Справа № 357/73/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.08.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження № 0004898, внесене до ЄРДР 12.10.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скоморошки Оратівського району Вінницької області, громадянина України, із неповною вищою освітою, розлученого, працюючого на посаді механіка у ТОВ «Автомагістраль-Південь», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

12.10.2023 року приблизно о 18 години 25 хвилин водій ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, згідно якого «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT LODGY» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись неподалік будинку АДРЕСА_3 в напрямку до вул. Сквирське шосе в м. Біла Церква Київської області, в порушення вимоги п.1.5 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п.2.3 б), д) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; п.2.10 а), г), д) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, г) вжити можливих заходів для надання до медичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я, д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських», п. 10.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 17.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «На дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі», п. 18.4 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», не був уважним, не стежив за зміною дорожньої обстановки, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, здійснив рух по смузі громадського транспорту, не зменшив швидкість та не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, перед яким зупинились водії інших транспортних засобів, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля марки «RENAULTLODGY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мав перевагу в русі.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішньої кісточки правої гомілки, який відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тому що для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж 3 тижні.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_3 порушень вимог п. п. 2.9 а), 1.5, 2.3 б), д), 2.10 а), г), д), 10.1, 17.1, 18.4 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

В судовому засіданні сторонами надано угоду від 14.08.2024 року про примирення укладену між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_6 , згідно якої сторони дійшли згоди щодо примирення, правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1 КК України та істотних для цього кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість за ч. 1 ст. 286-1 КК України у зазначеному кримінальному правопорушенні.

Також зазначеною угодою визначено покарання, яке має понести ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, та узгоджено призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу розміром 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 68000 грн. із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні просила затвердити угоду про примирення з узгодженою в ній мірою покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, повідомив, що відшкодував заподіяну шкоду. Підтримав угоду, заявив про здатність виконати умови угоди, та ствердив, що його позиція є добровільною, жодного тиску при укладанні угоди на нього не здійснювалось. Щодо міри покарання, то повідомив, що у разі затвердження угоди з узгодженою мірою покарання, він в взмозі сплатити штраф.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 підтримав угоду, про примирення просив її затвердити з узгодженою в ній мірою покарання. Зазначив, що обвинувачений відшкодував заподіяну шкоду, попросив вибачення. Вважає, що покарання у виді штрафу буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 і попередження вчинення нових правопорушень. Ствердив, що повністю зрозумілі наслідки укладення угоди про примирення. Запевнив, що угода укладена добровільно.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти затвердження угоди про примирення.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про примирення, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Відповідно з вимогами ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Ініціювати укладення угоди про примирення має право лише потерпілий чи обвинувачений (підозрюваний) . Домовлятися стосовно укладення угоди про примирення можуть також захисник, представник потерпілого, законний представник або інша особа, погоджена сторонами, за винятком слідчого, прокурора або суду.

Під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого - це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого - це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права.

Під час вирішення кримінально-правових конфліктів Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди дотримуватись балансу між приватними і публічними інтересами.

Угода про примирення, являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. Адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного їх випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

Цілком очевидно, що в силу публічного характеру кримінально-правового регулювання угоді про примирення повинна відводитись другорядна роль у забезпеченні балансу інтересів. Проте індивідуальне регулювання учасників конфлікту залежить не тільки від угоди сторін, але і здійснюється завдяки волі осіб, які приймають рішення про примирення, а також норм кримінального процесуального закону, яке передбачає можливість примирення тільки за окремими категоріями злочинів.

Тобто, існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.

Значно більшою мірою диспозитивність властива тим нормам кримінального процесуального закону, які вимагають узгоджених сторонами і судом рішень. Законодавець зобов`язує суд у таких випадках віддавати перевагу узгодженим сторонами рішень і ухвалити їх своїм рішенням.

У зв`язку з цим прокурор зобов`язаний здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, що покладає на нього відповідальність за додержання закону як під час досудового розслідування, так і за кінцеве законне рішення у кримінальному провадженні. Це, в свою чергу, повинно сприяти активній правовій позиції прокурора при укладенні відповідних угод у кримінальному провадженні. Але варто зазначити, що ступінь активності прокурора у процесі укладення відповідних угод залежить безпосередньо від виду угоди, яка укладається у кримінальному провадженні.

Норми статей 468 і 469 КПК України в поєднанні з положеннями пункту 7 статті 474 цього Кодексу є втіленням основних цінностей інституту примирення. Тому при визначенні того, чи можна укладати угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо нетяжких злочинів - двооб`єктного (багатооб`єктного) злочину, суд має керуватись не тільки формальними вимогами цих норм щодо видів угод про примирення і класифікацію злочинів, щодо яких такі угоди можуть укладатися, а чітко дотримуватись їх засадничих принципів.

Враховуючи високі стандарти, які існують у сфері захисту людини та основоположних свобод, і більшу рішучість, яка відповідно й неминуче вимагається при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства, суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок.

Отже, для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Функціональне призначення категорії інтерес у кримінальному процесі є невід`ємною складовою природи цього феномену. У цьому контексті приділяється увага функціям інтересу, які не можуть бути залишені поза увагою, враховуючи, що питання, порушене заявником, розглядається в площині кримінального процесу.

Суд досліджує природу і нормативний зміст категорії «інтерес» і наголошує, що саме інтерес є важливим інструментом у діяльності суб`єктів кримінально - правових відносин. Інтерес у кримінальному процесі виступає як спонукальна сила, що приводить у рух усю систему судочинства. Відсутність конкретного інтересу або наявність іншого може зупинити або відповідним чином змінити динаміку кримінального процесу. Спонукальна сила формується певними потребами, до задоволення яких і прагне носій інтересу, а саме: особа, держава, суспільство. Так, саме потреба учасників кримінального провадження (так само потенційних учасників, якщо провадження ще не розпочалося) у реалізації власних (приватних), загальнодержавних інтересів слугує першоосновою виникнення, розвитку, зміни та припинення кримінальних процесуальних правовідносин. При цьому категорія «інтерес» у прямій або опосередкованій формі накладає відбиток на кожен із елементів кримінальних процесуальних правовідносин, а саме:

а) статус кожного суб`єкта, його правомочності зумовлені об`єктивно властивими йому інтересами та загальною моделлю консенсусу, якого досягнуто при узгодженні різноспрямованих інтересів (публічного і приватного);

б) кожна складова змісту правовідносин теж визначається інтересами, досягнути яких прагне учасник правовідносин. Закріплюючи права та обов`язки учасників кримінального судочинства, законодавець виходить із потенційної можливості конкретно взятого індивіда використати встановлені правоположення у разі участі у кримінальних процесуальних правовідносинах у тому чи іншому статусі, усвідомлення відповідного інтересу та наявності бажання його реалізувати;

в) об`єктом правовідносин виступають матеріальні й нематеріальні блага, а також дії суб`єктів та їх результати, з приводу яких виникають правовідносини, реалізуються суб`єктивні права та виконуються покладені законом обов`язки суб`єктів правовідносин. Поняття «об`єкти правовідносин» значною мірою збігаються із категорією «інтереси», принаймні в частині щодо матеріальних і нематеріальних благ, в отриманні (збереженні) яких зацікавлений учасник правовідносин. Щодо дій суб`єктів та їх результатів, із приводу яких виникають правовідносини, то такі дії у багатьох випадках є бажаним результатом, оскільки факт їх вчинення надасть можливість реалізувати наявний в учасника кримінального провадження інтерес;

г) юридичні факти як елемент правовідносин також безпосередньо пов`язані з категорією «інтерес». Адже якби та чи інша життєва обставина жодним чином не зачіпала інтересів певних суб`єктів, то вона була б неспроможна породити активність останніх та привести до настання юридичних наслідків. Юридичний факт виступає каталізатором щодо усвідомлення суб`єктом факту ущемлення його інтересів та потреби в їх захисті.

У наданих суду матеріалах справи не міститься нічого, що дозволило б не погодитися з укладеною угодою, зміст цієї угоди не суперечить інтересам суспільства; у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів учасників примирення для цілей норм частини третьої статті 469 і пункту 7 статті 474 КПК України.

Суд встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

При цьому суд з`ясував, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також судом з`ясовано, що потерпілий цілком розуміє наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також суд встановив, що умови цієї угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Укладена між потерпілим та обвинуваченим угода відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1 КК України кваліфіковано правильно, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно.

Згідно зі ст. 69 КК України призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Узгоджене сторонами угоди покарання ОСОБА_3 відповідає цим вимогам закону.

Зокрема, при його узгодженні, з достатньою повнотою враховано характер, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання.

Також обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину - визнання вини та щире каяття, співпраця зі слідством у розкритті інкримінованого йому злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Таким чином, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, узгоджена міра покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50, 65 КК України. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні.

Укладена між потерпілим та обвинуваченим угода відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно, а тому наявні підстави для її затвердження.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України, арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.10.2023 року на автомобіль марки «RENAULT LODGY» реєстраційний номер НОМЕР_1 - скасувати, оскільки відпала потреба у подальшому застосуванні цього заходу.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на суму 3585 грн.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 2 ст. 373, 374, 469, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 14.08.2024 року про примирення, укладену між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника-адвоката ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому узгоджене покарання, з урахуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертиз у сумі 3585 гривень.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.10.2023 року на автомобіль марки «RENAULT LODGY» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази:

- автомобіль марки «RENAULT LODGY» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ТОВ «Белонгві», який зберігається на майданчику тимчасово утримання транспортних засобів, розташованому на 4-му кілометрі автомобільної дороги Р-17 м. Біла Церква, повернути ТОВ «Белонгві», як власнику майна;

- оптичний диск сірого кольору марки «MAXIMUS» DVD-R 4,7 Gb 16X, який знаходиться при матеріалах кримінального провадження, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_8