УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №712/11603/24

провадження №1-кс/712/4878/24

02.10.2024 м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

спеціаліста ОСОБА_4 ,

представника третьої особи щодо майна якої вирішується клопотання про арешт директора ТОВ «ВУДЕКСПО» ОСОБА_5 ,

третьої особи щодо майна якої вирішується клопотання про арешт ОСОБА_6 ,

представника третіх осіб адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003080 від 24.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003080 від 24.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області перебуває кримінальне провадження за №0003080 від 24.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.09.2024 близько 16 год 50 хв працівники поліції на контрольно-пропускному пункті по АДРЕСА_1 , зупинили автомобіль «Вольво» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , який перевозив лісопродукцію, ймовірно породи дуб, об?ємом близько 20 кубічних метрів, документи на яку мають ознаки підробки, що може свідчити про незаконну порубку лісу.

Згідно з рапортом головного оперуповноваженого ДСР НП України ОСОБА_9 , встановлено, що в ході службового відрядження з метою відпрацювання інформації щодо незаконної порубки деревини на території Черкаської області, останній виявив на контрольно-пропускному пункті (« ОСОБА_10 » блок-пост) на в`їзді в м. Черкаси, зупинений працівниками поліції вантажний автомобіль марки «Volvo» моделі «FH42T» державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «Koegel» державний номерний знак НОМЕР_2 завантажений лісопродукцією.

У ході спілкування із водієм даного лісовозу ОСОБА_8 , останній добровільно надав для ознайомлення ТТН серії НОМЕР_3 від 24.09.2024, після співставлення інформації у вказаній ТТН та візуального огляду завантаженої в лісовоз деревини встановлено їх невідповідність, про що повідомлено на спец лінію «102».

Так, 24.09.2024 в період часу з 19 год 30 хв до 20 год 30 хв, проведено огляд місця події та виявлено, що в межах блокпосту, який розташований на перехресті доріг Р-10 та Н-16 в крайній лівій смузі в напрямку міста Черкаси виявлено транспортний засіб марки «Volvo» моделі «FH42» державний номерний знак НОМЕР_1 білого кольору, до якого приєднано напівпричіп «Koegel» державний номерний знак НОМЕР_4 .

У ході візуального огляду напівпричепу виявлено дубові колоди в кількості близько 52 шт., кожна з яких довжиною близько 3 метрів, діаметром від 30 см до 55 см, та кожна з яких пробіркована та замаркована. Вказана деревина візуально є свіжеспиляною та відноситься до різних класів, а саме: В, С, ОСОБА_11 .

Як зазначено у клопотанні у ході проведеного візуального огляду завантаженої лісопродукції, із залученням спеціаліста філії ДП «Черкаське лісове господарство» ОСОБА_4 , та співставлення з інформацією в наданих водієм даного лісововозу ОСОБА_8 , товарно-транспортних накладних ТТН серії ЮВЕ №100072 від 24.09.2024 встановлено їх невідповідність зазначеним класам якості деревини.

Водій вищевказаного автомобіля ОСОБА_8 повідомив, що 24.09.2024 близько 11 год 00 хв вказану деревину в кількості 52 колоди йому завантажили на території складу філії «Оникіївське лісове господарство» ДП «Ліси України», що за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, с. Оникієво, вул. Лісгоспна, 4. Після завантаження йому надали ТТН серії НОМЕР_3 від 24.09.2024. Місцем призначення було м. Переяслав Київської області.

Також, 24.09.2024 відібрано пояснення від ОСОБА_6 , який повідомив, що працює на посаді заступника директора ТОВ «Вудекспо» та є власником автомобіля «Volvo» моделі «FH42» державний номерний знак НОМЕР_1 білого кольору, до якого приєднано напівпричіп «Koegel» державний номерний знак НОМЕР_4 .

Відповідно до пояснення ОСОБА_6 ТОВ «Вудекспо» через аукціонні торги, відповідно до встановленої процедури, у червні 2024 року придбало у філії «Оникіївське лісове господарство» ДП «Ліси України» деревину породи дуб класів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про що було укладено відповідний договір. У подальшому, 24.09.2024 дана деревина завантажена до автомобіля «Volvo» моделі «FH42» державний номерний знак НОМЕР_1 білого кольору до якого приєднано напівпричіп «Koegel» державний номерний знак НОМЕР_4 про що видано ТТН серії НОМЕР_3 від 24.09.2024, та здійснювалось її транспортування до місця призначення, в ході чого автомобіль зупинений на блок пості в м. Черкаси.

25 вересня 2024 року тимчасово вилучені речі та документи, а саме: дві товарно транспортні накладні серії ЮВЕ №100072 від 24.09.2024; свідоцтво НОМЕР_5 про реєстрацію транспортного засобу марки ««Volvo» моделі «FH42» державний номерний знак НОМЕР_1 білого кольору до якого приєднано напівпричіп «Koegel» державний номерний знак НОМЕР_4 ; свідоцтво НОМЕР_6 про реєстрацію транспортного засобу напівпричепа марки «Koegel» моделі «SN 24» державний номерний знак НОМЕР_4 ; транспортний засіб марки «Volvo» моделі «FH42T» державний номерний знак НОМЕР_1 ; ключі від автомобіля «Volvo» моделі «FH42T» державний номерний знак НОМЕР_1 ; напівпричіп марки «Koegel» моделі «SN 24» державний номерний знак НОМЕР_4 ; та деревину в кількості близько 52 колод, яка перебуває в напівпричепі марки «Koegel» моделі «SN 24» державний номерний знак НОМЕР_4 , постановою слідчого визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Посилаючись на те, що з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження такого майна, виникла необхідність накладенні на нього арешту, прокурор звернувся до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала повністю та просила його задовольнити з підстав викладених у клопотанні.

Спеціаліст ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що при візуальному огляді напівпричепу, в якому знаходились колоди дерев їй здалось, що декілька з колод не відповідають класу якості відповідно до наданої товарно-транспортної накладної, оскільки їй було погано їх видно.

Треті особи, щодо майна яких вирішується клопотання про арешт та їх представник проти задоволення клопотання категорично заперечували.

Заслухавши пояснення прокурора, спеціаліста, третіх осіб та їх представника, розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя зазначає про таке.

Частиною першою статті 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 статті 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом

Згідно з ч. 1, 2, 3, 4 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Представником третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником.

Відповідно до ч. 3 ст. 26, ч. 1 ст. 171 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом, при цьому з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а також цивільний позивач з метою забезпечення цивільного позову.

Також слідчий суддя зауважує, що згідно з пунктом 7 частини другої статті 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст. 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Такі дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора у кримінальному провадженні, який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно із частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Згідно з положеннями ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною першою статті 167 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області перебуває кримінальне провадження за №0003080 від 24.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

З клопотання та доданих до нього матеріалів, слідчим суддею встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні №0003080 від 24.09.2024 жодній особі не повідомлено про підозру.

Разом з тим, при зверненні до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, прокурором долучено протокол огляду від 24.09.2024, який проведено за участі спеціаліста ОСОБА_4 .

Як зазначено у вказаному протоколі огляду: «проведеним оглядом встановлено … обійшовши автомобіль з лівої та правої сторони, по візуальному вигляді одного боку колод вбачається невідповідності даному класу якості, відповідно до ТТН.».

Спеціаліст ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що при візуальному огляді напівпричепу, в якому знаходились колоди дерев їй здалось, що декілька з колод не відповідають класу якості відповідно до наданої товарно-транспортної накладної, оскільки їй було погано їх видно.

При цьому жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували невідповідність лісопродукції зазначеним класам якості деревини у наданій ТТН, прокурор слідчому судді не назвав та не надав.

Таким чином, на підставі викладеного вище, вбачається, що прокурором при вказаних у клопотанні обставинах не доведено, що накладення арешту на вилучене майно виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи їх володільців потребам досудового розслідування.

Згідно з ч.11 ст.170 КПК України заборона, обмеження користування або розпорядження майном може бути застосоване лише в разі доведеності існування обставин, які підтверджують, що незастосування таких заходів призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, передачі такого майна, проте, вказані обставини не підтверджені достатніми доказами.

Відтак, при вирішенні даного клопотання слідчий суддя зауважує, що прокурором не доведена необхідність застосування саме такої забезпечувальної мети кримінального провадження заходу, як арешт майна і не доведена наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика ЄСПЛ, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до ЄСПЛ забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Таким чином, на підставі викладеного вище, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного клопотання на даному етапі досудового розслідування.

Керуючись ст. 132, 167, 170-173, 309, 370, 372, 375 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відмовити повністю.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 07.10.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_15