Справа № 346/6229/24
Провадження № 1-кп/346/728/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 16.10.2024 року за № 0000078, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лючки, Косівського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України,одруженого, не працєю, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 200 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений, усвідомлюючи незаконність своїх дій, 04 квітня 2024 року знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , приблизно з 10 год. 18 хв. до 10 год. 53 хв., діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення та отримання незаконних (неконтрольованих державою) доходів, не маючи ліцензії (дозволу) Національного банку України, надав послуги з обміну (вводу, виводу) заборонених електронних грошей шляхом використання забороненої платіжної системи «WebMoney Transfer», при цьому порушив положення п. 14, п.27, п.28 ст.1, п.1, п.2, п.3, п. 13 ст.10 Закону України «Про платіжні послуги» та «Положення про випуск електронних грошей та здійснення платіжних операцій з ними», що затверджено Постановою Правління Національного банку України № 210 від 29 вересня 2022 року, якими визначено правові вимоги щодо випуску та використання електронних грошей в Україні.

Відповідно до п. 22 «Положення про випуск електронних грошей та здійснення платіжних операцій з ними», відповідно до постанови Національного банку України № 18 від 24 лютого 2022 року «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану»: п. 151 заборонено: п.п. 1 зарахування коштів на рахунки клієнтів фізичних осіб за переказами, ініційованими з використанням електронних платіжних засобів, емітованих учасниками (учасниками, що здійснюють свою діяльність на території Російської Федерації та Республіки Білорусь) міжнародних карткових платіжних систем (платіжних систем, які зареєстровані Національним банком України та відомості щодо яких унесені до Реєстру платіжних систем, систем розрахунків, учасників цих систем та операторів послуг платіжної інфраструктури); п.п. 2 приймати в Україні електронні платіжні засоби (уключаючи перекази, здійснення розрахунків та видачу готівки), емітовані учасниками (учасниками, що здійснюють свою діяльність на території Російської Федерації та Республіки Білорусь) міжнародних карткових платіжних систем (платіжних систем, які зареєстровані Національним банком України та відомості щодо яких унесені до Реєстру платіжних систем, систем розрахунків, учасників цих систем та операторів послуг платіжної інфраструктури).

Рішеннями Ради національної безпеки і оборони України «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 14 травня 2021 року, введених в дію Указом Президента України від 21 травня 2021 № 203/2021, та «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введених в дію Указом Президента України від 22 травня 2024 № 340/2024, застосовано ряд обмежувальних заходів відносно УАБ «ДІД Белтік» (« ІНФОРМАЦІЯ_2 »), Литовська Республіка, АДРЕСА_2 , яке є власником та адміністратором платіжної системи «WebMoney Transfer», що виразилися у повному припиненні та забороні її діяльності на території України.

Відповідно до введених в дію санкцій відносно «WebMoney» Національним банком України скасовано реєстрацію внутрішньодержавної системи розрахунків, відкликано (анульовано) ліцензії на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків, скасовано реєстрацію учасника платіжних систем, скасовано реєстрацію оператора послуг платіжної інфраструктури.

Обвинувачений ОСОБА_4 , з метою отримання незаконного доходу за надання послуг обміну (вводу, виводу) заборонених електронних грошей, діючи без ліцензії (дозволу) Національного банку України на обмін та переказ коштів у національній валюті, без відкриття рахунків та не будучи комерційним агентом з розрахунків у сфері використання електронних грошей, використовуючи можливості веб-ресурсу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », на якому за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 було розміщено заявку на придбання електронних коштів - « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (різновид заборонених електронних грошей) у сумі від 5 до 200,48 за гривню, а саме надається послуга з обміну, вводу, виводу електронних коштів через заборонену платіжну систему «WebMoney Transfer» 04 квітня 2024 року здійснив обмін (ввід, вивід) 6600 грн. у WMZ, а саме о 10 год. 43 хв. отримав вказані кошти на банківську карту № НОМЕР_1 , яка належить його дружині ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від ОСОБА_7 з банківської картки № НОМЕР_2 . Після чого, ОСОБА_4 з електронного гаманця забороненої платіжної системи «Webmoney Transfer» № НОМЕР_3 здійснив переказ заборонених електронних грошей в розмірі 150 (сто п`ятдесят) одиниць в номіналі «WMZ» на електронний гаманець ОСОБА_7 № Z13.

Обвинувачений ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправність своїх дій, використав заборонену платіжну систему «Webmoney Transfer» та здійснив обмін (ввід, вивід) заборонених електронних грошей «WMZ».

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 200 КК України, як неправомірне використання електронних грошей.

Під час досудового розслідування, а саме 07.11.2024 року між прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримування публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , та обвинуваченим укладено угоду про визнання винуватості. Цю угоду підписано також захисником обвинуваченого.

Відповідно до цієї угоди обвинувачений зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні зазначеного злочину, відповідно до якого обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті. Сторони також узгодили, що за скоєння даного кримінального правопорушення обвинуваченому буде призначено покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень 00 копійок.

Прокурор вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України, просить угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 , узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Обвинувачений підтримав угоду про визнання винуватості і просить суд затвердити її. При цьому він пояснив, що укладення угоди є цілком добровільним, обвинувачений повністю розуміє характер обвинувачення, вид покарання, наслідки невиконання угоди. Не заперечує проти призначення йому узгодженого сторонами покарання. Також обвинуваченому роз`яснено обмеження щодо права оскарження вироку та інші наслідки, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Захисник зазначив, що угода відповідає вимогам кримінального процесуального кодексу та є всі підстави для затвердження угоди про визнання винуватості. Просить суд при призначенні покарання вирішити питання про розстрочення вироку, враховуючи матеріальне становище ОСОБА_4 та перебування на його утримання двох неповнолітніх дітей.

Вирішуючи питання про затвердження угоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 2 статті 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Згідно з правилами ч. 4 вказаної статі угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином.

Статтею 472 КПК України передбачено, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Судом встановлено, що вказані обставини знайшли своє відображення в розглядуваній угоді про визнання винуватості.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст. 200 КК України є правильною.

При цьому суд з`ясував, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Взяті обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання є можливими для виконання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що умови вказаної угоди відповідають вимогам закону, угода не суперечить інтересам суспільства, не порушує законні права, свободи та інтереси сторін чи інших осіб, а також відсутні інші підстави для відмови в затвердженні даної угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, а тому її слід затвердити. і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання, яка визначена із врахуванням загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

При узгодженні покарання, сторонами враховано обставини, згідно ст.ст. 66, 67 КК України, ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Зокрема, обтяжуючих покарання обставин, передбачених ст. 67 КК України, не встановлено.

Пом`якшуючими покарання обставинами згідно зі ст. 66 КК України є щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, перебування на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 КК України з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

Враховуючи майновий стан обвинуваченого, те що на утриманні у нього перебуває двоє неповнолітніх дітей, суд вважає за можливе виплату штрафу розстрочити.

Необхідності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 374, 469, 470, 472- 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 07.11.2024 року між прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримування публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченим (підозрюваним) ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 200 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у вигляді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень 00 копійок.

На підставі ч. 4 ст. 53 КК України розстрочити сплату штрафу на 6 (шість) місяців, встановивши суму виплати штрафу в розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень щомісячно(до останнього числа відповідного місяця), починаючи сплату з наступного місяця за місяцем, в якому цей вирок набирає законної сили.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2024 року - скасувати.

Речові докази: ноутбук Asus S/N: НОМЕР_4 , S/N: JF9CR541NC-G0057; мобільний телефон Redmi, IMEI: НОМЕР_5 ; мобільний телефон Redmi Note 7, IMEI: НОМЕР_6 , з сім картами, номери НОМЕР_7 , НОМЕР_8 ; банківську картку «Універсальна» № НОМЕР_1 - після набрання вироком законної сили повернути володільцю ОСОБА_4 .

У випадку невиконання угоди про визнання винуватості прокурор протягом встановлених законом строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вчинення даного злочину має право звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку.

На вирок може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку неподання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після закінчення встановлених строків апеляційного оскарження.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

- обвинуваченим - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою та сьомою статті 474 КПК України , в тому числі не роз`яснення обвинуваченому наслідків укладення угоди;

- прокурором - виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя: ОСОБА_1