Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

9 вересня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу прокурора на вирок Печерського районного суду м. Києва від 5 червня 2024 року щодо ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0000207,

у с т а н о в и в :

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2024 ОСОБА_2 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.190 КК України і йому призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

На підставі ч.3 ст.72 КК України суд ухвалив вирок Подільського районного суду м. Києва від 28.12.2023, яким ОСОБА_2 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, виконувати самостійно.

03.07.2024 заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_2 покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин і на підставі ст.71, ч.3 ст.72 КК України покарання за цим вироком у виді громадських робіт на строк 200 годин і покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 28.12.2023, яким ОСОБА_2 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, виконувати самостійно.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 , який був засуджений вироком Подільського районного суду м. Києва від 28.12.2023, вчинив нове кримінальне правопорушення, не відбувши покарання за попереднім вироком. А тому суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не призначив покарання за сукупністю вироків на підставі ст.ст.71, 72 КК України, внаслідок чого призначене ОСОБА_2 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість.

Вивчивши апеляційну скаргу та матеріали кримінального провадження, вважаю, що вона подана без додержання вимог ст.396 КПК України.

Так, згідно з ч.2 ст.396 КПК України в апеляційній скарзі, крім іншого, зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, які мають бути чітко сформульовані, відповідати положенням ст.407 КПК України, якою передбачено, яке рішення має право ухвалити суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду, і повинні узгоджуватися з іншими положеннями кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За правилами ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими покараннями не підлягає і виконується самостійно.

Саме на ці норми посилається прокурор в апеляційній скарзі, обґрунтовуючи свої вимоги. Разом з тим, апеляційна вимога «на підставі ст.71, ч.3 ст.72 КК України покарання за цим вироком у виді громадських робіт на строк 200 годин і покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 28.12.2023, яким ОСОБА_2 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, виконувати самостійно» є неконкретною.

Прокурор просить призначити таке саме за видом, за розміром, за способом виконання остаточне покарання, як його призначив суд першої інстанції, лише формально посилаючись на ст.71 КК України, проте не зазначає, у який спосіб суд апеляційної інстанції має застосувати положення цієї норми, виходячи з її змісту.

Оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, апеляційні вимоги прокурора унеможливлюють апеляційний розгляд та постановлення судом апеляційної інстанції законного та обґрунтованого судового рішення.

Згідно з ч.1 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст.396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

А тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без руху, встановити строк для усунення зазначених раніше недоліків та роз`яснити, що якщо недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк не буде усунуто, відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається.

На підставі викладеного, керуючись ст.399 КПК України,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_3 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 5 червня 2024 року щодо ОСОБА_2 залишити без руху.

Встановити строк для усунення недоліків апеляційної скарги - 7 /сім/ днів з дня отримання копії ухвали особою, яка її подала.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду ОСОБА_1