Провадження №11-кп/801/1028/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

особи, до якої застосовано

примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02.08.2024, якою відмовлено в задоволенні заяви директора КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» про припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 ,

встановив:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.08.2024 відмовлено в задоволенні заяви директора КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» про припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 порушує питання скасування вказаної ухвали та задоволення заяви директора КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» про припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 . Захисник вважає, що суд помилково не взяв до уваги твердження ОСОБА_7 про те, що він самостійно зможе купувати ліки та вживати їх без нагляду. Крім того, суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_7 усвідомлює свої дії, керує ними та зобов`язується продовжувати лікування, а його психічний стан покращився.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника та особи, до якої застосовано примусові заходи медичного характеру на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали контрольного провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку.

Статтею 95 КК України передбачено, що продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заході.

Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу.

Згідно з ч. 3 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» питання про продовження, зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу та виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру чи якщо особа видужала.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 26.05.2023 до ОСОБА_7 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.03.2024, ОСОБА_7 продовжено застосований примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації у заклад з надання психіатричної допомоги з звичайним наглядом.

З висновку комісії лікарів-психіатрів №41 від 08.07.2024 вбачається, що на даний час ОСОБА_7 має діагноз: параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, змішаний (параноїчний, психопатопобідний) дефект. На фоні тривалої медикаментозної терапії в поєднані із реабілітаційними заходами психічний стан пацієнта значно покращився до стабільного. ОСОБА_7 неодноразово госпіталізовувався на стаціонарне лікування в психіатричне відділення з 2020 року по 2022 рік у зв`язку з погіршенням психічного стану та відмовою від вживання ліків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про припинення застосування примусових заходів медичного характеру дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Частиною 3 статті 95 КК України закріплено, що у разі припинення застосування примусових заходів медичного характеру через змінення психічного стану особи на краще, суд може передати її на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом.

При вирішенні питання про припинення застосування примусових заходів медичного характеру вирішальним є вирішення питання про доцільність припинення застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги та застосування надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку або ж передача ОСОБА_7 на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом.

На думку апеляційного суду, матеріалами справи не обґрунтовано можливості передачі ОСОБА_7 на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом, оскільки він проживає із матір`ю, яка на даний час перебуває на лікуванні у нейрохірургічному відділенні у місті Вінниця та не зможе здійснювати нагляд за прийомом ліків сином.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 самостійно вживати ліки та купувати їх не зможе внаслідок наявного захворювання, а у матеріалах справи наявні докази про те, що він вже відмовлявся вживати ліки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість припинення застосування примусових заходів медичного характеру, дані про особу ОСОБА_7 , наявність ризиків та прийняв судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 420 КПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02.08.2024, якою відмовлено в задоволенні заяви директора КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» про припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили із дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4