ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8910/23
провадження № 1-кп/753/823/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

представник потерпілого ОСОБА_4 ,

законний представник потерпілого ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

під час судового засідання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000742 від 28.03.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк,

громадянина України, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , та який проживає

за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

встановив:

У провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває зазначене кримінальне провадження.

Представник потерпілого ОСОБА_4 подав через канцелярію суду заяву про забезпечення позову, який заявлений в межах розгляду цього кримінального провадження до обвинуваченого та в якій просить вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_7 майно, що знаходиться у його володінні, зокрема на транспортні засоби Kia Cerato 2004 року випуску; ЛЕВ модель року випуску; VIPER модель Vp1150N 2014 року випуску.

Представник потерпілого переконаний, що при ухваленні вироку, яким заявлені позовні вимоги будуть задоволені, виконати це рішення буде неможливо, оскільки відомості про офіційне працевлаштування ОСОБА_7 відсутні, позовні вимоги він заперечує повністю, як і вину в інкримінованому правопорушенні, через те вбачає процесуальну необхідність у накладенні арешту на зазначене майно, яке належить ОСОБА_7 .

Представник потерпілого ОСОБА_4 та законний представник потерпілого ОСОБА_5 під час судового розгляду підтримали раніше подану заяву.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення цієї заяви.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 , в судовому засіданні заперечували проти задоволення вказаної заяви про забезпечення позову, вважали її необґрунтованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Частиною п`ятою статті 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Норми КПК України не регулюють порядок розгляду заяви про забезпечення позову.

На підставі ч. 5 ст. 128 КПК України суд застосовує норми Цивільного процесуального кодексу України щодо вирішення зазначеного питання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує також висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Враховуючи, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, то розглядаючи заяву про забезпечення позову, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд пересвідчується, зокрема, в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясовує відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих представником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Так, представник потерпілого ОСОБА_4 зазначає, що сума заподіяної моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення, становить 100 000 грн та ще щонайменше 20 000 грн підлягають стягненню витрати, понесені позивачем у зв`язку із оплатою послуг адвоката, однак згоди про добровільне відшкодування моральної шкоди завданої потерпілому ОСОБА_8 кримінальним правопорушенням не було досягнуто.

Вирішуючи питання про забезпечення позову необхідно встановити наявність зв`язку між вказаним заходом забезпечення позову і предметом спору, співрозмірність та адекватність заходу із заявленими позивачем вимогами.

Водночас у своїй заяві представник потерпілого не вказує у чому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Водночас відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З урахуванням викладеного, виходячи з принципів співмірності, розумності, обґрунтованості і адекватності вимог потерпілої сторони, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями ст.ст. 128, 171 КПК України, ст. ст. 152, 153 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 про забезпечення цивільного позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби, які належать обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1