УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/782/24

1-кп/609/79/2024

13 вересня 2024 року

Шумський районний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

під час проведення судового засідання в залі суду в м. Шумськ, в режимі відеоконференції, з розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 14 лютого 2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 -

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Шумського районного суду Тернопільської області перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 14 лютого 2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

13.09.2024р. прокурор Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_7 звернувся із клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 . мотивуючи його тим, що ухвалою судді Шумського районного суду Тернопільської області від 18 липня 2024 року строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжено до 13 вересня 2024 року. ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Метою продовження застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України) та вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п.5 ч.1 ст.177 КПК України).

Інший запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 , відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються. До того ж, немає беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені п.1,3 та 5, ч.1 ст.177 КПК України.

Крім цього, враховуючи зазначені обставини, а також відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України з врахуванням того, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства, тому є підстави не визначати розміру застави у даному кримінальному провадженні.

На даний час відсутні відомості, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_4 під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив задовольнити подане клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з мотивів викладених у клопотанні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , та його захисник адвокат ОСОБА_6 не заперечили щодо клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням думки обвинуваченого та його захисника суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.331КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України, якими суд керується в порядку вимог ч.2 ст.331 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, та не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан.

Частина 2 статті 177 цього Кодексу передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженню; перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється обвинувачується.

Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що він не має постійного місця праці, має постійне місце проживання, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей немає. В силу ст.89 КК України раніше не судимий.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, який відноситься до особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі (враховуючи вимоги ч.3 ст.68 КК України - до десяти років позбавлення волі).

Прокурор, звертаючись з клопотанням про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, довів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, наявність достатніх даних, що існує ризик, того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Так, ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді виключно позбавлення волі, на строк до 15 років (враховуючи вимоги ч.3 ст.68 КК України - до десяти років позбавлення волі).

Відповідно альтернативної міри покарання немає. Таким чином, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, ОСОБА_4 може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Ризиком того, що обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні є те, що свідки, які були допитані під час досудового розслідування, в повному обсязі не допитані в суді, перелік свідків та їх дані відомі обвинуваченому. Крім того, ОСОБА_4 може здійснити тиск на потерпілого ОСОБА_8 .

Ризиком того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється є те, що підозрюваний немає постійного місця праці, немає стабільного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення корисливих злочинів, з метою отримання коштів. ОСОБА_4 раніше вчиняв кримінальні правопорушення та перебуваючи на волі може продовжити свої протиправні дій.

Вищевикладені обставини кримінального провадження свідчать про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 є виправданим заходом, оскільки є чіткі ознаки того, що перебуваючи на волі обвинувачений може ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому справжній інтерес суспільства полягає у забезпеченні законності та запобіганні порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого на свободу.

При вирішенні клопотання щодо продовження обвинуваченому заходу забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Статтею 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. «Про взяття під варту до суду» зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що вищевказані обставини, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевикладеним ризикам, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а тому суд не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, оскільки будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено та вважає за необхідне продовжити застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Окрім цього, у зв`язку із наявністю обставин, передбачених п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд не вбачає підстав для визначення обвинуваченому застави у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 369, 371 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном до двох місяців, тобто до 23 год. 59 хв. 11 листопада 2024 року, без визначення розміру застави, відповідно до п.1 ч.4 ст.83 КПК України.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , його захиснику та прокурору, а також направити уповноваженій службовій особі в місця ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1