УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженого слідчого ТУ ДБР в м. Києві у кримінальному провадженні № 620 2321 001 200 007 24 щодо не вчинення процесуальних дій,

в с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженого слідчого ТУ ДБР в м. Києві у кримінальному провадженні № 620 2321 001 200 007 24 щодо не вчинення процесуальних дій.

На обґрунтування доводів скарги заявник зазначає, що слідчими Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 620 2321 001 200 007 24 від 25.09.2023 за ч.3 ст.382 КК України, за заявою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4

04.04.2024 в рамках вказаного кримінального провадження адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 було подано клопотання до ТУ ДБР розташованого в м. Києві про надання інформації щодо ходу досудового розслідування.

22.04.2024 на адресу адвоката надійшла постанова слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР розташованого в м. Києві ОСОБА_5 про відмову у задоволенні вищевказаного клопотання.

В той же час, адвокат просить зобов`язати зобов`язати уповноваженого слідчого ТУ ДБР у кримінальному провадженні № 620 2321 001 200 007 24 повторно розглянути клопотання та надати інформацію, зазначену у вказаному клопотанні.

В судове засідання адвокат не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином та завчасно.

Уповноважений слідчий ТУ ДБР в м. Києві, будучи належним чином повідомлений до суду не прибув.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що зазначено у ст. 26 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, а саме:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником;

3) рішення слідчого, дізнавача, про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача, про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що слідчими Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 620 2321 001 200 007 24 від 25.09.2023 за ч.3 ст.382 КК України, за заявою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4

04.04.2024 в рамках вказаного кримінального провадження адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 було подано клопотання до ТУ ДБР розташованого в м. Києві про надання інформації щодо ходу досудового розслідування.

При цьому в матеріалах скарги наявна постанова слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР розташованого в м. Києві ОСОБА_5 від 13.04.2024 про відмову у задоволенні клопотання, яка була надіслана на адресу адвоката 22.04.2024 про, що також зазначається у сказі.

Отже, як вбачається зі змісту скарги та доданих до неї матеріалів, адвокатом ОСОБА_3 оскаржується бездіяльність слідчогоу кримінальному провадженні № 620 2321 001 200 007 24 від 25.09.2023, що полягає у не вчиненні певних процесуальних дій, що не відноситься до слідчих (розшукових дій), негласних слідчих (розшукових) дій, а тому означена захисником бездіяльність не може бути оскаржена до слідчого судді, а відтак слідчий суддя не наділений повноваженнями щодо скасування такого рішення слідчого.

Таким чином, адвокат ОСОБА_3 звертається до слідчого судді із скаргою на рішення прокурора, яке не підлягає вирішенню в порядку ст.303 КПК України.

В той же час, вимоги скарги в частині зобов`язати уповноваженого слідчого повторно розглянути клопотання та надати інформацію, зазначену у вказаному клопотанні, також не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Положення ст. 40 КПК України прямо вказують, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Так, частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 55 Конституції України, гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Разом з тим, чинним законодавством не передбачено повноважень слідчого судді надавати оцінку діям слідчого, визнавати його дії неправомірними, надавати вказівки щодо вчинення тих чи інших конкретних процесуальних дій, за виключенням випадків, що прямо передбачені законом, чи вчинення тих чи інших конкретних слідчих (розшукових) дій під час розслідування кримінального провадження, за виключенням випадків, що прямо передбачені законом, тощо. Більш того, спроба вчинення таких дій з боку суду була б невиправданим втручанням в роботу органу досудового розслідування в цілому, та в заплановану слідчим стратегію досудового розслідування, що прямо суперечить принципу диспозитивності.

Таким чином, адвокат ОСОБА_3 звертається до слідчого судді із скаргою на рішення слідчого, яка не підлягає вирішенню в порядку ст.303 КПК України, а тому слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги адвоката.

Керуючись ст.ст. 2, 18, 24, 26, 303, 304, 309 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженого слідчого ТУ ДБР в м. Києві у кримінальному провадженні № 620 2321 001 200 007 24 що полягає у не вчиненні процесуальних дій.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя