Провадження № 1-кс/686/6235/24
25 липня 2024 року м. Хмельницький
ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що група осіб з числа жителів Хмельницької області, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 організували схему ухилення від мобілізації шляхом виготовлення документів про призначення групи інвалідності з подальшим безперешкодним перетином державного кордону України.
Так, за грошову винагороду ОСОБА_5 діючи за вказівкою ОСОБА_4 організує виготовлення відповідного пакету медичних документів, залучаючи при цьому знайомих лікарів до підробки медичних документів.
В подальшому ОСОБА_4 через невстановлених на даний час осіб за грошову винагороду вирішує з членами МСЕК призначення ухилянтам відповідної групи інвалідності.
Зокрема, ОСОБА_5 за попередньою змовою з медичними працівниками лікувальних закладів області виготовляє для зацікавлених осіб чоловічої статі призовного віку необхідні пакети документів про нібито наявність у останніх стійких розладів здоров`я, які є підставою для отримання інвалідності (формує т.зв. «медичні картки» з історією хвороби, фіктивні матеріали щодо нібито перебування на стаціонарному лікуванні, направлення на проходження МСЕК тощо). При цьому особи на яким виготовляється підроблена документація медичні заклади не відвідують та отримуючи замовлений пакет підробленої медичної документації розраховуються з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
В ході досудового розслідування отримано інформацію із Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 має 1/2 частки у спільній частковій власності на квартиру що за адресою: АДРЕСА_1 .
З урахуванням того, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція якої передбачає конфіскацію майна винних осіб, слідчий просить з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, накласти арешт на зазначене майно.
Слідчий в судове засідання не з`явився.
З метою забезпечення арешту майна, при розгляді клопотання слідчий суддя застосовує положення ч.2 ст.172 КПК України, згідно з якими клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.
Відповідно до ч.2 ст. 131 КПК України, одним із заходів кримінального провадження є арешт майна.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п.3, ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
На підставі ч.5 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
За положеннями частини другої статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) , розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення відповідає меті та підставам його збереження з метою унеможливлення відчуження для цілей конфіскації як виду покарання, відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цій стадії кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Як вбачається з матеріалів клопотання, 17.07.2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.
З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про відповідність клопотання слідчого вимогам ст.170-172 КПК України та наявність підстав для арешту.
Частиною 11 ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведений ризик знищення, пошкодження житла його співвласником.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя, вважає у цьому випадку співрозмірним накладення арешту на указане майно із встановленням заборони його відчуження для забезпечення можливої конфіскації як виду покарання.
Зазначений спосіб накладення арешту не призведе до надмірного втручання у право особи.
При цьому негативних наслідків, у тому числі третім особам від встановлення такої визначеної законом заборон щодо цього майна, слідчий суддя не вбачає.
З урахуванням викладеного, з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, з метою забезпечення завдання арешту, слідчий суддя приходить до переконання про можливість часткового задоволення клопотання слідчого.
Керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання слідчого СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.
У іншій частині вимог клопотання відмовити.
Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 .

Копію ухвали надіслати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя