ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м.Кривий Ріг

25.07.2024р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 15.11.2021р., яким обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ, Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , утримується в ДУ «Дніпровська УВП № 4» в м. Дніпро

визнано винуватим за ч. 1 ст. 162, за ч. 3 ст. 185 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на три роки із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Краматорськ, Донецької області, зареєстрований в АДРЕСА_2 , утримується в ДУ «Дніпровська УВП № 4» в м. Дніпро

визнано винуватим за ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 185 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на три роки із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України

за участю прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 162, за ч.3 ст. 185 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на три роки із покладенням на нього певних обов`язків, обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на три роки із покладенням на нього певних обов`язків.

Вирок суду оскаржено прокурором, яка не оскаржуючи фактичних обставин кримінальних правопорушень, доведеності винуватості обвинувачених, кваліфікації їх дій, не погодилась із призначеним обвинуваченим покаранням внаслідок м`якості;

- вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про звільнення від відбування покарання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з випробуванням, в порушення вимог закону не мотивував своє рішення, належним чином не врахував особу обвинувачених, фактичні обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, що не сприяє досягненню мети покарання, належним чином не врахував, що вчинені обвинуваченими кримінальні правопорушення відносяться до злочинів невеликої тяжкості та тяжких злочинів, основним об`єктом яких є недоторканість житла чи іншого володіння особи, а також суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів;

- зазначає, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченим покарання, не в повній мірі врахував конкретні обставини справи, а саме кількість вчинених кримінальних правопорушень, форми вини, тривалість злочинної діяльності, суму заподіяної та невідшкодованої шкоди, відомості про особи обвинувачених, які раніше були судимі за вчинення корисливих злочинів, мають не зняту та не погашену судимість, відсутність позитивних характеристик;

- наголошує, що судом першої інстанції належним чином не враховано особу обвинувачених, а саме: ОСОБА_7 має шість судимостей, частина з яких за злочини проти власності та ОСОБА_8 має три судимості за вчинення злочинів проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів, після відбуття реальної міри покарання знову вчинив злочин проти власності та у сфері незаконного обігу наркотичних засобів;

- вважає, що поза увагою суду залишилось те, що обвинувачені перебувають на обліку в наркологічному диспансері, що свідчить про зневажання обвинуваченими закону та відсутність наміру стати на шлях виправлення, а вчинення злочинів стало для них повсякденним явищем; не зважаючи на працездатний вік, жоден з обвинувачених не працевлаштований та суспільно-корисливою працею не займався;

- зауважує, що суд безпідставно ототожнив визнання вини, як пом`якшуючу покарання обставину, у виді щирого каяття, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачені, окрім визнання вини, дійсно щиро покаялись;

- наголошує, що ураховуючи тяжкість та суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинувачених, звільнення обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням за вчинення нетяжких та тяжких злочинів, є необґрунтованими, таке покарання не сприятиме досягненню його цілей, зокрема виправленню та попередженню вчинення обвинуваченими нових злочинів;

- прохає оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та неправильним застосуванням звільнення від відбування покарання з випробуванням, ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК України у виді одного року обмеження волі, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

- обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вироком Дніпровського апеляційного суду від 13.04.2023р. апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 було задоволено частково.

Вирок Краматорського міського суду Донецької області від 15.11.2021р. щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням скасовано.

Ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки, обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України - у виді позбавлення волі строком на два роки; за ч. 2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на однин рік; за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки; на підставі ч. 1ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим, остаточно призначено обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Вирок Краматорського міського суду Донецької області від 15.12.2021р. щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК України скасовано, звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. В іншій частині вирок суду залишено без змін.

Постановою колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.06.2024р. касаційну скаргу прокурора задоволено частково. Вирок Дніпровського апеляційного суду від 13.04.2023р. щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В касаційному порядку вирок Дніпровського апеляційного суду від 13.04.2023р. щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не оскаржувався.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу прокурора на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 15.12.2021р. лише щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді доповідача, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та прохав її задовольнити, позицію обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, прохав вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора за таких підстав.

Оскаржуваним вироком обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 24.02.2019р. о 17.00год. проходив повз приватного домоволодіння АДРЕСА_3 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_10 . В цей час, він звернув увагу на те, що на території даного домоволодіння відсутні ознаки присутності господарів, світла в будинку немає і в цей момент у обвинуваченого виник злочинний намір, спрямований на порушення недоторканості житла та проникнення до будинку. З цією метою він пройшов через неогороджену ділянку території вказаного домоволодіння. Після чого підійшов до жилого будинку і реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на порушення недоторканості житла, діючи умисно, незаконно, в порушення статті 30 Конституції України, через незачинені вхідні двері, незаконно проник до жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_10 , чим порушив недоторканість житла останньої.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла особи

Крім того 03.11.2019р. приблизно о 12 год., обвинувачений ОСОБА_7 знаходився за місцем свого мешкання в АДРЕСА_1 . Достовірно знаючи, що на території сусіднього буд. АДРЕСА_4 є металеві вироби, вирішив їх викрасти. Реалізуючи злочинний умисел, цього ж дня, приблизно 12 год. 10 хв. обвинувачений переліз через паркан, тим самим проник на територію будинку АДРЕСА_4 , після чого, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та він залишається не поміченим, через незаперті двері проник до приміщення сараю, який є іншим приміщенням умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав чуже майно, що належить ОСОБА_11 , а саме 6 металевих кутиків, розміром 1500x75x75x5 мм та один металевий кутик розміром 950x75x75x5 мм, загальною масою 89 кг, вартістю 378,25грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток на вказану суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Крім того 21.01.2019р., приблизно о 00 год. 30 хв. обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знаходились біля домоволодіння в АДРЕСА_5 . де у них виник злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна. Реалізуючи спільний злочинний умисел спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна обвинувачені за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, перелізли через паркан, що огороджує вказану територію домоволодіння, тим самим проникли на територію двору даного домоволодіння. Далі, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , через вікно, проникли до приміщення сараю, який розташовувався на території вказаної дільниці домоволодіння, що є іншим приміщенням, де викрали чуже майно, яке належить ОСОБА_12 , а саме: лом чорного металу, загальною вагою 26,4 кг, вартістю 134,90грн.; форми для запікання хліба у кількості трьох штук, вартістю 181,75грн.; сковороду чавунну с двома ручками, вартістю 381,67грн.; мішок полімерний на 50 кг, вартістю 3,83грн.. Після чого обвинувачені з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись в подальшому викраденим майном на свій розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 702,15грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як повторне викрадення чужого майна, скоєне за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Вирок оскаржений прокурором в частині призначення покарання, яке на думку прокурора, є м`яким, фактичні обставини справи, кваліфікація вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, доведеність його винуватості в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому вирок відповідно до вимог ст. 404 КПК України переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюються учасниками провадження і підтверджується сукупністю доказів, дослідженими судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного обвинуваченому покарання, а саме із застосуванням вимог ст. 75 КК України, слушними та наголошує наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з вказаної мети та принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На думку суду апеляційної інстанції вказаних вимог закону про кримінальну відповідальність суд першої інстанції не дотримався.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а також його особу, який раніше судимий, офіційно не працює, перебуває на обліку в наркологічному диспансері з синдромом залежності від вживання алкоголю, дітей на утриманні не має, за місцем проживання характеризується формально.

Суд першої інстанції також зазначив, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 розкаявся у вчиненому, вказавши, що він повністю змінив стиль життя, у нього змінились пріоритети, на даний час для себе зробив відповідні висновки, працює неофіційно, не зловживає алкогольними напоями, приймав участь у діяльності релігійної громадської організації "Добра звістка". За час перебування в громадській організації позитивно зарекомендував себе.

Відповідно до висновку досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , орган пробації не виключає можливість виконання покарання у громаді за умови здійснення за обвинуваченим нагляду та застосування соціально-виховних заходів.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав його щире каяття, сприяння розкриттю злочинів, що виразилося в каятті та наданні обвинуваченим викривних щодо себе свідчень, які повністю відповідали обставинам вчинення кримінальних правопорушень, сприяли їх розкриттю. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності та маючи непогашену судимість на шлях виправлення не став, повторно вчинивши нові умисні кримінальні правопорушення, але обвинувачений запевнив суд у своїх намірах вести в подальшому законослухняний спосіб життя та не вчиняти кримінальних правопорушень, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, своєю нинішньою поведінкою та способом життя, в тому числі участю в діяльності релігійної громадської організації, стверджує, що він може і бажає стати на шлях виправлення. Крім того суд врахував обставини вчинення кримінальних правопорушень, нейтральну позицію потерпілих а також те, що з моменту вчинення останнього злочину пройшло більше двох років, будь-які відомості про те, що обвинувачений вчинив нове кримінальне правопорушення або був притягнутий до адміністративної відповідальності матеріали справи не містять, як і не надано таких даних стороною обвинувачення.

Врахувавши наведене вище суд першої інстанції вважав, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без позбавлення волі, та дійшов висновку про доцільність призначення обвинуваченого ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі за сукупністю злочинів та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши максимальний іспитовий строк, що на думку суду є достатнім для досягнення мети покарання.

Суд апеляційної інстанції дослідивши фактичні обставини справи та відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності вироку щодо обвинуваченого в частині звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, є слушними.

Суд апеляційної інстанції вважає призначення обвинуваченим покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України не відповідає вимогам процесуального закону та приписам Постанови ПВСУ №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Відповідно до п. 1 вказаної постанови при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України,а саме: враховувати характері ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину,особу засудженого та обставини справи,що пом`якшують обтяжують відповідальність,оскільки саме через останні реалізується принцип законності,справедливості,обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження вчинення ними нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року(зі змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

На думку суду апеляційної інстанції вказаних вимог закону судом першої інстанції належним чином не було дотримано.

При призначенні покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі взяв до уваги відомості про особи обвинуваченого, а саме обвинувачений ОСОБА_7 був засуджений шість раз, у тому числі і за злочини проти власності. Також належним чином не враховано, що обвинувачений перебуває на обліку в наркологічному диспансері, що підтверджує небажання обвинуваченим дотримуватись закону та прагнення ставати на шлях виправлення. Не зважаючи на працездатний вік, обвинувачений ОСОБА_7 не працевлаштований та суспільно-корисливою працею не займався, засобом особистого існування та збагачення обрав вчинення кримінальних правопорушень.

Наведені вище обставини суд першої інстанції належним чином не врахував та надав належної оцінки, що вплинуло на правильність та законність призначення покарання

Зі змісту ст. 75 КК убачається, що застосування закріплених у ній правил - звільнення від відбування покарання з випробуванням - допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження, виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства. Застосування судом ст. 75 КК має бути належним чином умотивовано.

За матеріалами провадження, суд першої інстанції, призначаючи покарання, визнав як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченим, те, що вони щире розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину

Вказані вище обставини у своїй сукупності суд першої інстанції вважав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_13 , його відношення до вчиненого, беручи до уваги наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції вирішив, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливе без ізоляції його від суспільства, і, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для їх виправлення і запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень, звільнив від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Суд апеляційної інстанції, ретельно перевіривши доводи сторони обвинувачення, дійшов висновку, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання не в повній мірі врахував тяжкість вчинених обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, дані про його особу, який вчинив корисливі тяжкі злочин, його поведінку та участь, значну суспільну небезпечність вчиненого, яка полягала у посяганні на право власності, не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого та обставини вчинених злочинів, що свідчить про незаконність та необґрунтованість вироку в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням, та є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України є слушними та підлягають задоволенню у обсязі апеляційних вимог, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Крім того суд апеляційної інстанції вбачає, що обвинувачений ОСОБА_7 вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2023р. засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки за ч. 3 ст. 185 КК України, яке вчинив 13.12.2021р., тобто після ухвалення оскаржуваного вироку, що є підставою для застосування вимог ст. 71 КК України при призначенні остаточного покарання, проте суд апеляційної інстанції не має апеляційного поводу для застосування вимог ст. 71 КК України при призначенні обвинуваченому покарання з урахуванням вимог ст. 404 КПК України, оскільки це погіршить становище обвинуваченого, та прокурор з тих самих підстав та відповідно до вимог ст. 403 КПК України не має права на подання відповідних змін до апеляційної скарги.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 15.11.2021р., яким обвинуваченого ОСОБА_7 , визнано винуватим за ч. 1 ст. 162, за ч.3 ст. 185 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на три роки із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України задовольнити.

Вирок Краматорського міського суду Донецької області від 15.11.2021р., яким обвинуваченого ОСОБА_7 , визнано винуватим за ч. 1 ст. 162, за ч.3 ст. 185 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на три роки із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 :

- за ч. 1 ст. 162 КК України покарання у виді обмеження волі строком на один рік;

- за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_7 за цим вироком рахувати з дня приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили після його проголошення, та може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді