Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/2412/24
Провадження № 1-кп/935/237/24
У Х В А Л А

Іменем України

29 жовтня 2024 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000348 стосовно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

установив:

У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати. Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, що є особливо тяжким злочином, стійких соціальних зв`язків не має, може чинити протиправний вплив на потерпілого, свідків, які є його знайомими, з метою змінення ними показань. Вважає, що обвинувачений може переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Обвинувачений ОСОБА_4 при розгляді клопотання прокурора покладається на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечував, просить змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання про продовження запобіжного заходу, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Кримінальне провадження надійшло на розгляд до суду з Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області . Міра запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою обґрунтовано обиралась під час досудового розслідування, надалі продовжувалась відповідно до ухвали суду у підготовчому судовому засіданні 03.09.2024, строк дії закінчується 01.11.2024.

Суд належно оцінив суспільну небезпечність кримінального правопорушення, вчинення якого інкримінується обвинуваченому, яке є особливо тяжким злочином, вчиненим проти життя та здоров`я людини, у разі визнання обвинуваченого винуватим, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а також особу обвинуваченого, який стійких соціальних зв`язків не має, утриманців не має, не працює, тому законне джерело доходу відсутнє, раніше не судимий, та дійшов висновку про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, про які зазначає прокурор.

У відповідності до вимог п.3 і п.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою.

Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканість має здійснюватись з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000) запобіжні заходи що суттєво обмежують право особи на свободу пересування Суд вважає такими, що є необхідними у демократичному суспільстві за умови, що їхньою метою було попередження злочинів. У своєму рішенні у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 (п.36) Суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Доводи прокурора про те, що раніше обраний стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Суворість покарання за вчинене кримінальне правопорушення, а також особа обвинуваченого, дають суду обґрунтовані підстави вважати наявність ризику переховування його від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, наприклад, неявкою у судові засідання (п.4 ч.1 ст.177 КПК України).

Оскільки судовий розгляд лише розпочато, учасники судового провадження не допитані, а разом з тим, відповідно до вимог ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, враховуючи, при цьому, що обвинувачений знайомий з потерпілим та свідками, проживає з ними у межах однієї територіальної громади, а тому існує висока ймовірність незаконного впливу обвинуваченого на них. (п.3 ч.1 ст.177 КПК України)

З огляду на зазначене раніше, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки на даний час саме такий запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України, суд не визначає альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Вимогами ст.197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про триманння під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331,177, 178, 197 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою, на 60 днів, тобто до 27 грудня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Суддя ОСОБА_1