Справа № 289/2079/23
Номер провадження 1-кп/289/30/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2024 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000138 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Радомишль Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2023 року близько 17 години ОСОБА_6 разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 на лавці біля домоволодіння останнього, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , розпивали алкогольні напої. В цей час до ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підійшов спільний знайомий ОСОБА_9 , який в цей час проходив по вулиці Шептицького. Між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 виникла словесна суперечка під час якої у ОСОБА_6 виник протиправний умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Після цього, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, маючи умисел на нанесення умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , під час вказаної вище суперечки, несподівано наніс два удари рукою стиснутою в кулак в область шиї та обличчя ОСОБА_9 в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді повного перелому щитоподібного хряща, крововиливів у м`які тканини шиї, які мають ознаки тяжкого ступеню важкості від яких останній через декілька годин помер за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, просив його виправдати, вказавши, що не хотів заподіяти смерть потерпілому ОСОБА_9 та не вбивав його. Дав показання, в яких зазначив, що 01 липня 2023 року близько 17 години він з ОСОБА_8 сидів на лавці біля будинку останнього, що розташований по АДРЕСА_2 . До них підійшов ОСОБА_9 , який був в стані сп`яніння та виражався до них нецензурною лайкою, ображав брата обвинуваченого. Обвинувачений підійшов до потерпілого, правою рукою несильно вдарив ОСОБА_9 спочатку у ліве плече, а той замахнувся до обвинуваченого, але його не вдарив. Натомість ОСОБА_6 вдруге вдарив ОСОБА_9 , але вже у щелепу. ОСОБА_9 від цього удару впав на землю, пошкодив лікоть правої руки, після чого піднявся і продовжуючи лаятись нецензурними словами пішов від них в напрямку будинку сестри потерпілого. Після цього ОСОБА_9 обвинувачений більше не бачив. Обвинувачений наполягав на тому, що ударів в область горла потерпілого не наносив. Звернув увагу на те, що ОСОБА_9 того вечора був одягнутий у футболку та шорти. Після смерті ОСОБА_9 обвинувачений перед потерпілою не вибачався та будь-яку шкоду їй не відшкодовував. На запитання суду, чому почувши образи та нецензурну лайку в свій бік від ОСОБА_9 не викликав поліцію обвинувачений відповісти не зміг.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість повністю доводиться наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

-показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні показала, що потерпілий ОСОБА_9 є її братом. 02 липня 2023 року після 5 години ранку до неї прийшла дружина потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , і повідомила їй, що потерпілий не дихає, однак що саме сталось з ним вона не знала. Чоловік ОСОБА_5 пішов дізнатись, що сталось, а ОСОБА_5 прийшла до потерпілого трохи пізніше близько 05:30 год., коли за місцем його проживання в літній кухні були вже медики і лікар виписував висновок про смерть. Слідів крові та тілесних ушкоджень на тілі потерпілого вона не бачила. Від сестри ОСОБА_11 їй стало відомо, що зі слів ОСОБА_12 ОСОБА_9 вдарив обвинувачений ОСОБА_6 Підтвердила те, що обвинувачений вибачення у неї не просив та шкоду не відшкодовував;

-показаннями свідка ОСОБА_8 , який зазначив, що обвинувачений є його кумом, а потерпілий був йому знайомим, неприязних відносин з ними у нього не має. 01 липня 2023 року близько 17 години в АДРЕСА_2 він сидів разом з обвинуваченим на лавці, а ОСОБА_13 поряд з ними рубав дрова. До них в цей час підійшов ОСОБА_9 , який, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, почав нецензурними словами обзивати ОСОБА_14 та брата обвинуваченого. ОСОБА_6 та ОСОБА_8 намагались заспокоїти ОСОБА_9 . Однак, той спровокував обвинуваченого, у зв`язку із чим ОСОБА_6 підійшов до потерпілого і вдарив його спочатку по голові, а вдруге у щелепу, від чого ОСОБА_9 впав на правий бік, подряпав правий лікоть, та коли встав облаяв обвинуваченого та одразу ж пішов від них у бік вулиці Малої Житомирської в напрямку свого будинку. Коли ОСОБА_9 уходив, то не скаржився на біль та крові на його тілі свідок не помітив. Охарактеризував ОСОБА_9 , як конфліктну людину, що зловживає алкоголем;

-показаннями свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що потерпілий ОСОБА_9 є її рідним братом. Неприязних відносин з потерпілим та обвинуваченим не має. Крім того, свідок показала, що 01 липня 2023 року о 06:30 год. до неї додому прийшов потерпілий і повів коня на пасовище, а вона поїхала до чоловіка у лікарню. Пізніше цього ж дня ОСОБА_9 вона бачила ще о 15 годині, коли він прийшов до неї додому. У нього все було добре. Увечері о 19 годині, будучи в будинку свідок почула, як в дворі хтось кашляє. Вона вийшла і побачила потерпілого ОСОБА_9 , який відхаркував кров, пояснивши, що це через те, що обвинувачений ОСОБА_6 вдарив його по горлу. Синців на його тілі вона не бачила. Через деякий час свідку зателефонували з лікарні, тому о 20 годині вона була вимушена піти до лікарні, бо там ще був її чоловік, а обвинувачений залишився у неї на подвір`ї. Коли вона йшла в лікарню зустріла ОСОБА_16 , якого свідок попросила забрати коня з пасовища. Повернувшись на початку 22 години додому ОСОБА_9 у її будинку вже не було. Вранці наступного дня свідку зателефонувала ОСОБА_5 і повідомила, що ОСОБА_9 не дихає. З розмови із ОСОБА_17 свідку стало відомо, що останній пропонував ОСОБА_9 завезти його до лікарні, однак той відмовився;

-показаннями свідка ОСОБА_18 , яка показала, що потерпілий ОСОБА_9 був її співмешканцем, неприязних відносин з ним та обвинуваченим вона не має. 02 липня 2023 року вранці о 5 годині вона виявила тіло потерпілого у літній кухні. Близько 05:30 год. вона пішла до ОСОБА_5 за допомогою. ОСОБА_9 лежав на боку, на його обличчі та одязі крові не було, слідів боротьби на тілі також не було. В чому він був одягнений вона не пам`ятає. Чому після бійки з ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_9 пішов до сестри, а не додому свідок пояснити не змогла. До того ж зазначила, що ОСОБА_15 не телефонувала їй 01 липня 2023 року і не повідомляла про ОСОБА_9 і про необхідність надати йому допомоги;

Від допиту свідка ОСОБА_19 прокурор відмовився у судовому засідання 16.01.2024.

Окрім того, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена наступними дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.

Зі змісту витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000138 від 02.07.2023 вбачається, що 02 липня 2023 року внесено відомості про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України, а саме що 01 липня 2023 року близько 18 години по АДРЕСА_2 між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 виникла словесна суперечка під час якої ОСОБА_6 наніс удари рукою стиснутою в кулак в область шиї та обличчя ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження від яких ОСОБА_20 помер за місцем свого проживання в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 28).

У постанові Верховного Суду у справі №761/28347/15-к від 09.09.2020, суд вказав, що реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 статті 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.

Відповідно вказаний витяг, долучений прокурором до матеріалів кримінального провадження, суд вважає електронною базою даних, даний витяг засвідчує факт внесення відомостей до ЄРДР і належність та допустимість доказів, отриманих після внесення вказаних відомостей до реєстру.

Рапортом інспектора-чергового ВП №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 02.07.2023 підтверджується те, що 02 липня 2023 року о 05:58 зі служби «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_21 про вбивство. Останній повідомив, що в будинку за адресою: АДРЕСА_4 виявлено труп померлого ОСОБА_9 з ознаками тілесних ушкоджень (а.с. 29).

Згідно постанов Верховного Суду у справі №606/1634/15-к від 12.04.2019 та Верховного Суду у справі №225/1952/17 від 15.10.2020 рапорт немає самостійного значення, однак оцінюється в сукупності з іншими доказами у справі, а відтак вказаний рапорт, долучений прокурором до матеріалів кримінального провадження береться судом до уваги.

Даними протоколу огляду місця події від 02.07.2023 та фототаблицями до цього протоколу, проведеного в домоволодінні розташованого по АДРЕСА_4 , підтверджується те, що в ході проведення огляду у вказаному домоволодінні виявлено труп ОСОБА_9 , який лежав на дивані, слідів боротьби не виявлено, обстановка не порушена. ОСОБА_9 був одягнутий у спортивну кофту з капюшоном синього кольору, спортивні штани зеленого кольору, шкарпетки чорного кольору та труси чорного кольору. Тіло на дотик тепле. Ознаки трупного заклякання відсутні. Трупні плями в основному були розташовані у правій частині тіла (а.с. 31-40).

Заявою ОСОБА_18 від 02.07.2023 підтверджується надання нею дозволу на проведення огляду сараю та будинку, розташованих за адресою АДРЕСА_4 (а.с. 30).

Копією лікарського свідоцтва про смерть №538 від 03 липня 2023 року підтверджується факт смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_4 (а.с. 43).

Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02 липня 2023 року підтверджується те, що 02.07.2023 о 10 год. 10 хв. ОСОБА_6 перебував в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 44).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 03.07.2023, ілюстративною таблицею до цього протоколу та відеозапису вказаної слідчої дії свідок ОСОБА_8 , в присутності понятих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , на пропозицію слідчого розповів та показав, яким чином 01 липня 2023 року близько 17 години ОСОБА_6 наніс удари ОСОБА_9 , а саме кулаком правої руки два удари: один удар в область шиї, другий в область щелепи, від другого удару ОСОБА_9 впав на землю на правий бік, але відразу піднявся і пішов. Внаслідок падіння ОСОБА_9 подряпав лікоть правої руки (а.с. 45-48, 51).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 03.07.2023 та відеозаписом вказаної слідчої дії за участі свідка ОСОБА_19 підтверджується те, що останній в присутності понятих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , на пропозицію слідчого розповів та показав, яким чином 01.07.2023 близько 17 години біля домогосподарства ОСОБА_8 , що по АДРЕСА_2 ОСОБА_6 підійшов ОСОБА_24 та потім він вже побачив, як ОСОБА_9 впав на руку чи на спину та лежав на землі, потім піднявся та пішов геть (а.с. 49-51).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 31.07.2023 та відеозапису вказаної слідчої дії підозрюваний ОСОБА_6 , в присутності понятих ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , показав яким чином 01.07.2023 близько 17 години в АДРЕСА_2 , наносив удари ОСОБА_9 , який підійшов до нього з вул. Малої Житомирської. Зазначив, що двічі вдарив ОСОБА_9 кулаком правої руки: один раз в область шиї, другий раз в область щелепи, після чого останній впав, однак одразу ж підвівся і пішов з вказаного місця (а.с. 52-54).

Таким чином, з вищеперелічених слідчих експериментів судом встановлено механізм завдання двох ударів обвинуваченим потерпілому і що один із цих двох ударів було завдано саме область шиї ОСОБА_9 , а не плеча.

Протоколом огляду місця події від 04.07.2023 та ілюстративною таблицею до цього протоколу, підтверджується те, що в приміщенні Малинського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи було оглянуто светр сірого кольору, який було знято з трупа ОСОБА_9 . Даний светр було упаковано в паперовий конверт та вилучено до ВП №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області (а.с. 55-56).

Висновком експерта Малинського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи №38 від 26.07.2023 підтверджується, що причиною смерті ОСОБА_9 стала закрита тупа травма шиї, перелом щитоподібного хряща, яка ускладнилась травматичним шоком тяжкого ступеню, що зумовило зупинку серцевої діяльності, дихання, функцій центральної нервової системи. Смерть його настала протягом декількох годин після отримання тілесних ушкоджень. При судово-медичному досліджені трупа виявлені тілесні ушкодження: у вигляді повного перелому щитоподібного хряща, крововиливів у м`які тканини шиї, які мають ознаки тяжкого ступеню тяжкості, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення, могли виникнути від дії твердого тупого предмету і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю; у вигляді синцю правового передпліччя, який має ознаки легкого ступеню тяжкості, міг виникнути від дії твердого тупого предмету і в причинному зв`язку зі смертю не перебуває, дане ушкодження він не міг отримати внаслідок падіння з положення стоячи на тверду поверхню. При судово-токсикологічному дослідженні в крові виявлено етиловий спирт у концентрації 1,60 проміле, що відповідно до живої особи відповідало би середньому ступеню алкогольного сп`яніння (а.с. 41-42).

Зі змісту висновку експерта Малинського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи №124 від 26.07.2023 вбачається, що при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді повного перелому щитоподібного хряща, крововиливів у м`які тканини шиї, які мають ознаки тяжкого ступеню важкості, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення, могли виникнути від дії твердого тупого предмету і знаходяться в прямому причинному зв`язку із смертю. У вигляді синцю правового передпліччя, який має ознаки легкого ступеню тяжкості, міг виникнути від дії твердого тупого предмету і в причинному зв`язку зі смертю не перебуває. Потерпілий в момент отримання тілесних ушкоджень міг перебувати у вертикальному чи близькому до нього положенні і відносно травмуючого об`єкту перебував правою стороною тіла. Покази, які вказує свідок ОСОБА_8 відповідають механізму тілесних ушкоджень потерпілому, в тій частині, де він вказує, що останньому було спричинено травмуючі дії в праву бокову поверхню шиї. Потерпілий після отримання тілесних ушкоджень міг самостійно пересуватися протягом кількох годин. На думку експерта врятувати життя ОСОБА_9 можна було при наданні йому своєчасної кваліфікованої медичної допомоги (а.с. 58-59).

Відповідно до висновку експерта Малинського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи №143 від 08.08.2023 при судово-медичному дослідженні трупа виявлені тілесні ушкодження у вигляді повного перелому щитоподібного хряща, крововиливів у м`які тканини шиї, які мають ознаки тяжкого ступеню важкості, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення, могли виникнути від дії твердого тупого предмету і знаходяться в прямому причинному зв`язку із смертю. Покази які надані підозрюваним ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту відповідають механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 в тій частині, де він вказує, що він спричинив останньому травмуючу дію в ділянку правої бокової поверхні шиї (а.с. 69).

Отже, можливість утворення тілесних ушкоджень у потерпілого саме внаслідок завдання обвинуваченим ударів потерпілому, механізм яких було встановлено в ході згаданих слідчих експериментів, повністю підтвердив експерт у вказаних висновках експертизи.

Висновком експерта Судово-медичної експертизи Житомирського обласного бюро №778 від 08.08.2023 підтверджується те, що групову належність крові ОСОБА_9 в рідкому вигляді не встановлено через не виявлення групових антигенів. При неодноразовому дослідженні в сухому вигляді виявлено лише антиген Н за ізосерологічною системою АВО. У вирізці із светра знайдено кров людини. При серологічному дослідженні виявлено антиген Н. Походження даного антигену у вказаній вирізці із светра можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властивий антиген Н. Такою особою може бути і ОСОБА_9 (а.с. 61-63).

Таким чином, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення поза розумним сумнівом повністю підтверджена вищенаведеними належними і допустимими доказами, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 відповідає пред`явленому обвинуваченню, а тому суд кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Показання обвинуваченого про те, що він не вчиняв вказане кримінальне правопорушення та, що він вдарив потерпілого у плече, а не в область шиї суд оцінює критично, оскільки винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину знайшла своє підтвердження під час дослідження судом сукупності вище перелічених доказів, в тому числі протоколів слідчих експериментів, як за участю обвинуваченого, так і за участі свідка ОСОБА_8 , які під час слідчих експериментів показали яким чином ОСОБА_6 наносив удари потерпілому, зокрема спочатку кулаком правої руки в область шиї, другий раз в область щелепи. Під час слідчого експерименту ОСОБА_6 на запитання слідчого без будь-яких сумнівів кілька разів показав, як він наніс перший удар потерпілому в область шиї. Також в судовому засіданні з показань свідка ОСОБА_15 судом встановлено, що о 19 годині 01 липня 2023 року їй безпосередньо з розмови з потерпілим ОСОБА_9 стало відомо, що того дня обвинувачений ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_9 по горлу.

На думку суду, показання обвинуваченого в судовому засіданні про те, що він вперше вдарив ОСОБА_9 саме у плече, а не в шию, спрямовані з метою уникнення ним кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що він не вбивав потерпілого суд звертає його увагу на наступне.

Обвинуваченому інкримінується кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України, тобто вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони ? умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України). Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість) або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, що спричинило її смерть (ч. 2 ст. 121 КК України), і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ст. 128 КК) і вбивство, вчинене через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється як за об`єктивною, так і за суб`єктивною сторонами цих злочинів.

Окрім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них.

Диспозицією ч. 2 ст. 121 КК України передбачено відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, яке, зокрема, спричинило смерть потерпілого.

Таким чином, при вчиненні цього злочину умисел винної особи направлений саме на спричинення тілесних ушкоджень. При цьому ступінь тяжкості ушкодження здоров`я потерпілого в свідомості особи може бути не конкретизованим, тобто щодо наслідків своїх дій вона може діяти з невизначеним умислом. В такому разі відповідальність настає залежно від фактично заподіяної шкоди здоров`ю потерпілому.

У відповідності до роз`яснень, які містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Згідно п. 26 вказаної постанови Пленуму ВСУ не можна, зокрема, розглядати як умисне вбивство випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків. Такі дії, залежно від змісту суб`єктивної сторони злочину, можуть кваліфікуватись як убивство через необережність чи як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Суд погоджується з доводами обвинуваченого. Дійсно сукупність досліджених в судовому засіданні доказів не доводить скоєння обвинуваченим вбивства потерпілого, натомість повністю підтверджує скоєння обвинуваченим злочину за ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисного заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, оскільки в судовому засіданні поза всяким сумнівом було встановлено, що обвинувачений наніс удар в область шиї, зокрема по горлу потерпілому.

Доводи захисника наведені ним під час судових дебатів про необхідність виправдати обвинуваченого у зв`язку із недоведеністю скоєння ним інкримінованого злочину суд відхиляє. Зокрема, суд вважає, що посилання захисника на те, що досудовим слідством не перевірено чому потерпілого знайшли мертвим у светрі, хоча під час конфлікту з обвинуваченим він був одягнутий у теніску, кому належав цей светр та чи міг потерпілий отримати тілесні ушкодження від яких помер пізніше, після конфлікту з обвинуваченим, є безпідставними, так як відповіді на ці питання випливають із досліджених судом вищеперелічених доказів. Суд зважає на те, що смерть потерпілого настала не одразу, а після декількох годин, як вказує експерт. Слово «декілька» в українській мові означає невелику кількість, від трьох до 10. Тобто від моменту завдання удару по шиї потерпілому, останній ще мав можливість пересуватись, дійти самостійно додому, де і мав можливість одягнути вказаний светр. До того ж версія сторони захисту про те, що 01 липня 2023 року до 21 години у потерпілого не було тілесних ушкоджень спростовується показами свідка ОСОБА_15 , яка в суді пояснила, що о 19 годині того дня у себе на подвір`ї розмовляла з ОСОБА_9 , який відкашлював кров, пояснивши це тим, що його по горлу вдарив ОСОБА_6 .

Призначаючи покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Згідно роз`яснень, які містяться у абзаці 2 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким, відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, наявність обставини, що обтяжує обвинуваченому покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується, як такий щодо якого заяв про неналежну поведінку не надходила та компрометуючі дані щодо якого відсутні, раніше не судимий, одружений, невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину і відсутність його каяття у скоєному, відсутність в обвинуваченого критичної оцінки скоєного ним злочину, а також те, що наслідком вчиненого злочину стало позбавлення людини життя, яке за Конституцією України визнається найвищою соціальною цінністю, приймаючи до уваги зазначені обставини у їх сукупності, а також думку потерпілої, яка при призначенні покарання поклалась на розсуд суду, та позицію сторони обвинувачення, яка просила призначити обвинуваченому покарання у виді дев`яти років позбавлення волі, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України та вважає за необхідне обрати йому покарання у виді восьми років позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

При визначенні строку вказаного покарання, суд, окрім викладеного, враховує й поведінку самого померлого потерпілого ОСОБА_9 , а саме перебування останнього у алкогольному сп`янінні в момент конфлікту з обвинуваченим та його провокативну поведінку, що, на думку суду, стало причиною вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину.

Долю речового доказу суд вирішує у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Арешт на майно не накладався. Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України слід зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу - цілодобового домашнього арешту з 09.08.2023 по 08.10.2023, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Суд не знаходить підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу, зважаючи на його належну процесуальну поведінку під час судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати ОСОБА_6 з моменту приведення вироку до виконання.

Речовий доказ, який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Відділення поліції №3 Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області, а саме: светр потерпілого знищити.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Згідно ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбуття ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу - цілодобового домашнього арешту з 09.08.2023 по 08.10.2023, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1