Справа № 496/3646/24
Провадження № 1-кс/496/1859/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

власника майна ОСОБА_3 , представника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання слідчого СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000366 від 25.05.2024 року, за ознаками ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернулась до суду з клопотанням про арешт майна, яке мотивовано тим, що що 25.05.2024 року до ОРУП №2 ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_7 , законного представника ТОВ "Терра - Панем" про те, що 22.05.2024 року, невстановлені особи шахрайським шляхом, під приводом здійснення перевезення насіння сої у кількості 176 тонн, не виконали своє зобов`язання, тим самим заволоділи товаром чим завдали матеріальний збиток у великих розмірах ТОВ «Терра-Панем». 21.06.2024 р. надійшов рапорт слідчого СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 що в ході проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000366 від 25.05.2024, за ознаками ч. 5 ст. 190 КК України, встановлено, що невстановленими досудовим розслідуванням особами, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою надання своїм злочинним діям нібито законного характеру, достовірно знаючи про незаконність набуття права власності на зернову культуру «Сою» загальною вагою 176170 кг., вирішили розпорядитися вказаним майном шляхом його відчуження (вчинення правочину). В подальшому діючи за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, ввівши в оману інших осіб, видаючи раніше привласнений шляхом шахрайства культурний продукт «Сою» за власність, продали.

В ході допиту свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомив, що по приїзду до ресторану, ОСОБА_9 поїхав, а він залишився очікувати чоловіка на ім?я ОСОБА_10 . Очікував ОСОБА_10 в своєму автомобілі марки «Мерседес». Через деякий час до вказаного ресторану під`їхав автомобіль марки «Хюндай» білого кольору з якого вийшов раніше невідомий чолові та підійшов до нього, після чого вказаний чоловік передав ТТН серія ПО № 115786 від 24.05.2024р., а ОСОБА_8 в свою чергу передав останньому грошові кошти в сумі 9575 доларів США. Після чого ОСОБА_10 сів до автомобіля на якому приїхав та поїхав у невідомому напрямку.

Окрім, цього, в ході проведення пред`явлення для впізнання особи за фотознімками ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_11 як чоловіка на ім?я ОСОБА_12 з яким зустрічались в ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а також впізнав ОСОБА_3 як чоловіка на ім?я ОСОБА_10 , який знаходячись в ресторані передав останньому грошові кошти в розмірі 9575 доларів США.

Під час проведення розшукових заходів з метою встановлення осіб, які можуть бути причетними до скоєння даного кримінального правопорушення встановлено, щодо вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Одеса, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Використовує мобільний термінал з абонентським номером НОМЕР_1 . Згідно адміністративної практики користується автомобілем марки «Hyundai Sonata» білого кольору з реєстраційним знаком НОМЕР_2 , який перебуває у власності ТОВ «Лайм авто». Неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 КК України

18.07.2024 року на підставі ухвали Біляївського районного суду Одеської області №-кс/496/1616/24 за адресою: АДРЕСА_2 . за місцем мешкання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було проведено обшук, в ході якого було виявлено та вилучено речі, на які слідчий просить накласти арешт.

Представник власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 , в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання про арешт майна. Надала суду копію договору № 01/24 прокату автомобіля від 02.01.2024 р., акту прийому-передачі автомобіля до Договору 01/24 прокату автомобіля від 02.01.2024 р. та копію свідоцтва про реєстрацію т/з марки «Hyundai Sonata» білого кольору з реєстраційним знаком НОМЕР_2 , що підтверджує факт перебування автомобіля у власності ТОВ «Лайм авто», який ОСОБА_3 орендував та займався перевезенням осіб. В ухвалі слідчого судді не вказано про можливість вилучення вказаного автомобіля, слідчим не зазначено причини такого вилучення, будь-яких доказів причетності вказаного транспортного засобу до злочину не вказано. Вважає, що тимчасове вилучення майна відбулось з численними порушеннями, зокрема, в порушення ч. 2 ст. 234 КПК України обшук було проведено без ухвали слідчого судді, яку також не додано до матеріалів клопотання, в порушення ст. 236 КПК України не було вручено ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук. Обшук було проведено в більшому об`ємі, ніж перебачено в ухвалі слідчого судді та вилучене майно, про яке не вказано в ухвалі. Телефон був вилучений до початку процесуальної дії. Також зазначає, що всі речі, які були вилученні за адресою проживання ОСОБА_3 , є його особистою власністю та його сім`ї, зокрема старі телефони, які колись перебували в користуванні членів його сім`ї, та не мають жодного значення для досудового розслідування. Постанови про визнання речовими доказами вказаних речей, слідчим до клопотання не надано та взагалі не обґрунтовано підстав для визначення вказаних речей речовими доказами. ОСОБА_3 не вручено підозру, не допитано в якості свідка, будь-якої причетності ОСОБА_3 до вказаного кримінального правопорушення не зазначено. Не було запропоновано ОСОБА_3 надати для огляду вказанні речі, щоб виявити їх непричетність до провадження. Речі, які були вилученні, є мобільна та комп`ютерна техніка, а отже повинна бути досліджена експертом, однак відомостей про залучення такого експерта та призначення експертизи слідчим не надано.

ОСОБА_3 підтримав представника.

Прохальна частина клопотання містить вимогу про слухання справи за відсутності слідчого та прокурора.

Суд, перебуваючи в нарадчій кімнаті, вирішив у відповідності ч. 4 ст. 172 КПК України, викликати в судове засідання слідчого разом з матеріали кримінального провадження для надання пояснень, та огляду судом матеріалів.

Проте, слідчий у наступне судове засідання не з`явилась, але надала матеріали кримінального провадження 0000366 від 25.05.2024 року, за ознаками ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, у кількості 2 тома.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, матеріали кримінального провадження, вислухувавши представника власника майна, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, в тому числі, враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) (збереження речових доказів); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Як підставу та мету арешту, слідчим зазначено, що у органу досудового розслідування є підстави вважати, що вилучені чорнові записи, документи, апаратура, мобільні термінали, банківські карти, автомобіль є предметом кримінального правопорушення. Таким чином наявні підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, що з метою збереження речових доказів дає підстави слідчому судді для арешту майна.

Дослідивши додані до клопотання документи, суд вважає, що вилучене майно не відповідає вимогам ст. 98 КПК України, а тому є підстави для відмови в задоволенні клопотання.

Відповідно ч. ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як встановлено матеріалами клопотання, вказане клопотання скеровано до суду після усунення недоліків, визначених ухвалою слідчого від 23.07.2024 року про повернення клопотання слідчому.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, в тому числі, враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) (збереження речових доказів); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В прохальній частині клопотання зазначено, що майно на яке просить накласти арешт слідча, вилучене 18.07.2024 р. на підставі ухвали Біляївського районного суду Одеської області № 1-кс/496/1616/24 за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та яке вилучено 18.07.2024 р. на підставі ухвали Біляївського районного суду Одеської області № 1-кс/496/1746/24 у автомобілі марки «марки «Hyundai Sonata» білого кольору з реєстраційним знаком НОМЕР_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , 2018 року випуску згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , зареєстрований 14.11.2023 р., за ТОВ «Лайм авто», перебуває в користуванні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Проте, вказаних ухвал до клопотання не додано.

Вивчивши в нарадчій кімнаті наданні в двох томах матеріали кримінального провадження №0000366 від 25.05.2024 року, за ознаками ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, суд також, не встановив наявності ухвали слідчого судді № 1-кс/496/1616/24 та 1-кс/496/1746/24, на підставі яких проведено обшук. Матеріали клопотання не містять протоколу обшуку, постанови про визнання речовими доказами, вилучених під час обшуку речей, а саме телефонів, комп`ютерної техніки та транспортного засобу.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З огляду на вищевказане, слідчий суддя вважає, що тимчасово вилучене 18.07.2024 року, в ході проведення обшуку за місце проживання ОСОБА_3 та в автомобілі, що перебуває в його користуванні, не відповідає вимогам ст. 98 КПК України, оскільки слідчим та прокурором не доведено правову підставу для їх арешту та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а отже і не доведено необхідність такого арешту, у відповідності абз. Другого ч. 1 ст. 170 КПК України, виходячи з чого клопотання не відповідає вимогам ч. 2 ст. 173 КПК України та не підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000366 від 25.05.2024 року, за ознаками ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, яке вилучене 18.07.2024 р. на підставі ухвали Біляївського районного суду Одеської області № 1-кс/496/1616/24 за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та яке вилучено 18.07.2024 р. на підставі ухвали Біляївського районного суду Одеської області № 1-кс/496/1746/24 у автомобілі марки «марки «Hyundai Sonata» білого кольору з реєстраційним знаком НОМЕР_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , 2018 року випуску згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , зареєстрований 14.11.2023 р., за ТОВ «Лайм авто», перебуває в користуванні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити без задоволення.

Негайно повернути майно власнику.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 05 серпня 2024 року о 10:00 годинні.

Слідчий суддя ОСОБА_1