Справа № 638/7891/24
Провадження №1-кп/638/1511/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова кримінальне провадження №0000271 від 25.03.2024 року стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Великий Бурлук Харківської області, громадянки України, незаміжньої, не працевлаштованої, із середньою освітою, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

26.01.2024 року Київським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України на 1 рік;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, -

встановив:

24 березня 2024 року, точний час в ході судового розгляду не встановлено, за допомогою всесвітньої мережі «Інтернет» через телеграм канал « ІНФОРМАЦІЯ_2 », діючи умисно, всупереч ст.14 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» №863 від 08.07.1999 року, а також ст.2 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів за зловживання ними» №62/95ВР від 15.02.1995 року, замовила у невстановленої в ході досудового розслідування особи, для особистого вживання без мети збуту, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Після чого, 24.03.2024 року у невстановлений в ході судового розгляду час, але не пізніше 13 годин 07 хвилин, ОСОБА_5 отримала від невстановленої в ході судового розгляду особи через чат-бот « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на додаток «Telegram» повідомлення з реквізитами та координатами замовлення. Після чого, прибувши на вказане в повідомленні місце, ОСОБА_5 забрала особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, тим самим незаконно придбала та почала зберігати вказану речовину з метою особистого вживання без мети збуту.

У цей же день, 24.03.2024 року близько 13 годин 07 хвилин ОСОБА_5 , знаходячись на відкритій ділянці місцевості за адресою: АДРЕСА_2 , повідомила, що має при собі два згортки, обмотані ізоляційною стрічкою чорного кольору, всередині яких знаходиться особливо небезпечна психотропна речовина - PVP. У подальшому під час проведення огляду місця події у період часу з 13 години 55 хвилин по 14 годину 02 хвилини за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_5 добровільно дістала з внутрішньої кишені своєї сумки та добровільно видала два згортки, обмотані ізоляційною стрічкою чорного кольору, в яких згідно висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України за експертною спеціальністю 8.6. «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» №СЕ-19/121-24/8793-НЗПРАП від 02.04.2024 року міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP, маса якої в перерахунку на масу наданої на дослідження речовини складає 2,6579 г., 2,4472г., що згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 «Про невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», відносяться до великих розмірів.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому їй обвинуваченні визнала повністю, щиро покаялась у скоєному злочині та щодо обставин вчинення кримінального правопорушення пояснила як зазначено вище, що у березні 2024 року придбала через Інтернет психотропну речовину PVP для особистого вживання, яку зберігала при собі та в подальшому того ж дня добровільно видала співробітникам поліції.

Винність обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст.349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_5 у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин у великих розмірах, без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за ст.309 КК України та кваліфікує її дії за ч.2 ст.309 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України - є нетяжким злочином, відомості про особу винної, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше судима, вчинила кримінальне правопорушення під час іспитового строку, незаміжня, не працевлаштована, з середньою освітою, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «МПНД №3» ХМР не зверталась, згідно досудової доповіді Салтівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середній.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченій суд призначає покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Отже, з урахуванням вказаних обставин, відомостей про особу обвинуваченої, того, що вона щиро розкаялась у вчиненому кримінальному правопорушенні, приймаючи до уваги наявність обставини, що пом`якшує її покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також того, що вона, маючи непогашену судимість за вчинення умисного кримінального правопорушення, вчинила умисний нетяжкий злочин протягом іспитового строку за попереднім вироком, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_5 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень можливе лише з призначенням покарання за ч.2 ст.309 КК у виді позбавлення волі. Водночас, суд з урахуванням встановлених обставин не вбачає підстав для застосування положень статті 75 КК України. Суд дійшов висновку, що призначення такого покарання буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченої та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої, які створять у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не затримувалась та під вартою не трималась, відносно неї також не застосовано інший запобіжний захід.

Оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченій ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, яке вона має відбувати реально, з метою виконання вироку, забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченої ухилитися від суду, ризик чого значно підвищується в умовах введеного в Україні воєнного стану, обвинуваченій слід застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування - підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Київського районного суду м.Харкова від 26.01.2024 року, до призначеного покарання за даним вироком із застосуванням положень ст.72 КК України, згідно якої одному дню позбавлення волі відповідає 2 (два) дні обмеження волі, остаточно визначити покарання за сукупністю вироків у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально виконавчій установі закритого типу.

Строк покарання обчислювати з моменту її фактичного затримання та взяття під варту.

Запобіжний захід засудженій ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили обрати у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або перебування, місця навчання, роботи.

Визначити двомісячний термін дії обов`язків.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення судової експертизи №СЕ-19/121-24/8793-НЗПРАП від 02.04.2024 року у розмірі 2650 гривень 48 копійок.

Речовий доказ - один пакунок, всередині якого згідно висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України за експертною спеціальністю 8.6. «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» №СЕ-19/121-24/8793-НЗПРАП від 02.04.2024 року міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP, маса якої в перерахунку на масу наданої на дослідження речовини складає 2,6579 г., 2,4472г. - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій.

Головуючий суддя: ОСОБА_1