ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відеокгнференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 30 травня 2024 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000822 від 21 серпня 2021 рокуза обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Зміст судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 30 травня 2024 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, судимості не має,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого,

визнано винним за ч.3 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Соледар, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, раніше судимого:

- 19 вересня 2008 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 153 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений по відбуттю покарання 26 серпня 2016 року;

- 21 грудня 2017 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 місяців арешту, звільнений 06.02.2019 з Бахмутської УПВ (№6) по відбуттю покарання;

- 23 вересня 2020 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту, звільнений 26.02.2021 з Бахмутської УПВ (№6) по відбуттю покарання;

мешкаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 ,

визнано винним за ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна. Вирок щодо ОСОБА_9 не оскаржується.

Вироком суду встановлено, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , 20.08.2021 о 23 год 15 хв з метою відкритого викрадення чужого майна, шляхом проникнення у житло, попередньо домовившись про вказані дії між собою, прийшли до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де як достовірно було відомо ОСОБА_9 мешкала пенсіонерка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Далі ОСОБА_9 , діючи умисно та повторно, переслідуючи корисну мету незаконного збагачення, перебуваючи біля житлового будинку ОСОБА_10 , переліз через паркан, яким огороджена територія вказаного домоволодіння, при цьому відчинив вхідну хвіртку, яка була зачинена зсередини двору на металевий засов, та впустив на територію домоволодіння ОСОБА_10 , свого співучасника ОСОБА_8 , який, діючи умисно, переслідуючи корисну мету незаконного збагачення, зайшов у двір домоволодіння та зачинив за собою хвіртку. Після чого, ОСОБА_9 надів на обличчя медичну маску та з метою відкритого викрадення чужого майна шляхом проникнення до житла, за попередньою змовою групою осіб, направився у напрямку вхідних дверей житлового будинку, а ОСОБА_8 згідно розподілених ролей залишився біля хвіртки чекати ОСОБА_9 . В цей час, на лай собак з житлового будинку вийшла ОСОБА_10 , яка побачила на території свого домоволодіння рухаючогося в її напрямку ОСОБА_9 , який в свою чергу побачивши, що з житлового будинку вийшла ОСОБА_10 , нічого не повідомляючи про свої дії співучаснику ОСОБА_8 , з метою скоєння розбійного нападу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, та свідомо бажаючи їх настання, з реалізації своїх злочинних дій, дістав з кишені штанів свій розкладний ніж, тим самим вчинивши дії, які суттєво відрізнялись від дій запланованих з співучасником ОСОБА_8 , та, підійшовши до ОСОБА_10 приставив до її шиї лезо свого розкладного ножа, який тримав у лівій руці, а правою рукою почав її душити при цьому затягуючи ОСОБА_11 всередину житлового будинку, тим самим застосовуючи стосовно потерпілої насильство, небезпечне для життя і здоров?я особи, яка зазнала нападу, чим придушив волю ОСОБА_10 до опору. Від дій ОСОБА_9 , ОСОБА_10 всередині будинку впала на коліна, а ОСОБА_9 , продовжуючи свої протиправні дії, погрожуючи ОСОБА_10 негайно застосувати фізичне насильство, яке потерпіла сприйняла серйозно, не випускаючи з рук шию ОСОБА_10 , почав вимагати від останньої надати йому всі грошові кошти та коштовності. Під час розбійного нападу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , побоюючись за своє життя, вимушена була виконати вимоги останнього та передала ОСОБА_9 свій мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J4» в корпусі чорного кольору 2018 року випуску, IMEI - НОМЕР_1 , з сім картою оператора «Vodafon», абонентським номером НОМЕР_2 , яка для потерпілої цінності не представляє; свою каблучку золоту проби «375» - 1979 року виготовлення та банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її ім?я, яка цінності для потерпілої не представляє, повідомивши при цьому пін-код від картки та пояснивши, що на вказаній картці є грошові кошти в сумі 2000 доларів США. ОСОБА_9 , отримавши бажане, підійшов до вікна спальної кімнати будинку, та у відкрите вікно покликав ОСОБА_8 . Коли на оклик ОСОБА_9 , ОСОБА_8 підійшов до будинку, у вікні він побачив силует ОСОБА_12 , який намагався передати йому викрадені речі. ОСОБА_8 руками зірвав москітну сітку назовні, у двір домоволодіння, поставив її поруч на землю біля вікна будинку, ОСОБА_9 передав ОСОБА_8 вказане вище майно ОСОБА_10

ОСОБА_8 , 20.08.2021 о 23 год 15 хв з метою викрадення чужого майна, шляхом проникнення у житло, попередньо домовившись про вказані дії з ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, та свідомо бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, направлених на відкрите викрадення чужого майна, отримавши від ОСОБА_9 майно потерпілої, підійшов до вхідних дверей житлового будинку та став чекати на останнього, в цей же час ОСОБА_9 , повернувшись до ОСОБА_10 , схопив її руками за шию та висловив погрози розправи у разі повідомлення нею про подію до правоохоронного органу. Після цього ОСОБА_9 вийшов з будинку та разом з ОСОБА_8 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.3 ст.186 КК України на ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. На обґрунтування своїх вимог вказує, що у діях ОСОБА_8 відсутній склад інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.186 КК України. Так, відповідно до заяви про вчинення злочину, потерпіла зазначила, що бачила особу, тобто одну людину.

Звертає увагу, що саме ОСОБА_9 перескочив через паркан, а ОСОБА_8 залишився біля дороги, потерпілу ОСОБА_10 останній не бачив, що відбувалося на подвір`ї він не бачив через кам`яну огорожу. ОСОБА_9 передав речі із середини будинку через вікно.

Зауважує, що світло у будинку було вимкнене, потерпіла не бачила особу ОСОБА_8 .

Вказує, що суд першої інстанції не обґрунтував, в чому була відкритість викрадення майна ОСОБА_10 з боку ОСОБА_8 , а тому дійшов до помилкового висновку про кваліфікацію дій.

Позиції учасників апеляційного провадження

Захисник просив задовольнити апеляційну скаргу, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання відповідно до санкції статті.

Прокурор просив апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, зазначив, що дії ОСОБА_8 кваліфіковані правильно, оскільки останній викрав майно відкрито.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст. 186 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Колегія суддів наголошує, що захисник не оспорює доведеність вини ОСОБА_8 за обставин, які встановлені судом першої інстанції, однак вказує, що дії ОСОБА_8 за такими фактичними обставинами неправильно кваліфіковані.

Перевіряючи доводи захисника на предмет кваліфікації дій ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 185 КК крадіжкою є таємне викрадення чужого майна. При цьому основною умовою є те, що, здійснюючи викрадення, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 186 КК грабежем є відкрите викрадення чужого майна, а саме викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка, у свою чергу, усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

За характером дій обох обвинувачених, відсутність ключів, той факт, що ОСОБА_9 переліз через паркан, заходячи у будинок надів медичну маску, передавав речі ОСОБА_8 через вікно, останній беззаперечно розумів, що вчиняє незаконні, протиправні дії, з метою заволодіння чужим майном.

В момент, коли ОСОБА_9 покликав та передавав майно ОСОБА_8 через вікно, потерпіла достовірно розуміла, що там перебуває ще особа, яка саме і приймає майно потерпілої. Разом з цим, ОСОБА_8 у судовому засіданні в суді першої інстанції повідомив, що коли йому ОСОБА_9 передавав майно через вікно, він почув скрип ліжка та побачив, як увімкнулось світло, отже ОСОБА_8 розумів, що в будинку хтось перебуває і ця особа, бачить дії як і ОСОБА_9 , який передає речі, так і дії ОСОБА_8 , який приймав вказані речі через вікно, особисто знявши перед цим москітну сітку.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_8 беззаперечно розумів, що стороння особа помітила його протиправні дії, що вказує на відкритість викрадення майна ОСОБА_8 .

При цьому, розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).

Крім того, після заволодіння майном, перебуваючи на подвір`ї, коли вже ОСОБА_8 достовірно розумів, що в домі перебувала потерпіла та вона бачила, що разом з ОСОБА_9 є ще особа, крім того сам обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні в суді першої інстанції вказав, що потім зрозумів, що сталося, не прийняв дії задля припинення протиправних дій ОСОБА_9 , не звернувся до правоохоронних органів, а вони разом зникли з викраденим майном та намагались вдвох розпорядитись на власний розсуд, безсумнівно вказує на те що ОСОБА_8 розумів, що його дії були помічені потерпілою та вже його умисел був спрямований на заволодіння майном відкрито.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж. Втеча засудженого лише з метою уникнення затримання не може бути підставою для кваліфікації дій засудженого за ознаками відкритого викрадення чужого майна.

Отже, дії саме ОСОБА_8 , розпочаті як таємне викрадення чужого майна, але продовжувані з моменту коли він зрозумів, що в будинку перебуває потерпіла та напевно розуміє, що разом із ОСОБА_9 є ще особа, дії ОСОБА_8 стали відкритими, а тому їх належить кваліфікувати як грабіж.

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності». Пункт 3 постанови роз`яснює, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

Твердження захисника, що в заяві про вчинення злочину, потерпіла зазначила, що бачила особу, не може сприйматись так, що остання не розуміла, що разом із ОСОБА_9 є ще особа, оскільки за сукупністю усіх дій потерпіла ОСОБА_10 беззаперечно розуміла, що на дворі перебуває ще особа, яка є співучасником заволодіння її майна.

Більш того, відповідно під час проведення слідчого експерименту 21.08.2021 року, потерпіла ОСОБА_10 показала як вчинено щодо неї злочин, зокрема вказала, що після заволодіння її майном, чоловік підійшов до вікна, яке було відчинене та знята москітна сітка, віддав комусь речі зі словами: «На, бро, тримай». Після цього вона піднялася з ліжка та увімкнула світло.

Колегія суддів зазначає, що вказані відомості повністю узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 та поза розумним сумнівом вказують, що потерпіла ОСОБА_10 розуміла про вчинення злочину проти неї декількома особами та відповідно сам ОСОБА_8 усвідомлював, що його дії помічені, тобто він вчиняв кримінальне правопорушення відкрито.

З огляду на викладене та враховуючи встановлені судом фактичні обставини вчинення суспільно небезпечного винного діяння ОСОБА_8 , а саме, способу вилучення майна, відношення засудженого до вчиненого,беззаперечного розуміння, що майно не належить ОСОБА_9 , що їх дії помічені потерпілою, спрямованості умислу, висновки суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.3 ст.186 КК України є обґрунтованими.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість цих висновків, апеляційна скарга захисника не містить.

Колегія суддів зазначає, що частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано, адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді першої інстанції, можливо дійти висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

За таких обставин, з урахуванням обсягу досліджених доказів, їх ретельний аналіз, перевірки на предмет допустимості та належності, на думку колегії суддів дають беззаперечні підстави вважати правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 саме у відкритому викрадені чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, що відповідає правовій кваліфікації за ч.3 ст.186 КК України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо оспорювання кваліфікації дій обвинуваченого необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи спосіб вчиненого умисного, корисливого злочину, поведінку обвинуваченого, що передувала події злочину, місце вчинення злочину та вчинення за попередньою змовою групою осіб, усвідомлення обвинуваченим суспільно-небезпечного характеру своїх дій, поведінку обвинуваченого після вчинення усіх дій, часткове визнання ним вини, колегія суддів вважає, що призначене покарання ОСОБА_13 є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає таке рішення суду першої інстанції справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дружківського міського суду Донецької області від 30 травня 2024 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді