УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 000027, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 000027, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

У клопотанні сторона обвинувачення просить накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування будь-якими особами, на речі, вилучені 30.07.2024 в ході обшуку місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явились, від слідчої ОСОБА_3 до суду надійшла заява в якій просила розглянути клопотання без її участі, вимоги якого підтримала у повному обсязі.

Представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 також надала до канцелярії заяву в якій не заперечує, щодо розгляду клопотання про арешт вилученого майна.

У зв`язку з неявкою учасників процесу, керуючись вимогами ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду такого клопотання за відсутності наведених осіб.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області, за процесуального керівництва Одеської обласної прокуратури проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідування №0000027 від 16.01.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що на території м. Одеса та Одеської області діє група осіб, яка, використовуючи мережу «Інтернет», займається незаконним придбанням, зберіганням, перевезенням, пересиланням з метою збуту та збутом наркотичних засобів та психотропних речовин на території Одеської області та інших регіонів України.

У ході проведення подальшого досудового розслідування та проведеними оперативно - розшуковими заходами встановлено, що група осіб до складу якої входять ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які використовуючи мережу «Інтернет» здійснюють збут наркотичних засобів та психотропних речовин.

У ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянин України, уродженець м. Одеси, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , періодично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , використовує квартиру для зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів, особливо небезпечних психотропних речовин та психотропних речовин за адресою:

АДРЕСА_3 , який здійснює незаконне придбання, зберігання, пересилання з метою збуту та збут особливо небезпечних наркотичних засобів, особливо небезпечних психотропних речовин та психотропних речовин, що підтверджується проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями в ході яких проведено відбори зразків речовин з поштових відправлень, відправку яких через ТОВ «Нова пошта» здійснював ОСОБА_5 . Відповідно до висновків експерта надані на дослідження зразки містять: особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - МДМА (3,4-метилендіоксиметамфетамін), особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС (4- метилметкатинон), особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін.

У ході подальшого досудового розслідування зафіксована протиправна діяльність вище вказаної особи і орган досудового розслідування має достатні підстави вважати, що виявлені за місцем мешкання ОСОБА_5 документи, предмети та речі у своїй сукупності мають безпосередній зв`язок із вчиненими кримінальними правопорушеннями. Зв`язок цих речей та предметів із розслідуваними кримінальними правопорушеннями полягає в тому, що в них містяться відомості злочинної діяльності особи причетної до вчинення цих кримінальних правопорушень, які в ході розслідування підлягають доказуванню, а окремі з них, можуть бути доказами.

Так, 30.07.2024 в порядку ст. 236 КПК України, на підставі ухвали слідчого судді, проведено санкціонований обшук квартири за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено речі, які мають вагоме значення для встановлення об`єктивної істини у вказаному кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон марки «Iphone» модель «11» s/n: НОМЕР_1 у силіконовому чохлі чорного кольору з системою логічного захисту з паролем НОМЕР_2 .

30.07.2024 постановою старшого слідчого зазначений телефон було визнано речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом у порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до положень ст.170 КПК України майно, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину може бути арештоване на підставі рішення слідчого судді. Арешт майна може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться чи зберігаються в банках або інших фінансових установах. Арешт майна може бути застосований з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

У відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України встановлено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

При вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження, досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

В даному випадку слідчий суддя вважає, що наразі існує необхідність в дослідженні вилученого мобільного телефону оскільки зафіксована на ньому інформація може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Більш того, слідчий суддя не може виключати, що перед стороною обвинувачення постане питання експертного дослідження вилучених технічних пристроїв, при цьому, норми КПК України не визначають чітких термінів для призначення експертного дослідження вилученого майна, а також не передбачають такої підстави для відмови у накладенні арешту, як відсутність станом на час розгляду клопотання постанови про призначення експертизи.

Слідчий суддя не виключає факту того, що вказаний телефон використовувався підозрюваним при спілкуванні з особами, які перевіряються на причетність щодо вчинення злочинів у даному провадженні, зокрема через нього відбувався обмін повідомленнями за допомогою месенджерів, він може містити електронні файли та електронне листування, що стосується обставин вчинення злочину, відтак, дослідження його вмісту потрібно здійснювати із залученням спеціаліста, експерта, в умовах лабораторії, зокрема з метою відновлення видалених файлів.

Викладене переконує слідчого суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту.

Так, приймаючи до уваги викладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 307 КК України), за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, даних про необхідність призначення відповідних судових експертиз, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на вилучене майно .

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні,

Мета судового контролю полягає в тому, щоб досудове розслідування в кримінальних провадженнях проводилось із дотриманням принципу верховенства права.

У порядку встановленому КПК, слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення даного клопотання.

Одночасно слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер. Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України володілець майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 000027, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України- задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування будь-якими особами на речі, вилучені 30.07.2024 в ході обшуку місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки «Iphone» модель «11» s/n: НОМЕР_1 у силіконовому чохлі чорного кольору з системою логічного захисту з паролем НОМЕР_2 .

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1