Провадження № 1-кс/686/9385/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000491,

встановив:

07.11.2024 р. прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке 06.11.2024 р., у ході проведення, у період часу з 07 год. 30 хв. до 09 год. 00 хв., обшуку у домоволодінні, що по АДРЕСА_1 , було тимчасово вилучене у ОСОБА_3 , а саме на: мобільний телефон марки «Redmi 8», ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 ; банківську карту Приват Банк № НОМЕР_3 ; грошові кошти - 36 купюр номіналом по сто доларів США (серії та номера: РЕ20826631С; LB46909857W; LB01074565J; PF53966684H; LF11550335L; PF73810871P; PF73810869P; PF73810870P; PF27494198P; НЕ43312933А; РВ85733112М; FF65019297A; DB02000654A; FG19842807A; PG71408243В; НА97131753А; КВ65256392Е; КЕ13584130В; PL67171407A; РВ36534282К; МВ07276523М; РВ66301823В; PF75089986P; PD90207450C; K378491367G; HD13368788B; КВ88252593М; HL03513034E; HL50361380F; HL50361385F; KB89503571N; HB35168256R; KF07470569B; РЕ20826634С; MD87937775A; РК17942355Н) та 12 купюр номіналом тисяча гривень (серії та номера: АС9291064; АС1803052; АС9291077; АС9291078; АС9291065; АС9291074; АС9291063; АС1803916; АС9291079; АСІ 803928; АС9291062; АС 1803926); мобільний телефон марки «S-TELL», ІМЕІ НОМЕР_4 , ІМЕІ НОМЕР_5 ; картку-тримач з номером мобільного телефону НОМЕР_6 ; банківську карту Приват Банк № НОМЕР_7 ; банківську карту Приват Банк № НОМЕР_8 ; мобільний телефон марки «Хіоmі»; мобільний телефон марки «Nokia», ІМЕІ НОМЕР_9 .

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Зі змісту ч.3 ст.170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане прокурором клопотання не відповідає. Так, у поданому клопотанні прокурор не аргументує достатнім чином, які підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна у вказаному кримінальному провадженні наявні, відсутнє належне обґрунтування, яке значення має майно, як речові докази та які обставини (з тих, що відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню), за допомогою цих доказів, можливо довести у кримінальному провадженні № 0000491, досудове розслідування у якому здійснюється по фактам вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, а відтак, яка необхідність у накладенні арешту саме на це майно. В цьому контексті наявність постанови слідчого про визнання майна, яке, очевидно, в ході обшуку не оглядалось, речовими доказами, в якій також відсутня належна аргументація щодо висвітлення ознак речових доказів, не є визначальним юридичним фактом для оцінки відповідності речей вимогам ст.98 КПК України. При цьому, слідчий суддя звертає увагу на ту обставину, що до клопотання не було долучено будь-яких матеріалів, на підтвердження факту використання вилученого в ході обшуку майна, саме при виконанні певною особою об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, з метою підтвердження зазначеного прокурором факту про використання вилученого майна саме, як знаряддя кримінального правопорушення. З огляду на те, що докази перерахування грошових коштів з банківських рахунків орган досудового розслідування може отримати з дотриманням вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність», прокурором у клопотанні також не наведено, яка є необхідність в накладенні арешту на банківські платіжні картки, які лише пов`язані з рахунками, що належать держателям карток, проте власником таких карток є банки-емітенти, що випустили картки.

Не зазначає прокурор у клопотанні, на чиє майно він просить накласти арешт (кому дійсно належать вилучені під час обшуку речі), хоча мав би зазначити конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. Також, до клопотання прокурором долучено копію протоколу обшуку, який був проведений в означеній квартирі, однак, документів, які б підтверджували належність цієї квартири певним особам, до матеріалів клопотання не долучено.

Не конкретизує прокурор майно, на яке він просить накласти арешт, зокрема, не вказує індивідуальних ознак вилученого під час обшуку мобільного телефону марки «Хіоmі».

Крім того, у клопотанні прокурора не йдеться про необхідність проведення з усім вилученим під час обшуку майном конкретних слідчих дій, що виправдовувало б таке втручання в права та інтереси власника чи власників майна, як застосування арешту майна, потребами досудового розслідування. Не наведено у клопотанні прокурора й про існування обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України, та не зазначено про те, яка є необхідність у встановлені заборон відчуження, розпорядження та користування майном, на яке просить накласти арешт прокурор.

До клопотання прокурором долучено лише витяг з ЄРДР (на 2 арк.), а також копії: протоколу обшуку (на 6 арк.); постанови про визнання та приєднання в якості речового доказу (на 4 арк.); протоколу огляду предметів (на 2 арк.), інших документів, якими б прокурор міг обґрунтувати свої доводи, в тому числі й на підтвердження того, що всі, з вилучених в ході проведення вказаного обшуку, речі, мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, прокурором до клопотання долучено не було. В тому числі, не долучає до свого клопотання прокурор будь-яких доказів, які б надали можливість слідчому судді перевірити законність вилучення майна, на яке просить накласти арешт прокурор (ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку), а також доказів, на підтвердження факту набуття вилучених коштів саме кримінально-протиправним шляхом.

Також, у відповідності до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Однак, матеріали поданого прокурором клопотання не містять актуальних контактних даних осіб, яким належить майно, на яке просить накласти арешт прокурор, що позбавляє слідчого суддю можливості повідомити вказаних осіб про час і місце розгляду справи у передбачений законом строк.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором, із зазначенням у розрізі кожного вилученого предмету їх ознак речових доказів, визначених ст.98 КПК України, значення для кримінального провадження, мети накладення арешту, визначеної ст.170 КПК України, кому в дійсності належить вищевказане майно, обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України, з долученням документів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України, слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає поверненню ініціатору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000491, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя