Справа № 308/8566/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000884 від 06.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.5 ст.190 Кримінального кодексу України -

в с т а н о в и в:

До слідчого судді надійшло вищевказане клопотання, в якому представник власника майна просить скасувати арешт, що був накладений відповідно до ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_6 від 20 червня 2024 року, в рамках кримінального провадження №0000884 від 06.12.2023 року, на тимчасово вилучені 03 червня 2024 року транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Touareg» д.н.з. НОМЕР_1 , бежевого кольору, VIN: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , належне ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що в даному кримінальному провадженні наразі відсутня необхідність в продовженні арешту майна.

Вважає, що собі факт визнання вилученого майна речовим доказом у кримінальному провадженні не може бути визнаний законною підставою для утримання такого майна органом досудового розслідування, оскільки відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти росії» при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Вказав, що даний транспортний засіб не містить на собі жодних слідів злочину, що підтверджується протоколом огляду автомобіля, та не підпадає під спеціальну конфіскацію у разі винесення обвинувального вироку так як не є власністю жодної особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, що розслідується в рамках кримінального провадження №0000884 від 06.12.2023 року, а сама власник автомобіля - ОСОБА_7 не має жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні, та, відповідно, не може і не повинна бути обмежена у своїх правах на володіння, користування і розпорядження власним майном, та нести матеріальну відповідальність за дії іншої особи.

Зазначений автомобіль не є знаряддям злочину, що розслідується в рамках кримінального провадження №0000884 від 06.12.2023 року, та жодним доказом не доведено того, що вказаний транспортний засіб здобутий злочинним шляхом, чи був об`єктом кримінального правопорушення, а відтак він не має ознак речового доказу, визначених у ст. 98 КПК України.

Зазначив, що даний транспортний засіб перебуває у власності ОСОБА_5 з 07.07.2023, тобто був придбаний задовго до початку досудового розслідування кримінального провадження №0000884 від 06.12.2023 року.

Окрім того, вказує на даний час автомобіль знаходиться на відкритій місцевості спеціально обладнаного майданчика для зберігання вилучених транспортних засобів на території відділення поліції №4 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та на нього впливають зовнішні фактори у вигляді сонця, вітру, дощу, що негативно впливає на технічний стан автомобіля, однак найбільші побоювання викликає вірогідність можливого пошкодження або знищення майна ОСОБА_5 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, оскільки місто Кривий Ріг знаходиться лише в 110 км від лінії фронту та періодично піддається ракетним ударам з боку країни агресора, в тому числі уражень зазнають територіальні підрозділи Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, до яких віднесено і відділення поліції №4 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, що ставить під сумнів належне забезпечення збереження тимчасово вилученого майна.

З огляду на викладене, вважає, що на даному етапі кримінального провадження обмеження ОСОБА_5 права користування належним їй транспортним засобом марки VOLKSWAGEN моделі TOUAREG д.н.з. НОМЕР_1 , бежевого кольору, буде неспіврозмірним із завданнями досудового розслідування і може привести до негативних наслідків для його власника. Стверджує, що легітимна мета арешту майна, зокрема, транспортного засобу марки VOLKSWAGEN моделі TOUAREG д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 , щодо збереження речового доказу може бути досягнута на відповідному етапі досудового розслідування у формі заборони власнику майна на його відчуження та розпорядження ним, надавши право користування та володіння.

В судове засідання з`явився адвокат ОСОБА_3 , клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

В судове засідання з`явився слідчий, який заперечував проти задоволення клопотання, вказав, що в арешті майна не відпала потреба, даний транспортний засіб є речовими доказами у кримінальному провадженні. Крім того, зазначив, що власникє недобросовісним набувачем, що в подальшому буде доводитися під час досудового слідства. В той же час, зазначив, що всі слідчі дії з даним автомобілем проведені. Власник автомобіля не є підозрюваною в даному кримінальному провадженні.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали поданого клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Як встановлено слідчим суддею, слідчими слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000884 від 06.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.5 ст.190 Кримінального кодексу України.

В рамках даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.06.2024 по справі №308/21864/23 (провадження №1-кс/308/3526/24) накладено арешт, зокрема, на транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Touareg» д.н.з. НОМЕР_1 , бежевого кольору, VIN: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , належне ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно постанови старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_8 від 03.06.2024 вищевказані предмети, речі були визначені речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 3 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ч.1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявляти клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п. 46 рішення у справі "Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Згідно вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішені питання про арешт майна суд суддя, суд також повинен врахувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

Слідчим суддею встановлено, що на даний час з вказаним транспортним засобом не проводяться жодні слідчі чи процесуальні дії, даний транспортний засіб не є власністю підозрюваних, а належить третій особі, яка не має жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні

Виходячи із вищезазначеного, враховуючи зміст клопотання та додані до нього матеріали, вважаю, що клопотання про скасування арешту майна обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині скасування арешту у частині заборони користування вказаним транспортним засобом.

Між тим наведений транспортний засіб залишається речовим доказом у рамках даного кримінального провадженні, а отже арешт має бути залишений без змін в частині заборони відчуження.

Керуючись ст. ст. 170 - 174, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000884 від 06.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.5 ст.190 Кримінального кодексу України задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.06.2024 по справі №308/21864/23 (провадження №1-кс/308/3526/24) в частині позбавлення права користування на транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Touareg» д.н.з. НОМЕР_1 , бежевого кольору, VIN: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , належне ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Попередити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, передбачену ст.388 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1