ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2249/24
Провадження №1-кс/477/930/24
УХВАЛА

про арешт майна

12 вересня 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000665 від 24 липня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2024 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшло клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , яке подане в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000665 від 24 липня 2024 року про арешт майна, що було виявлено та вилучено 06 вересня 2024 року в ході проведення огляду місця події відкритої ділянки місцевості, розташованої біля будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України місцевим мешканцем Миколаївської області 24 липня 2024 року внесено відомості до ЄРДР за №0000665 та розпочато досудове розслідування за частиною третьою статті 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлений факт ймовірного вчинення дій спрямованих на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України ОСОБА_4 , який діяв з корисливих мотивів.

06 вересня 2024 року ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною третьої статті 332 КК України в порядку статті 208 КПК України.

Цього ж дня під час проведення огляду місця події відкритої ділянки місцевості, розташованої біля будинку АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено предмети ззовні схожі на банкноти номіналом 100 доларів США, у кількості 120 штук, на загальну суму 12000 доларів США, які мають серію та номер НОМЕР_1 (119 банкнот з яких імітаційні засоби), паперову серветку червоного кольору та мобільний телефон, марки «Самсунг Гелексі А15», телефон, марки «Самсунг Гелексі А12», з сім картками оператора мобільного зв`язку у ньому.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення огляду ділянки місцевості є безпосереднім предметом та знаряддям вчинення кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, прокурор ОСОБА_3 звернувся з даним клопотанням у якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

У судове засідання прокурор відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 не з`явився, подавши заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Встановлено, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України за фактом організації діяльності щодо незаконного переправляння осіб через державний кордон України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2024 року, що підтверджується витягом з ЄРДР №0000665.

Досудовим розслідуванням встановлено, у ОСОБА_4 керуючись злочинним умислом, спрямованим на незаконне збагачення, розуміючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_4 розробив злочинний план виконання ряду дій, спрямованих на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, у тому числі шляхом виготовлення документів, які дають право військовозобов`язаним чоловікам право на перетин державного кордону України, керівництво діями таких осіб під час перетину державного кордону, сприяння їх вчиненню в тому числі порадами та вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, за грошову винагороду від таких осіб.

19 липня 2024 року близько 13.00 години, ОСОБА_4 під час телефонної розмови з ОСОБА_5 запропонував останньому організувати незаконне переправлення через державний кордон України за надання грошової винагороди.

30 серпня 2024 року ОСОБА_4 під час особистої зустрічі з ОСОБА_5 повідомив останньому, що за грошову винагороду в сумі 12 000 доларів США зможе організувати його незаконне переправлення через державний кордон України.

04 вересня 2024 року ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, в ході особистої зустрічі з ОСОБА_5 , повідомив останньому, що після надання коштів в сумі 12000 доларів США, переправлення через державний кордон України буде здійснено протягом двох тижнів. Зокрема, після надання коштів ОСОБА_4 організує супроводження ОСОБА_5 іншими особами до міста Умань Черкаської області, де останній буде очікувати формування групи осіб для подальшого сумісного перетину державного кордону України. Також у місті Умань Черкаської області, ОСОБА_5 будуть надані документи для перетину державного кордону України та вільного пересування по території країн Європейського Союзу. Після формування групи осіб для перетину державного кордону України ОСОБА_5 разом з іншими особами буде доставлено до державного кордону України та організовано його безперешкодний перетин.

06 вересня 2024 року об 11.00 годині ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання незаконної грошової винагороди за організацію ним незаконного переправлення ОСОБА_5 через державний кордон України, біля приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 , зазначив останньому, що вже розпочато процес виготовлення документів для перетину державного кордону України та отримав від ОСОБА_5 кошти в обумовленому раніше розмірі 12 000 доларів США, після чого його злочинні дії були припинені співробітниками правоохоронних органів, шляхом його затримання.

За змістом протоколу затримання від 06 вересня 2024 року вбачається, що ОСОБА_4 , цього ж дня затриманий у порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України.

Цього ж дня, під час проведення огляду місця події відкритої ділянки місцевості, розташованої біля будинку АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено предмети ззовні схожі на банкноти номіналом 100 доларів США, у кількості 120 штук, на загальну суму 12000 доларів США, які мають серію та номер НОМЕР_1 (119 банкнот з яких імітаційні засоби), паперову серветку червоного кольору та мобільний телефон, марки «Самсунг Гелексі А15», телефон, марки «Самсунг Гелексі А12», з сім картками оператора мобільного зв`язку у ньому.

Згідно постанови про визнання та залучення до справи речових доказів і здачі на зберігання від 06 вересня 2024 року, вилучене під час огляду місця події майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000665 від 24 липня 2024 року та передано на зберігання до кімнати речових доказів СУ ГУНП в Миколаївській області.

З метою збереження речових доказів, прокурор ОСОБА_3 07 вересня 2024 року звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, шляхом його направлення засобами поштового зв`язку.

Вирішуючи питання арешту в межах поданого клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами статті 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (частина третя статті 132 КПК України).

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими прокурором матеріалами кримінального провадження свідчить про причетність ОСОБА_4 до протиправних дій які мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України, які полягають в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України місцевим мешканцем Миколаївської області, що в силу пункту 2 частини другої статті 173 КПК України є підставою для накладення арешту на майно відповідно до пункту 1 частини другої статті 170 цього Кодексу.

За змістом статті 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Відповідно до частини п`ятої статті 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (частина перша статті 167 КПК України).

Згідно частини другої статті 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Так у випадку вилучення майна під час огляду місця події, що врегульовано положеннями статті 237 КПК України, таке майно набуває статусу тимчасово вилученого майна та за правилами статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про його повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

З огляду на встановлені матеріалами клопотання обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, оскільки може зберігати на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням статтями 170-173 КПК України, приходжу до переконання про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, так як зберегло сліди кримінального правопорушення, є предметом та /або знаряддям вчинення кримінального правопорушення та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Щодо доводів прокурора ОСОБА_3 , про накладення арешту на вилучене майно для забезпечення конфіскації як виду покарання у цьому кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає зазначити наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

При цьому, згідно статті 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Тому, санкція статті Кримінального кодексу України, за якою здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні передбачає конфіскацію майна саме підозрюваного, обвинуваченого, а не третіх осіб, у власності яких знаходиться майно і відносно якого визначено правовий статус, яке вважається ними набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Аналогічне визначення майна, що підлягає конфіскації визначене також у статті 49 Кримінально-виконавчого кодексу України.

За аналізом долучених до клопотання матеріалів не вбачається, що у цьому кримінальному провадженні будь-якій особі повідомлено про підозру, оскільки відповідний процесуальний документ до клопотання не долучено, що позбавляє можливості слідчого суддю перевірити набуття ОСОБА_4 чи іншою особою такого процесуального статусу, який би забезпечував можливість вважати що в подальшому до цієї особи може бути застосовано додаткове покарання у кримінальному провадженні.

З огляду на те, що прокурором не доведено належними доказами належність майна, на яке він просить накласти арешт саме підозрюваному, та набуття відповідною особою такого статусу, то вочевидь в цій частині клопотання не підлягає задоволенню, що відповідає приписам пункту 18 частини першої статті 3 КПК України.

За вказаного, слідчий суддя, з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що у кримінальному провадженні необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 06 вересня 2024 року в ході проведення огляду місця події відкритої ділянки місцевості, розташованої біля будинку АДРЕСА_1 майно, а саме на:

-мобільний телефон, марки «Самсунг Гелексі А15», моделі SM-А1555F/DSN з серійним номером НОМЕР_2 , ІМЕІ1 НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 ;

-мобільний телефон, марки «Самсунг Гелексі А12», моделі SM-А127F/ НОМЕР_5 , ІМЕІ1 НОМЕР_6 з сім картками оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_7 , НОМЕР_8 ;

-паперову серветку червоного кольору;

-Імітаційні засоби у виді грошових коштів в кількості 119 купюр номіналом по 100 доларів США з серійним номером КВ 33183843 В В2;

-Оригінал купюри номіналом 100 доларів США, з серійним номером НОМЕР_1

із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_6