчислювати обвинуваченому ОСОБА_7 з моменту його затримання, тобто з 09.11.2021 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбування покарання період перебування його під вартою з 09.11.2021 року по день вступу вироку в законну силу включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу, запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено обвинуваченому ОСОБА_7 без змін - у виді тримання під вартою.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в дохід держави 3947 (три тисячі дев`ятсот сорок сім) гривень 26 копійок процесуальних витрат за проведення у кримінальному провадженні судових експертиз.

Вироком суду вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 27.09.2021 року, близько 16 години, керуючись корисливим мотивом та метою викрадення чужого майна, перебуваючи на території кладовища, розташованого у місті Нововолинську, по вулиці Нестерова, шляхом вільного доступу, із пакета, що стояв на могилі, таємно викрав шкіряний гаманець коричневого кольору, вартістю 300 гривень, в якому знаходились кошти у сумі 102 гривні та 10 євро, що за офіційним курсом Національного банку України станом на час вчинення злочину становило 312 гривень 15 копійок, посвідчення водія видане на ім`я ОСОБА_9 , банківську картку «Ощадбанку», а також мобільний телефон срібного кольору марки «Samsung Galaxy J5» ІМЕІ - НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , вартістю 2800 гривень, який був у чохлі типу книжка, вартістю 109 гривень 90 копійок, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 3624 гривні 5 копійок.

Крім того, ОСОБА_7 01.10.2021 року, в період часу з 12 години 00 хвилин по 12 годину 30 хвилин, керуючись корисливими мотивами та метою викрадення чужого майна, перебуваючи на території кладовища, розташованого у місті Нововолинську, по вулиці Нестерова, шляхом розбиття вікна автомобіля марки «Fiat Punto», з переднього пасажирського сидіння салону , повторно, таємно, викрав жіночу сумку чорного кольору вартістю 250 гривень, гаманець вартісю 100 гривень, в якому знаходились грошові кошти у сумі 7000 гривень, та ювелірні вироби, а саме : золотий жіночий ланцюжок вагою 4 грами вартістю 1500 гривень за 1 грам готового ювелірного виробу, на суму 6000 гривень, золотий кулон вагою 3 грами на суму 4500 гривень, одна пара золотих сережок із білими камінцями вагою 5 грам на суму 7500 гривень, золотий жіночий перстень вагою 3 грами на суму 4500 гривень, два золотих кулони вагою по 1 граму за кожен, на суму 3000 гривень, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 32 850 гривень. Крім цього, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, повторно, таємно викрав із жіночої сумки, яка знаходилась на задньому сидінні автомобіля марки «Fiat Punto» гаманець із шкірозамінника червоного кольору вартістю 200 гривень, із грошовими коштами в сумі 128 гривень та 50 польських злотих, що в перерахунку на національну валюту України, згідно валютного курсу Національного банку України станом на 01.10.2021 року становить 334 гривні 28 копійок, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 662 гривні 28 копійок. Крім цього, із заднього сидіння вище вказаного автомобіля, ОСОБА_7 , повторно, таємно, викрав шкіряну сумку синього кольору, вартістю 850 гривень, в якій знаходився мобільний телефон білого кольору марки «IPhone 6S Plus» ІМЕІ- НОМЕР_4 , вартістю 3000 гривень, та грошові кошти у сумі 100 гривень, чим завдав потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 3950 гривень.

Окрім цього, ОСОБА_7 23.10.2021 року, в період часу з 10 години по 11 годину, керуючись корисливим мотивом та метою викрадення чужого майна, перебуваючи на території кладовища, що за адресою: місто Нововолинськ, вулиця Нестерова, шляхом вільного доступу, повторно, таємно, викрав жіночу сумку із шкірозамінника темного кольору вартістю 350 гривень, в якій знаходився мобільний телефон голубого кольору марки «OPPO А12» 4/64 GB, IMEI- НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 , вартістю 2950 гривень, який був у чохлі типу книжка вартістю 129 гривень 90 копійок, шкіряний гаманець коричневого кольору вартістю 300 гривень, в якому знаходились кошти у сумі 300 гривень, чим завдав потерпілій ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 4029 гривень 90 копійок.

Крім цього, ОСОБА_7 27.10.2021 року, в період часу з 14 години 30 хвилин по 14 годину 50 хвилин, керуючись корисливим мотивом та метою викрадення чужого майна, перебуваючи на території кладовища, розташованого у місті Нововолинську, по вулиці Нестерова, шляхом вільного доступу, з лавки, яка знаходилась неподалік із могилою, повторно, таємно викрав мобільний телефон марки «Xiaomi Mi A1 4/64 Gb», ІМЕІ НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 , вартістю 3120 гривень, який був у чохлі рожевого кольору типу книжка вартістю 199 гривень 90 копійок, чим завдав потерпілій ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 3319 гривень 90 копійок.

Окрім цього, ОСОБА_7 28.10.2021 року, в період часу з 13 години по 14 годину, керуючись корисливим мотивом та метою викрадення чужого майна, перебуваючи біля дачного будинку АДРЕСА_2 , зайшовши через незачинені двері дачного будинку, шляхом вільного доступу, повторно, таємно, викрав мобільний телефон чорного кольору марки «Xiaomi Redmi Note 5 3/32 Gb» ІМЕІ- НОМЕР_9 , вартістю 2100 гривень, гаманець із шкірозамінника червоного кольору вартістю 200 гривень, всередині якого знаходились грошові кошти в сумі 600 гривень, чим завдав потерпілій ОСОБА_15 майнову шкоду на загальну суму 2900 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 30.10.2021 року, в період часу з 13 години по 14 годину, керуючись корисливим мотивом та метою викрадення чужого майна, перебуваючи на території кладовища, розташованого у місті Нововолинську, по вулиці Нестерова, шляхом вільного доступу, повторно , таємно, викрав рюкзак з тканини червоного кольору вартістю 350 гривень, всередині якого знаходився гаманець із шкірозамінника чорного кольору вартістю 200 гривень, з грошовими коштами в сумі 100 гривень, мобільний телефон темного кольору марки «UMIDIGI A7 PRO», ІМЕІ- НОМЕР_10 ; НОМЕР_11 , вартістю 1399 гривень, який був у пластиковому чохлі чорного кольору вартістю 129 гривень 90 копійок, чим завдав потерпілій ОСОБА_16 майнову шкоду на загальну суму 2178 гривень 90 копійок.

Окрім цього, ОСОБА_7 05.11.2021 року, близько 14 години 15 хвилин, керуючись корисливими мотивами та метою викрадення чужого майна, перебуваючи на території кладовища, що в АДРЕСА_2 , розпочав повторно, таємно викрадати майно належне ОСОБА_17 , а саме, взявши з лавки жіночу сумку потерпілої, вартістю 166 гривень 33 копійки (в якій знаходився паспорт громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_17 , пенсійна картка Ощадбанку ОСОБА_17 , гаманець з грошовими коштами в сумі 550 гривень, жіночі окуляри для зору, вартістю 113 гривень 33 копійки, парасолька, вартістю 110 гривень, після чого, усвідомлюючи, що його протиправні дії виявлені ОСОБА_18 , ОСОБА_7 продовжив свої дії відкрито, та втік з місця події, повторно відкрито викравши чуже майно, чим завдав потерпілій ОСОБА_17 майнової шкоди на загальну суму 939 гривень 66 копійок (Том 3 а.с.12-20).

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить перевірити вирок та зменшити йому строк покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців на позбавлення волі строком більш м`яким, а саме 4 роки позбавлення волі. На його думку, цього цілком достатньо для переоцінки своїх вчинків та його виправлення (Том 3 а.с.30).

На адресу Волинського апеляційного суду 24.09.2022 року від захисника ОСОБА_19 в інтересах ОСОБА_7 надійшло клопотання про закриття кримінального провадження за окремими епізодами.

Вказує на те, що Верховною радою України 18.07.2024 року прийнято закон «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким внесено зміни до ст.51 КпАП України, яка викладена у новій редакції.

Відтак, на даний час дії ОСОБА_7 за епізодами вчинення 28.10.2021 року крадіжки у потерпілої ОСОБА_15 , якій завдано майнову шкоду на загальну суму 2900 гривень, 30.10.2021 року у потерпілої ОСОБА_16 , якій завдано майнову шкоду на загальну суму 2178 гривень 90 копійок, які кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, носять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КпАП України.

Просить кримінальне провадження у справі за епізодами обвинувачення ОСОБА_7 про вчинення 28.10.2021 року крадіжки у потерпілої ОСОБА_15 , якій завдано майнову шкоду на загальну суму 2900 гривень, 30.10.2021 року у потерпілої ОСОБА_16 , якій завдано майнову шкоду на загальну суму 2178 гривень 90 копійок, які кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, закрити у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння (Том 3 а.с.44-46).

В судове засідання не з`явилися потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від них на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання не заперечували, щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілих. Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги та клопотання захисника про закриття кримінального провадження; думку обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу та клопотання підтримали та просили їх задовольнити; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечив, не заперечував щодо задоволення клопотання в частині епізоду від 30.10.2024 року; апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у ст.ст.2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Оскільки в поданій апеляційній скарзі не оспорюється винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, при обставинах, що наведені у вироку суду, колегія суддів не наводить в цій ухвалі доказів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які ніким не оспорено.

Що стосується клопотання захисника обвинуваченого про закриття кримінального провадження за епізодами обвинувачення ОСОБА_7 про вчинення 28.10.2021 року крадіжки у потерпілої ОСОБА_15 , якій завдано майнову шкоду на загальну суму 2900 гривень, 30.10.2021 року у потерпілої ОСОБА_16 , якій завдано майнову шкоду на загальну суму 2178 гривень 90 копійок, які кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння,на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, колегія суддів вважає, що воно підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.01.2021 року по справі № 0306/7567/12, за загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Аналогічного змісту позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 16.02.2021 року по справі № 345/3522/18.Колегія суддів ККС Верховного Суду погодилася з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності закриття кримінального провадження, оскільки висновок про відсутність у діях складу злочину, з огляду на ретроспективність юридичних наслідків декриміналізації, відповідає засаді законності. Водночас зазначено, що такі підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані із змінами законодавства про кримінальну відповідальність.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-IX (далі Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 КпАП України.

Положеннями ч.1 ст.51 КпАП України (у редакції Закону № 3886-ІХ) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст.51 КпАП України (у редакції Закону № 3886-ІХ) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно внесених змін до ст.51 КпАП України, дрібним викраденням чужого майна є викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином відповідно до вказаного Закону дрібної крадіжкою, за яку передбачене адміністративне стягнення, вважається крадіжка, яка не перевищує 2-х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожиткового мінімуму для працездатної особи на 1 січня 2021 року становить 2270 гривень, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1135 гривень на 2023 рік, а 2 неоподаткованих мінімумів (ч.2 ст.51 КпАП України) становить 2270 гривень.

Ураховуючи зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, розмір збитків, необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2021 році, становив 2270 гривень.

Тобто, з 09.08.2024 року сума викраденого майна, яка не перевищує 2х неоподаткованих мінімумів доходів громадян, є дрібною крадіжкою та особа повинна нести відповідальність за відповідною частиною ст.51 КпАП України.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду: ОСОБА_9 - на суму 3624 гривень 5 копійок (за епізодом 27.09.2021 року); ОСОБА_12 - на суму3950 гривень (за епізодом 01.10.2021 року); ОСОБА_13 - на суму 4029 гривень 90 копійок (за епізодом 23.10.2021 року); ОСОБА_14 - на суму 3319 гривень 90 копійок (за епізодом 27.10.2021 року); ОСОБА_15 - на суму2900 гривень (за епізодом 28.10.2021 року); ОСОБА_16 - на суму 2178 гривень 90 копійок (за епізодом 30.10.2021 року).

Під час перегляду справи апеляційним судом було встановлено, що по епізоду від 30.10.2021 року за ч.2 ст.185 КК України ОСОБА_7 було вчинено викрадення чужого майна сума вартості якого менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки вартість таємно викраденого ОСОБА_7 майна за епізодом від 30.10.2021 року крадіжки була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, скоєне ним кримінальне правопорушення не підпадає на даний час під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Щодо епізоду від 28.10.2021 року за ч.2 ст.185 КК України ОСОБА_7 було вчинено викрадення чужого майна сума вартості якого становить 2900 гривень, тобто більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2270 гривень). А тому, в діях ОСОБА_7 наявний склад саме кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Відповідно до п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна відповідальність.

Обвинувачений, його захисник та прокурор не заперечили проти закриття кримінального провадження за епізодом від 30.10.2021 року, оскільки права ОСОБА_7 при цьому не будуть порушені.

Враховуючи викладене, вирок суду в частині засудження ОСОБА_7 за епізодом від 30.10.2021 року підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України. У зв`язку із цим із вироку слід виключити один епізод крадіжи від 30.10.2021 року.

Водночас щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що призначене йому покарання є суворим, та про наявність підстав для пом`якшення призначеного покарання, то вони є безпідставними та не обгрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

В той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, сукупність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, всі обставини справи та дані про особу обвинуваченого.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст.66 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, суд першої інстанції відніс рецидив злочинів.

При цьому, судом першої інстанції вірно не віднесено до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття та визнання вини, як такі, що характеризують суб`єктивне ставлення винного до вчиненого кримінального правопорушення, оскільки ним вина не визнавалася ні на досудовому слідстві, ні у суді першої інстанції.

В ході розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_7 вину визнав, вказав що кається у вчиненому, просив зменшити йому покарання. А сам по собі факт визнання вини обвинуваченим в ході перегляду справи апеляційним судом не є достатньою підставою для висновку про його щире каяття. Та обставина, що обвинувачений фактично визнав свою вину вже під час проведення судових дебатів у суді апеляційної інстанції, не може свідчити про наявність щирого каяття.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.09.2019 року (справа № 166/1065/18, провадження № 51-3392 км 19) щире каяття, розкаяння, передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого, у тому числі шляхом справедливої і достатньої сатисфакції потерпілому. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував дані про його особу: який є судимим (Том а.с.190, 193-197), не перебуває на обліку в лікаря-психіатра та нарколога (Том 2 а.с. 191). Також враховано досудову доповіді органу пробації відповідно до якої встановлено, що існує дуже високий рівень ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення, високий рівень ризику небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без позбавлення або обмеження волі та становить високу небезпеку для суспільства, в тому числі окремих осіб (Том 1 а.с. 112-117).

Також місцевим судом враховано обсяг викраденого майна та його вартість, думку потерпілих.

З урахуванням викладеного місцевий суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання в межах санкції закону за яким він притягується до кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі, а за сукупністю кримінальних правопорушень суд призначив покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що обвинувачений в невеликий проміжок часу після звільнення з місць відбуття покарання знову вчинив ряд нових аналогічних корисливих злочинів.

Апеляційний суд вважає, що дане покарання буде необхідним та справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і відповідатиме вимогам ст.65 КК України.

Таким чином підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченим, апеляційний суд не знаходить, оскільки покарання не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання буде недостатнім для досягнення мети такого покарання, не буде співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно справедливим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Верховний Суд неодноразово звертає увагу на те, що виправлення має на меті шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Апеляний суд вважає, що обвинуваченим не наведено в апеляційній скарзі та в ході розгляду справи апеляційним судом інших переконливих обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Усі інші доводи ОСОБА_7 та його захисника, які викладені в апеляційній скарзі, і були надані ними під час апеляційного розгляду провадження, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Клопотання захисника про закриття кримінального провадження за епізодами від 28 жовтня 2021 року та 30 жовтня 2021 року задовольнити частково.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 24 травня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, в частині висновку про визнання винним за епізодом таємного викрадення майна: від 30 жовтня 2021 року рюкзака, всередині якого знаходився гаманець з грошовими коштами та мобільний телефон, що належить ОСОБА_16 , скасувати, а кримінальне правопорушення за зазначеним епізодом закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

Виключити з вироку один епізод, пов`язаний з крадіжкою від 30 жовтня 2021 року.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді