Дата документу 07.10.2024 Справа № 334/7144/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/7144/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/640/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2024 року м . Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконфренції),

власника майна ОСОБА_7 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 6 вересня 2024 року, якою частково задоволено клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001800, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 2 вересня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на автомобіль «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_7 у вигляді заборони права на відчуження, розпорядження та користування майном.

Під час досудового розслідування встановлено, що 2 вересня 2024 року приблизно о 9 год. 10 хв., водій ОСОБА_7 , після здійснення паркування автомобілю «Audi Q7» реєстраційний номер НОМЕР_2 в правій смузі проїзної частини АДРЕСА_1 , відчиняючи водійські двері зазначеного транспортного засобу допустив їх контакт з самокатом під керуванням ОСОБА_10 , яка проїжджала повз запаркований автомобіль «Audi Q7», з послідуючим падінням ОСОБА_10 на дорожнє покриття.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «закритого перелому нижньої третини ліктьової кістки, забою м`яких тканин голови», з якими була госпіталізована до КНП «МЛЕ» та «ШМД».

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що транспортний засіб містить на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення та є речовим доказом.

Слідчий суддя задовольнив клопотання слідчого в частині накладення арешту на автомобіль, в частині позбавлення власника права користування та володіння майном відмовив.

В апеляційній скарзі прокурор вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що станом на 6 вересня 2024 року всі необхідні слідчі дії з транспортним засобом не проведені, відповідні експертні дослідження не призначені.

Звертає увагу на те, що 3 вересня 2024 року призначено судову експертизу щодо технічного стану автомобіля та судову трасологічну експертизу, висновки яких наразі не отримано, в подальшому, за клопотанням експерта може виникнути необхідність огляду даного автомобіля з метою встановлення додаткових даних для проведення відповідних експертиз.

Крім того вказує, що на теперішній час не проведено слідчий експеримент за участю транспортного засобу, який є знаряддям злочину та містить на собі сліди ДТП.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 задовольнити, накласти арешт на вказаний автомобіль із забороною права розпорядження, користування та відчуження.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала апеляційну скаргу та вказала, що всі слідчі дії не проведені. Разом з тим вказала, що відомостей про те, що ОСОБА_7 перешкоджає досудовому слідству або огляду автомобіля не має.

Представник власника майна ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що під час досудового розслідування у суді першої інстанції власник автомобіля запевнив суд, що буде надавати автомобіль для оглядів та зберігати його в тому ж вигляді, проте, орган досудового розслідування жодного разу до нього не звертався.

Власник майна ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, власника майна ОСОБА_7 , його представника - адвоката ОСОБА_8 , обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, якщо існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому слід врахувати, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК країни (збереження речових доказів) арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування приведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб;

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що накладаючи арешт на автомобіль «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з позбавленням його власника права розпорядження, слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, правильно вирішив питання про накладення арешту на вказане майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, із матеріалів провадження убачається, що Запорізьким районним управлінням Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001800 від 2 вересня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно з фабулою з витягу з ЄРДР випливає, що 2 вересня 2024 року приблизно о 9 год. 10 хв., водій ОСОБА_7 , після здійснення паркування автомобілю «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_2 в правій смузі проїзної частини АДРЕСА_1 , відчиняючи водійські двері зазначеного транспортного засобу допустив їх контакт з самокатом під керуванням ОСОБА_10 , яка проїжджала повз запаркований автомобіль «Audi Q7», з послідуючим падінням ОСОБА_10 на дорожнє покриття. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, з якими була госпіталізована до КНП «МЛЕ та ШМД».

Крім того, із матеріалів клопотання убачається, що 2 вересня 2024 року було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 5-9).

Постановою слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області від 2 вересня 2024 року вказаний в клопотанні автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001800 (а.с. 12).

Таким чином, колегія суддів вважає, що вилучений під час огляду місця події ДТП автомобіль «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на який слідчим суддею накладено арешт, цілком відповідає ознакам речового доказу, оскільки він може містити на собі сліди скоєння злочину або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо права користування та володіння вказаним транспортним засобом, на переконання колегії суддів, слідчий суддя вірно встановив відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого в цій частині.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Так, із встановлених апеляційним судом відомостей випливає, що власник транспортного засобу «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 не перешкоджає проведенню досудового розслідування у даному кримінальному провадженню, даних, які б свідчили про відмову власника автомобіля від надання такого транспортного засобу для проведення слідчих процесуальних дій, в тому числі для проведення судових експертиз, не має.

Більш того, в апеляційній скарзі прокурор посилається на необхідність проведення ряду судових експертиз, які були призначені 3 вересня 2024 року, разом з тим, жодної постанови про призначення таких експертиз на час розгляду апеляційної скарги надано не було.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що при вирішенні питання про арешт майна повинно бути враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 6 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що «кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Ураховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні з позбавленням власника права розпорядження майном, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно з позбавленням власника права розпорядження майном, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно необґрунтованості судового рішення слід визнати непереконливими.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 6 вересня 2024 року, якою частково задоволено клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001800, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 2 вересня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4