УХВАЛА

16 липня 2024 року

м. Київ

справа № 759/17374/21

провадження № 51-3523ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 березня 2024 року щодо нього,

установив:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року ОСОБА_4 призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна;

- за ч. 3 ст. 289 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 березня 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень у касаційному порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

До Верховного Суду 10 липня 2024 року надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 , яка містить клопотання засудженого про поновлення строк на касаційне оскарження судових рішень. Так, вказуючи на причини його пропуску, засуджений посилається на те, що отримав ухвалу апеляційного суду у травні 2024 року. Однак матеріали провадження не містять підтвердження дати отримання засудженим ухвали суду апеляційної інстанції.

Вказана обставина позбавляє суд касаційної інстанції можливості встановити поважність причини пропуску строк.

Отже, ОСОБА_4 необхідно підтвердити інформацію щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Засудженому також необхідно врахувати та виконати вимоги до касаційної скарги, визначені статтею 427 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Так, в порушення п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі засуджений, хоч і вказує на те, що йому призначено занадто суворе покарання, яке є явно несправедливим, проте не обґрунтовує таку свою позицію з огляду на ст. 414 КПК України.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень з підстав суворості призначеного покарання, особі, яка подає касаційну скаргу, необхідно вказати на конкретні обставини, які, на її думку, свідчать про явну несправедливість покарання через його суворість.

Крім того, засуджений у касаційній скарзі фактично зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, не погоджується з оцінкою судом доказів, що вважає істотним порушення кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, проте відповідно до статей 433, 438 КПК України ці обставини не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Також, як вбачається з поданої касаційної скарги, автор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та не погоджується з кваліфікацією його дій за ч. 3 ст. 289 КК України, проте не вказує які норми матеріального і процесуального права були порушені судом при кваліфікації його дій та не наводить обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень.

Зокрема у поданій скарзі засуджений не зазначає, у чому полягає незаконність ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення закону, в силу ст. 419 КПК України, на його думку, було допущено цим судом, які доводи його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Отже, касатор має зазначити прохання щодо судових рішень з урахуванням повноважень касаційного суду, передбачених ст. 436 КПК України, а зазначені ним вимоги не узгоджується із вказаними повноваженнями суду касаційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху касаційну скаргу, надавши засудженому строк для усунення недоліків.

Слід зазначити, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження колегії суддів стосувалися змістовної частини скарги або шляхом подання додаткових документів, якщо скаржник у порушення вимог КПК України, не надав усіх документів, які мають подаватися разом із касаційною скаргою.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції у порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.

Водночас, враховуючи невідповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК України роз`яснити, що для складання та подання касаційної скарги засуджений може скористатись правовою допомогою. Для одержання правової допомоги засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Залишити касаційну скаргузасудженого ОСОБА_4 без руху.

Встановити ОСОБА_4 п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3