Справа №701/817/23
Провадження №1-кп/701/52/24
В И Р О К

І М Я М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2024 рокуМаньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого-судді -ОСОБА_1
за участю секретаря -ОСОБА_2
з участю прокурора - потерпілої - захисника - представника потерпілої - ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-ще Маньківка справу по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гвіздів, Корецького району, Рівненської області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , та жителя АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 , 26.03.2023р. близько 11 год. 30 хв., знаходячись поблизу автобусної зупинки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою спричинення останній тілесних ушкоджень, діючи умисно і цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс один удар кулаком правої руки в область її голови зліва та після цього, завдав їй ще близько трьох ударів кулаками в область обличчя та голови, в результаті чого. ОСОБА_4 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, що відповідно до висновку експерта в галузі судово-медичної експертизи від 20.04.2023 року № 05-9-01/151 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , пояснив, щоу пред`явленому йому обвинуваченні він себе винним не визнає, так як 26.03.2023р. цілий день не виходив з двору домоволодіння, в якому він проживає з дружиною ОСОБА_8 та тещею ОСОБА_9 . Займався господарськими справами (порубка дров, прибирання, тощо). Ні з ким в цей день не конфліктував та потерпілої не бачив взагалі. Перша і єдина сутичка яка в нього була з потерпілою ОСОБА_10 у них відбулась 17.03.2023р. на автобусній зупинці с. Кривець, коли він з тещею ОСОБА_11 повертались з лікарні і вийшовши з автобуса побачив, що якась жінка, як він пізніше дізнався, це була потерпіла ОСОБА_12 , стоїть із собачко, вийшовши з автобуса вона «вчепилась» до ОСОБА_7 що вони тут розпускають собак. Вийшла його теща ОСОБА_11 і ОСОБА_10 переключилась на неї. ОСОБА_13 відгороджував тещу вступався на її захист в словесних перепалках. ОСОБА_13 присоромив потерпілу ОСОБА_10 за те що вона накинулась на жінку у віці. Пізніше підійшла його дружину ОСОБА_14 та почала розпитувати що трапилась. Далі словесної перепалки конфлікт не розвинувся. Ніхто ні на кого в той день рук не підіймав. ОСОБА_13 запропонував дружині ОСОБА_14 написати на ОСОБА_10 заяву в поліцію, але дружина цього не захотіла. Більше потерпілої ОСОБА_10 він не бачив та ніяких ушкоджень ні в той ні в інші дні їй не завдавав.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 , вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, його вина у вчиненні злочину доводиться дослідженими судом такими доказами:

-показами потерпілої ОСОБА_4 , яка суду показала що в неділю 26.03.2023р. об 11-30 год. в с. Кривець, повертаючись з магазину, дійшла до середини парку, зустріла із ОСОБА_15 , яка їхала на підводі, привіталася. Доїхала на своєму електросамокаті до повороту, побачила як на зустріч перед нею з боку, попереду скутера вибігає чоловік, як пізніше вона дізналась, це був ОСОБА_16 . Вона зупинилась, запитала чи він до неї щось хоче. ОСОБА_13 одразу, без пояснень правою рукою вдарив по голові. Вона нахилилась на скутер, підняла голову, ОСОБА_13 другою рукою вдарив її. Потерпіла почула крик ОСОБА_17 . ОСОБА_13 полишив її і пішов далі в парк. Потерпіла по гарячих слідах стала на скутер і доїхала додому. Хотіла зійти із скутера відкрити ворота і заїхати, однак вже не змогла, впала, дуже боліла голова. Донька побачила з кухні, що вона приїхала і в хату не заходить. Вийшла і допомогла зайти в хату, розпитала що трапилось, викликала швидку і поліцію. По приїзду Швидкої допомоги ОСОБА_10 забрали до Маньківської ЦРЛ, де вона перебувала на стаціонарному лікуванні 14 днів.

-показами свідка ОСОБА_15 , яка суду показала, що 26.03.2023р. в парку що в с. Кривець, повертаючись після збору березового соку, рухаючись гужовою повозкою побачила свою знайому ОСОБА_10 , яка їхала на самокаті. Привітавшись ОСОБА_10 поїхала в своїх справах. В подальшому ОСОБА_18 стала свідком того що ОСОБА_10 їхала, а ОСОБА_13 на неї напав. Свідок бачила, як ОСОБА_13 вибіг із свого двору, де проживає і сховався за каштанами у парку. Вона це бачила їдучи дорогою на підводі. Виїхала вона із - за повороту. Бачила, як за каштанами стояв ОСОБА_19 . По переду неї їде ОСОБА_10 та розмовляє з ОСОБА_20 . Свідок подумала, що ОСОБА_13 чекає тещу або дружину. ОСОБА_10 з ОСОБА_20 поговорили, ОСОБА_20 пішов у парк, а ОСОБА_10 стала на електросамокат і поїхала, а свідок поїхала у своїх справах. Невдовзі свідок побачила, як ОСОБА_13 біжить і кричить до ОСОБА_10 ОСОБА_10 зупинилась, а ОСОБА_13 її з розмаху вдарив, вона стала, він її ще раз ударив, свідок почала кричати ОСОБА_13 трохи осторонився. Між свідком та місцем події було метрів 10. Свідок під`їхала конякою до них і стала так, щоб їх розмежувати. ОСОБА_10 стояла головою донизу і свідок почала казати, що викличе поліцію, але ОСОБА_13 їй нецензурно відповів. Потім ОСОБА_10 помаленьку рушила їхати на самокаті, дуже помалу почала їхати. Свідок в неї запитала,чого вона не тікала, то вона відповіла, що ОСОБА_13 їй «баки забив». ОСОБА_21 поїхала, вперед, а свідок позаду конякою помаленьку. Свідок бачила два удари з розмаху кулаком завданих ОСОБА_22 потерпілій. ОСОБА_23 був спочатку правою рукою, а потім лівою. Удари наносились прямо в лице. ОСОБА_13 не цілився, він з розмаху бив в область голови та обличчя ОСОБА_10 Видимість була доброю, перешкод ніяких не було. ОСОБА_24 не перешкоджали. Свідок чітко бачила як ОСОБА_13 наносив удари ОСОБА_10

-показами свідка ОСОБА_25 , яка суду показало що 26.03.2023 року, вона як інспектор поліції, отримала на розгляд матеріали про факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_26 . На наступний день поїхала в с. Кривець, так як це є її дільниця. Спочатку поспілкувалася з ОСОБА_27 . Він розповів, що у них уже тривалий час, а саме з початку року тривають конфлікти з приводу собак, які мають вільний доступ до вулиці. І вибігаючи, вони накидаються на людей. Так само була потерпілою і ОСОБА_28 . І через цю ситуацію і відбувся даний конфлікт, який продовжувався кілька місяців. Тоді коли ОСОБА_29 хотів поспілкуватися з ОСОБА_30 , у них відбулась розмов на вулиці поблизу домоволодіння ОСОБА_31 . В ході бесіди щось відбулось і ОСОБА_32 повідомив, що він наніс кілька ударів в область голови правою та лівою рукою ОСОБА_33 за оцей конфлікт, за дружину, за матір дружини. Що нібито ОСОБА_28 ображала їх раніше. В наслідок цього і були нанесення тілесних ушкоджень. Після цього він пішов додому, а ОСОБА_28 викликала швидку і поліції. Конфлікт відбувся в парку в с. Кривець 26.03.2023 р. ОСОБА_34 провела бесіди із свідками. Коли проводилось відтворення даного конфлікту, то свідки були присутні. ОСОБА_13 під час першою нашої їхньої бесіди повідомив про нанесення тілесних ушкоджень. Із ОСОБА_29 було декілька бесід. Перша бесіда відбулась на наступний день після конфлікту. ОСОБА_35 приїхала, це була спокійна обстановка, але ОСОБА_32 ще був на емоціях і коли він це розповідав, він із далека зайшов, що конфлікт у ОСОБА_36 відбувався із його дружино і матерю дружини. Коли все накопилося, от він вирішив прояснити ситуацію і наніс їй тілесні ушкодження щоб її зупинити. ОСОБА_29 сказав, що наніс три удари правою і лівою рукою в область голови. Коли відбувались ці конфлікти, ОСОБА_35 на це село виїжджала по кілька разів на тиждень і кожного разу відбувались бесіди. Кожного разу, з наступним днем покази трішки змінювались. ОСОБА_37 мабуть ОСОБА_32 переговорив з дружиною і вони почали говорити, що він все ж таки не бив. Під час першої розмови пояснення були відібрані. Спочатку усі ішли на контакт і Дружина і ОСОБА_32 , вони все підписували, а потім, коли зрозуміли, що це збираються матеріали на суд, перестали контактувати. ОСОБА_29 підписував усе за місцем свого домоволодіння. На наступний день ОСОБА_35 приїхала до їхнього домоволодіння. До фіртки повиходили всі, ОСОБА_29 , його дружина і мама дружини. ОСОБА_35 запропонувала все розповісти: спочатку мама дружини розповіла, що було 10 років тому, потім дружина, а потім ОСОБА_29 . ОСОБА_35 конкретно запита з приводу даної ситуації, чому відбувся конфлікт і чому на ОСОБА_29 написана заява. ОСОБА_29 повідомив, що ОСОБА_28 протягом багатьох років «кошмарить» цю сім`ю, дзвонить пише, смс-ки надсилає з погрозами. При зустрічі, ОСОБА_28 нецензурною лайкою говорить. І ОСОБА_13 вирішив поговорити з нею і коли він побачив, що вона їхала з магазину, вийшов їй на зустріч і наніс їй тілесні ушкодження, оскільки він побачив, що розмова йде не так як хотілося. ОСОБА_13 це зробив і пішов додому. На наступний день ОСОБА_13 розповідав ОСОБА_38 про події на передодні.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що 17.03.2023р. вона їхала разом із своїм зятем (цивільним чоловіком своєї дочки) ОСОБА_22 в автобусі по своїх справах коли верталися назад у 14 год. то на зупинці стояла ОСОБА_10 , кудись їхала із маленькою собачкою коли зупинився автобус вийшов ОСОБА_32 потім свідок. Тоді відбувся конфлікт ОСОБА_10 з ОСОБА_22 через собаку. ОСОБА_13 до ОСОБА_10 ставився на Ви з повагою. ОСОБА_10 почала обзивати свідка, бійки ніякої не було. ОСОБА_29 присоромив ОСОБА_21 . 26.03.2023р. конфлікту ніякого не було, ОСОБА_13 не виходив з двору цілий день щоб когось ударити. Він постійно був вдома і нікуди не виходив і невідлучався. 26.03.2023 свідок не бачила ОСОБА_10 на скутері, оскільки вони в трьох ( ОСОБА_13 , її дочка ОСОБА_14 та вона) були за старою хатою, робили різні справи та різали дрова.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що у них існує давній конфлікт з ОСОБА_10 через собак. Конфлікт, який мав місце 17.03.2023р. вона не бачила лише чула з розповідей матері ОСОБА_11 та цивільного чоловіка ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 взагалі ніякого конфлікту не було. ОСОБА_13 не виходив з двору цілий день. Він постійно був вдома і нікуди не виходив. В цей день вони порались по городі.

Крім того вина ОСОБА_7 , у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст.125 КК України доводиться наступними дослідженими судом доказами:

- витягом з єдиного досудових розслідувань від 05.04.2023 (Т. 2 а.с. 29);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 26.03.2023 (Т. 2 а.с. 33);

- постановою про доручення проведення судової медичної експертизи від 14.04.2023 (Т. 2 а.с. 39);

- висновком експерта № 05-9-01/151 від 14.04.2023 згідно якого у ОСОБА_4 , мало місце тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, яка спричинена дією тупого твердого предмету та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. (Т. 2 а.с. 41,42);

- постановою про перекваліфікацію складу кримінального правопорушення від 21.04.2023 (Т. 2 а.с. 43);

- протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_4 , з додатком до протоколу експерименту від 17.05.2023 а саме диск DVD-R (Т. 2 а.с. 44-46);

- протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_15 , з додатком до протоколу експерименту від 17.05.2023 а саме диск DVD-R (Т. 2 а.с. 47-49);

- постановою про доручення проведення додаткової судово медичної експертизи від 28.06.2023 (Т. 2 а.с. 50-52);

- висновком експерта № 05-9-01/283 від 29.06.2023 згідно якого не виключається можливість утворення тілесного ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, при падінні з висоти власного зросту та ударі об тверду поверхню, стоячи на даній площі. Тілесні ушкодження у вигляді закритого черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, могло виникнути від однократної дії твердого предмету. Тілесні ушкодження у вигляді закритого черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, могло виникнути при механізмі і обставинах вказаних в протоколах слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_4 , та свідка ОСОБА_15 , від 17.05.2023р. (Т. 2 а.с. 54-55);

- повідомленням про підозру ОСОБА_7 , додатком до повідомлення про підозру від 04.08.2023 а саме диск DVD-R (Т. 2 а.с. 61-64);

Аналізуючи сукупність всіх досліджених у судовому засіданні доказів, допустимість, належність та достовірність яких не викликає жодних сумнівів, суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, знаходить із достовірністю встановленими та доведеними викладені у вироку фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, та вважає доведеною вину ОСОБА_7 в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

При цьому суд враховує, що показання потерпілої та свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_25 щодо обставин вчинення кримінального правопорушення повністю узгоджуються із письмовими доказами, а тому суд бере їх до уваги та враховує при встановлені обставин вчинення кримінального правопорушення.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , що він не завдавав потерпілій ніяких тілесних ушкоджень 26.03.2023р. спростовуються показами потерпілої, свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_25 , письмовими доказами, які повністю узгоджуються між собою та іншими доказами.

Суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які є близькими родичами обвинуваченого ОСОБА_7 та спростовуються показами інших свідків, потерпілої та матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення - час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, що в тому числі закріплено положеннями ч. 5 ст. 9 КПК України щодо застосування кримінального процесуального законодавства України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, як один з принципів законності, визначених серед інших засадами кримінального провадження.

Так, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146) Євпропейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of December 1998, Series A no.146, p.33, § 77).

Аналогічне відображення принципів презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини міститься і в положеннях ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України.

Згідно позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року у справі №753/11828/13-к, у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

Порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (постанова Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі №671/463/15-к).

У даному кримінальному провадженні порядок, встановлений КПК України дотримано, при цьому, суд при оцінці доказів враховує, що згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до вимог ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Наведені судом вище докази, згідно вимог ст. ст. 85, 86 КПК України, є належними та допустимими.

Поряд з цим, слід зазначити, що підстав для визнання доказів недопустимими судом не встановлено, оскільки під час судового розгляду не було встановлено фактів істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників кримінального провадження, регламентованих положеннями ст. 87 КПК України.

При оцінці доказів суд дійшов вказаних висновків, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 87 КПК України визначено, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні були істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Разом з тим, ч. 2 ст. 87 КПК України встановлює, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.

Згідно постанови Верховного Суду від 01.12.2020 року у справі №318/292/18 вищенаведені норми процесуального закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості, з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким саме чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

У постановах від 28 січня 2020 року у справі №359/7742/17 та від 8 жовтня 2019 року у справі №639/8329/14-к Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК України до наданих сторонами доказів, Суд повинен виходити з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 8 жовтня 2019 року у справі №639/8329/14-к, суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 ст. 87 КПК України, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК України, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо недопустимості доказу з точки зору ч. 1 ст. 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, що воно зумовило визнання такого доказу недопустимим.

В постанові від 06 липня 2021 року у справі №720/49/19 Верховний Суд зазначив, що будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими, а тому, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів, визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Безумовно, істотним порушенням фундаментальних прав і свобод особи є отримання доказів, внаслідок поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та на правову допомогу захисника, що не може бути прийнятним в системі правосуддя.

Водночас, порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи вчинення окремих процесуальних дій, які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися, виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості цих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

В постанові від 15.02.2018 року у справі №357/14462/14-к Верховний Суд вказав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

А тому, виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що підстав, передбачених ст.87 КПК України для визнання наданих стороною обвинувачення доказів недопустимими у даному кримінальному провадженні немає, оскільки визнання доказів недопустими в розрізі положень ст. 87 КПК України може мати місце не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, вважає докази належними, допустимими, достовірними й такими, що в своїй сукупності беззаперечно та поза розумним сумнівом доводять винуватість обвинуваченого та кваліфікує дії ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 125 КК України, кваліфікуючою ознакою яких є умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України закон відносить кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим до кримінальних проступків.

Обставиною, яка пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України судом не встановлені.

Обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлені.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

Обвинувачений є особою, яка раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності.

Суд також враховує дані, які характеризують ОСОБА_7 , спосіб його життя, соціальні зв`язки. Згідно характеристики виконавчого комітету Маньківської ОТГ Уманського району Черкаської області вбачається, що ОСОБА_7 , по місцю проживання характеризується позитивно, є інвалідом ІІІ грн., учасник бойових дій, нагороджений грамотою командира частини та відзнакою Президента України.

ОСОБА_7 , на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває та не перебував.

З урахуванням наведеного, даних про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим і пропорційним для його виправлення та попередження нових злочинів й таким, що відповідає принципу індивідуалізації та невідворотності кримінального покарання.

Вирішуючи питання щодо заявленого потерпілою ОСОБА_4 цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 : майнової шкоди на суму 3779,17 грн. та моральної шкоди на суму 50000 грн., суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Стаття 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під час розгляду кримінального провадження встановлено, що в результаті дій обвинуваченого, потерпілій були спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. В результаті отримання тілесних ушкоджень потерпіла понесла витрати, пов`язані з лікуванням в сумі 3779,17 грн., які підтверджені документально(Т. 1 а.с. 56-67). Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої в цій частині підлягають задоволенню.

Розглядаючи цивільний позов потерпілої в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

В пункті 3 Постанови ПВС України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілої, яка була завдана їй незаконними діями обвинуваченого шляхом спричинення тілесних ушкоджень, враховуючи характер, обсяг та тривалість душевних страждань, яких зазнала потерпіла, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає заявлений розмір моральної шкоди у сумі 50 000 грн. завищеним, в зв`язку з чим приходить до висновку, що сума в розмірі 20 000 грн., повністю відповідає глибині моральних страждань та переживань потерпілої і підлягає стягненню з обвинуваченого.

Крім того, суд вважає обґрунтованим цивільний позов в частині стягнення судових витрат (понесені витрати на професійну правничу допомогу) в сумі 15 000 грн., оскільки вони підтверджені належними доказами (Т. 1 а.с. 70-72).

Судові витрати та речові докази відсутні по кримінальному провадженні.

Арешт на майно не накладався.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі 80 (вісімдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1360 грн. 00 коп., в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 :

- в рахунок відшкодування майнової шкоди - 3 779,17 грн.;

- в рахунок відшкодування моральної шкоди - 20 000 гривень;

- в рахунок відшкодування судових витрат (понесених витрат на професійну правничу допомогу) -15 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 - відмовити.

Вирок може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду впродовж тридцяти днів з дня його проголошення через Маньківський районний суд Черкаської області.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Роз`яснити учасникам процесу їх право подавати клопотання про помилування, право на ознайомлення із журналом судового засідання і подачу на нього письмових зауважень.

СуддяОСОБА_1