Справа № 346/2774/23
Провадження № 1-кп/346/234/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання: ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 його захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000094, в якому ОСОБА_4 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Снятин Івано-Франківської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; громадянин України; вища педагогічна освіта; одружений; на утриманні одна малолітня дитина; проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді старшого стрільця стрілецького відділеня стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат; на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває), обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України,

а сторонами та іншими учасниками кримінального провадження №0000094 є: з боку обвинувачення - прокурор: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , з боку захисту обвинувачений: ОСОБА_4 та його захисник: ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

Щодо обвинувачення, яке суд вважає доведеним.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" ОСОБА_4 16.06.2022 року був прийнятий на військову службу за призовом під час мобілізації до лав Збройних Сил України. Зокрема, 16.06.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 79-РС солдата ОСОБА_4 призначено на посаду старшого стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. І проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог статей 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

При цьому згідно з пунктами 1 та 3 частини 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було затверджено законом, воєнний стан в Україні запроваджено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Таке рішення було ухвалено у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану». А згідно з статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

І про введення в дію воєнного стану, солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, оскільки Указ Президента України №64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до відома всього населення України.

Однак, солдат ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, без поважних причин, 19.02.2023 року вчасно не прибув у розташування військової частини НОМЕР_1 , після виписки із лікувального закладу та незаконно, без поважних причин, перебував поза її розташуванням до 18.05.2023 року, тобто строком більше ніж три доби, проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 . Але 18.05.2023 року о 16 годині солдат ОСОБА_4 з`явився до органу досудового розслідування.

Отже ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, 19.02.2023р. не з`явився вчасно на службу, без поважних причин, в умовах воєнного стану. Тобто, ОСОБА_4 дійсно вчинив злочин, передбачений ч.5ст.407 КК України.

Суд врахував, що ч.5 ст.407 КК України після вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України була змінена, однак декриміналізації діяння не відбулось і діяння ОСОБА_4 було правильно кваліфіковано прокурором.

Вказане обвинувачення доводиться наступними доказами :

- витягом із наказу від 16.06.2022 року № 162 за яким, солдата ОСОБА_4 гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 (призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 15 червня 2022 року № 79-РС на посаду старшого стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ) вирішено вважати таким, що з 16 червня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обовязків за посадою. Вступний інструктаж з питань охорони праці пройшов (а.с. 72);

- витягом з наказу № 776 від 27.02.2023 року яким встановлено, що командир стрілецького батальйону управління військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_7 , рапортом ВХ № 3892 від 27 лютого 2023 року доповів про неприбуття з лікувального закладу 18 лютого 2023 року в район виконання завдань за призначенням стрілецького батальйону АДРЕСА_2 старшого стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону управління військової частини старшого солдата ОСОБА_4 . У зв`язку із чим, заступнику командира стрілецького батальйону з морально-психологічного забезпечення управління військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_8 , у термін до 01.03.2023 року доручено провести службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 18 лютого 2023 року старшим солдатом ОСОБА_4 (а.с. 75);

- витягом з наказу № 58 від 27.02.2023 року за яким, солдата ОСОБА_4 старшого стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону управління військової частини НОМЕР_1 , з 05 лютого 2023 року, який перебував на лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві «Снятинської багатопрофільної лікарні» Івано-Франківської області, визнано вважати таким, що 18 лютого 2023 року самовільно залишив військову частину, і з 18 лютого 2023 року знято з усіх видів забезпечення (а.с. 83);

- актом службового розслідування за яким, 27.02.2023 року о 10 годині під час звірки з лікувальним закладом стало відомо про виписку з лікувального закладу військовослужбовця старшого стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону управління військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_4 . Вказаний військовослужбовець 17 лютого 2023 року виписаний з лікувального закладу комунального некомерційного підприємства «Снятинська багатопрофільна лікарня» Стянтинської міської ради (довідка № 398 від 26 лютого 2023 року), але до місця тимчасової дислокації 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 (населений пункт Званівка Донецької області) та військової частини НОМЕР_1 (пункт постійної дислокації АДРЕСА_3 ) після виписки не прибув. Поважних причин для відсутності військовослужбовця на військовій службі немає. У зв`язку із тим, що на теперішній час старший солдат ОСОБА_9 на військову службу не прибув, пояснення у особи за фактом правопорушення щодо якого призначено службове розслідування, відібрати виявилось неможливо. Документів, які б підтверджували поважність причин відсутності на військовій службі старшого солдата ОСОБА_4 з 18 лютого 2023 року до тепер не надходило. Факт допущеного правопорушення старшим солдатом ОСОБА_10 підтверджується рапортом командира стрілецького батальйону управління військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_11 , вихідний № 3892 від 27 лютого 2023 року, поясненням начальника медичного пункту стрілецького батальйону управління військової частини НОМЕР_1 лейтенанта медичної служби ОСОБА_12 та поясненням заступника командира стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення стрілецького батальйону управління військової частини НОМЕР_1 Лейтенанта ОСОБА_13 . Разом з цим ОСОБА_9 17.02.2023 року виписаний з лікувального закладу КНП «Снятинська багатопрофільна лікарня» Снятинської міської ради та до місця тимчасової дислокації 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 (населений пункт Званівка Донецької області) та війькової частини НОМЕР_1 (пункт постійної дислокації АДРЕСА_3 ) після виписки не прибув, про що було повідомлено командира стрілецької роти старшого лейтенанта ОСОБА_14 та з метою встановлення місцезнаходження особи було організовано його пошуки, які результатів не дали. На телефонні дзвінки не відповідав. Доповідь безпосередньому командиру про причини відсутності на військовій службі старший солдат ОСОБА_9 не здійснював. Поважних причин для відсутності військовослужбовця на військовій службі немає.

Неправомірні дії, старшого солдата ОСОБА_4 , які полягають у не прибутті з лікувального закладу, нездійсненні доповіді своєму командиру про причини неприбуття, ухилення від військової служби, самоусунення від виконня службових обов`язків, призвели до настання наслідків у вигляді порушення останнім порядку проходження громадянами України військової служби, а також створили передумови до погіршення боєздатності підрозділу, в якому він проходить службу та підвищення службового навантаження на товаришів по службі. У зв`язку з тим, що старший солдат ОСОБА_9 з 18 лютого 2023 року допустив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах воєнного стану, в його діях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 ККУ. Заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення - начальнику відділення підполковнику ОСОБА_15 , у зв`язку з тим, що під час службового розслідування з`ясовано, що вчинене правопорушення старшим стрільцем стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону управління військової частини НОМЕР_1 , старшим солдатом ОСОБА_4 , містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 ККУ, організувати направлення повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до відповідного органу досудового розслідування з метою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.76-82);

- наказом від 01.03.2023 року № 673, яким було встановлено вчинення ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення передбаченого частиною 5 статті 407 КК України та вирішено організувати направлення повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до відповідного органу досудового розслідування з метою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 85-89);

- доповідною запискою про проведення розшукових заходів військовослужбовців, які самовільно залишили частину від 01.03.2023 року за якою, під час перевірки адреси було встановлено зі слів дружини ОСОБА_4 . ОСОБА_16 , що після відпустки ОСОБА_4 свідомо не повернувся до частини у зв`язку зі страхом смерті, оскільки мав дві контузії. Повертатись в частину не бажає, готовий співпрацювати з органами досудового розслідування (а.с. 74);

- повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.05.2023 року № 1532/1/2166 за яким, старший солдат ОСОБА_4 19.02.2023 року не прибув до розташування військової частини з лікувального закладу. 09.05.2023 року був розшуканий та доставлений до військової частини, після чого, того ж дня самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_3 . Станом на 15.05.2023 року старший солдат ОСОБА_4 до військової частини НОМЕР_1 не повернувся. (а.с.73);

- відповіддю на запит від 19 травня 2023 року №4/1426 про те, що старший солдат ОСОБА_9 у військовій частині НОМЕР_1 рахується, як такий, що незаконно відсутній на службі без поважних причин з 17 лютого 2023 року по теперішній час (а.с. 90);

- показами свідка ОСОБА_17 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) яка надала наступні покази: ОСОБА_4 був її підлеглим, і для підтвердження наявності або відсутності захворювання був направлений у м.Снятин, і після цього повинен був повернутись протягом двох діб, тобто максимум 19.02.2023 року, однак він не прибув після лікування і тому було призначено та проведено службове розслідування. Його знайшли і доставили о 15год. у травні 2023 року у військову частину, але він через хвилин 20 знову її покинув, вона особисто бачила його на КПП. Їй особисто про поважні причини своєї неявки він не повідомляв;

- показами обвинуваченого ОСОБА_4 , який надав наступні покази: 01.03.2022 року добровільно з`явився у військомат. З військової частини НОМЕР_1 прийшов наказ від 20.06.2022 року у зв`язку із чим він потрапив в зону бойових дій та виконував бойові завдання у різних місцях. 07.11.2022 року при обороні позицій після обстрілу получив поранення, а саме 2 контузії. Він пішов на лікування і лікувався до кінця січня 2023 року, після чого у військову частину дійсно не повернувся. Розумів, що неповернення на військову службу це кримінальна відповідальність. Дозвіл на неповернення у військову частину йому ніхто не давав. Йому було також відомо, що він мав повернутись після лікування 19.02.2023 року у військову частину НОМЕР_1 . Однак з`явився він тільки 18.05.2023 року, оскільки був доставлений співробітниками ВСП. Не повернувся сам, осільки не був готовий до проходження військової служби саме у цій частині. У іншій частині він не проти проходити службу, однак чому не звертався з таким проханням не має відповіді. Не хотів проходити службу у військовій частині НОМЕР_1 через погане відношення до військовослужбовців командирами. Погане відношення проявлялось в агресії, а саме обіцянках зробити одне, а робили інше, а саме направляли на бойові позиції з розрахунку на три дні, а вони могли там знаходитись 3 тижні. Також зазначив, що він допускає, що це могло буди обумовлено бойовою обстановкою, але не настільки ж часу. Разом з цим він зазначав, що це був негативний вчинок. Йому також відомо про можливість повернення на військову службу і що можливе звільнення від кримінальної відповідальності, однак він не бажає повертатись на службу, оскільки не готовий до цього.

Суд врахував надані обвинуваченим відомості з приводу того, чому саме він не повернувся на службу, але вважає їх такими, що не відносяться до поважних причин, за наявності яких кримінальна відповідальність за ч.5 ст.407 КК України виключається, оскільки незгода будь-якого військовослужбовця з діями та рішеннями командира не є об`єктивною поважною причиною, яка б перешкоджала з`явитись у місце несення служби у встановлений день і час.

Також суд враховує наступні документи з відомостями про особу ОСОБА_4 :

- службова характеристика командира (складена ним під час службового розслідування), якою встановлено, що за період проходження служби на займаній посаді старший солдат ОСОБА_4 , проявив себе негативно. Службові обов`язки виконує задовільно, накази командирів не завжди виконує якісно та вчасно. Отримавши наказ, чітко не усвідомлює необхідний час та ресурси для його виконання. Рівень підготовки за фахом середній, свої професійні знання не покращує, та не виявляє зацікавленість до проходження військової служби у ЗСУ. У повсякденній діяльності не завжди дотримується вимог чинного законодавства. Свої думки викладає не чітко та не зрозуміло. Не може об`єктивно оцінити власну поведінку. Військові статути, настанови, функціональні обов`язки знає не в повному обсязі, свої знання не застосовує у своїй повсякденній та службовій дяльності. Не користується авторитетом серед колег. Фізично розвинений задовільно, не працює над покращенням своєї фізичної форми. Зовнішній виглях охайний. (а.с.142); Однак суд відзначає, що вона не надавалась на ознайомлення ОСОБА_4

- службова характеристика командира (складена ним у січні 2023 року, для проведення огляду військово-лікарською комісією) з якої вбачається, що ОСОБА_4 за час проходження служби в ЗСУ зарекомендував себе грамотним, дисциплінованим та працелюбним військовослужбовцем. За характером спокійний, стриманий, вміє правильно прийняти потрібне рішення. На зауваження та критику старших реагує правильно, робить при цьому адекватні висновки. При виконанні своїх функціональних обов`язків проявляє самостійність та ініціативу. Володіє високим рівнем особистості підготовкиі постійно працє. Над підвищенням своєї професійної майстерності. Втрата працездатності за станом здоровя за час проходженя служби у військовій частині НОМЕР_1 становить 60 календарних днів (а.с.154); Ця характеристика підписана і командиром ОСОБА_4 і ним самим.

І хоча на перший погляд вказані характеристики містять різні за змістом відомості щодо ОСОБА_4 , вони є взаємодоповнюючими, і тому беруться до уваги судом.

- характеристика з місця проживання ОСОБА_4 від 16.05.2023 року за якою, у період проживання на території Снятинської міської територіальної громади до відповідальності Адміністративною комісією Снятинської міської ради не притягався. Заяв, скарг та усних зауважень, звернень щодо дій за місцем проживання на громадянина ОСОБА_4 , до виконавчого комітету не надходило (а.с. 149);

- за даними досудової доповіді, ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній (а.с.46-48);

- за даними військового квитка ОСОБА_4 , він 19.03.2014 року був призваний у ЗСУ, а потім 02.03.2022 року - по мобілізації (а.с.145);

- за даними довідки про склад сім`ї, ОСОБА_4 одружений та має доньку ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.148 - довідка; а.с.150 - свідоцтво про народження);

- за даними довідки з поліції, ОСОБА_4 до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.153), на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря психіатра - не перебуває (а.с.151,152 - довідки з лікарень);

- за даними медичної характеристики, яка надана під час службового розслідування, ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в Снятинській багатопрофільній лікарні у період: з 25.11.2022р.по09.12.2022р.; з13.12.2022р. по 27.12.2022р.; з 29.12.2022р. по 12.01.2023р.; з 13.01.2023р. по 27.01.2023р. При цьому, останнього разу з діагнозом: варикозна хвороба лівої нижньої кінцівки 2 ст. в басейні ВСВ на гомілці та стегні по магістральному типу. Виразкова хвороба, фаза н/ремісії. Множинні ерозії шлунка та цибулини ДПК. Дуоденогастральний рефлекс. ГЕРХ, ерозивна форма. Хронічний криптогенний гепатит, стадія перипортального фіброзу, мінімальна активність, ГЦН-1. Гепатомелагія. Хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія (а.с.143-144);

Щодо покарання (позиції учасників справи).

Позиція прокурора. Вважав, що оскільки обвинувачений сприяв розкриттю кримінального правопорушення (дав достовірні та визнавальні покази на досудовому розслідуванні, не ухилявся від явок до слідчого) та щиро розкаявся, йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, але на 5, а строком на 6 років, оскільки обвиунвачений не виявив бажання продовжити проходити службу у Збройних Силах України.

Захисник обвинуваченого. Просив при покаранні врахувати добровільну мобілізацію обвинуваченого та наявність у нього дружини та неповнолітньої дитини.

Позиція обвинуваченого. У дебатах визнав свою вину повністю (хоча на початку судового розгляду визнавав її тільки частково). Зазначив, що вчинив негативно. І хоча знає, що може повернутись на службу і звільнитись від кримінальної відповідальності на цій підставі, не готовий до цього.

Щодо покарання (оцінка суду).

Обставин, які б виключали кримінальну протиправність діяння ОСОБА_4 або звільняли його від кримінальної відповідальності чи від покарання судом не встановлені, а тому ОСОБА_4 підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення на загальних підставах.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 за вчинене ним правопорушення (з урахуванням обсягу обвинувачення і встановлених прокурором на досудовому розслідуванні обставин та судом), що передбачені ч.1 ст. 67 КК України, відсутні.

Але має місце обставина, яка на підставі п.1 ч.1 ст.66 КК України відносяться до обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 за вчинений ним злочин, зокрема: активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки як зазначив прокурор ОСОБА_4 дав визнавальні покази одразу, до того як допитувались інші свідки, і його покази дійсно сприяли розкриттю кримінального правопорушення.

Однак суд не може погодитись із прокурором та захисником у тому, що має місце щире каяття обвинуваченого з приводу вчиненого ним злочину. Оскільки суд так і не почув належної критичної оцінки ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки та справжнього осуду обвинуваченим своєї поведінки, відсутнім було і бажання обвинуваченого усунути наслідки свого злочину, зокрема обвинувачений чітко і недвозначно заявив, що не бажає повертатись на службу у Збройні Сили України, що у сукупності прямо вказує на те, що щире каяття дійсно відсутнє. Однак суд одразу відзначає, що це не може бути автоматичною підставою для збільшення строку покарання, про що просив прокурор, з урахуванням того, що має місце обставина, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 .

Суд також враховує і те, що на утриманні обвинуваченого є неповнолітня дитина, батьком якої він являється (а.с.150). Однак суд не згоден із стороною захисту у тому, що з огляду на ч.2 ст.66 КК України є підстави для визнання такої обставини такою, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , оскільки жодного зв`язку цієї обставини із необхідністю пом`якшення покарання стороною захисту не наведено і не доведено. Так само, тобто з тих же мотивів, суд не згоден і з тим, що факт самостійного прибуття ОСОБА_4 для мобілізації у березні 2022 року може бути обставиною, яка пом`якшує його покарання.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, і суд враховує, що: покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (частина 1); покарання має на меті не тільки кару і виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (частина 2); покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (частина 3).

Разом з цим суд застосовує і положення статті 65 КК України за якими: суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (частина 1); особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень (частина 2); підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу (частина 3); більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень (частина 4).

При цьому застосовуючи вказані норми кримінального права, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, щодо правильного їх застосування, викладений ним у постанові від 26.06.2018 року у справі № 570/3743/15-к, в якій зазначається, що покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тож вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за вчинений ним злочин, передбачений ч.5 ст.407 КК України, суд виходить з наступного:

- суд враховує, що санкція ч.5 ст.407 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років;

- суд враховує положення Загальної частини КК України, які є застосовними для призначення покарання ОСОБА_4 , у цій справі та вказані судом вище і нижче за текстом;

- суд враховує конкретні обставини (що вказані у обвинуваченні, яке суд визнав доведеним), за яких ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, який за ступенем тяжкості, в силу положень ч.5 ст.12 КК України, являється тяжким злочином та кваліфікується за ч.5 ст.407 КК України;

- суд враховує, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , за вчинений ним злочин та передбачені ч.1 ст. 67 КК України, відсутні;

- обставиною, яка на підставі п.1 ч.1 та ч.2 ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує його покарання, є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення;

- ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення умисно, тобто з прямим умислом. Однак до кримінальної чи адміністративної відповідальності до цього, не притягувався;

- ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Снятин Івано-Франківської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; громадянин України; вища педагогічна освіта; одружений; на утриманні одна малолітня дитина; проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді старшого стрільця стрілецького відділеня стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат; на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває.

Таким чином, з урахуванням викладених судом обставин, які він застосовує у їх сукупності, а також тих, що викладені вище, суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити найменш суворий вид покарання, що передбачений частиною 5 статті 407 КК України, тобто позбавлення волі на мінімальний строк: 5 років.

Як вже вказував суд, і зважаючи на ч.2 ст.65 КК України підстав для призначення покарання у виді позбавлення волі на більший строк, зокрема 6 років, як просив прокурор, тобто більш суворого покарання не має. Зважаючи на особу ОСОБА_4 у цьому не має потреби, мета і завдання покарання будуть досягнуті і покаранням у виді позбавлення волі строком на 5 років. Оскільки 5 років позбавлення волі буде достатнім покаранням для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як ним самим, так і іншими особами.

Оцінка суду щодо процесуальних витрат.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 118 КПК України передбачено, що процесуальні витрати складаються з витрат, пов`язаних із залученням експертів.

А згідно з частиною 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

І хоча суд ухвалює обвинувальний вирок, в силу положень частини 2 статті 124 КПК України, оскільки сторона обвинувачення зазначила, що витрати на залучення експертів відсутні, підстав для розподілу судових витрат не має.

Оцінка суду щодо речових доказів і документів.

В силу положень частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатись до набрання рішенням законної сили. При цьому, частина 9 статті 100 КПК України прямо передбачає, як суду треба вирішити питання про долю конкретних речових доказів і документів.

Однак, в матеріалах справи речові докази відсутні, а тому суду слід тільки залишити документи у матеріалах кримінального провадження.

Оцінка суду щодо інших процесуальних питань.

З огляду на зміст обвинувального акту підстави для вирішення судом інших питань, що передбачені статтею 368 КПК України, що вирішуються судом при ухваленні вироку відсутні. Цей вирок проголошено 03.12.2024 року о 08год.45хв., але внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень із затримкою, через відсутність безперебійного електропостачання суду та некоректної і нестабільної роботи електронної системи документообігу суду.

Таким чином, на підставі всього вище викладеного та керуючись статтями 1-33,36,37,42,45-52,55,61-62,75-110,113-129,170-211,290-293,318-371,373-377,392-395,532 КПК України суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

Призначити ОСОБА_4 , за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України основне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбуття покарання: день фактичного затримання ОСОБА_4 у порядку виконання вироку.

Письмові докази - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення вироку, оскільки не викликались з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім під час його проголошення в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області.

Суддя: ОСОБА_1