Справа № 275/716/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року с. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

малолітньої особи, щодо якої внесено клопотання, ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Брусилів клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озера Житомирської області, українця, громадянина України, який навчається на 1 курсі КЗПО «Київський професійний коледж будівництва і комунального господарства», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у кримінальному провадженні № 0000030 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

17.01.2024, близько 18 год. 50 хв. особа, яка після досягнення чотирнадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, неповнолітній ОСОБА_6 керував технічно справним автомобілем марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 .

Рухаючись вказаним транспортним засобом по вул. Центральній, неподалік буд. № 1, що знаходиться в АДРЕСА_2 , водій ОСОБА_6 , діючи з необережністю, грубо порушуючи вимоги пункту 2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, відповідно до якого водій для забезпечення безпеки дорожнього руху зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі, а також пункту 12.1 цих же Правил, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, що призвело до втрати безпечного керування транспортним засобом та його виїзду за межі проїзної частини вліво, де транспортний засіб контактував з магазином та в подальшому здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_8 , яка в той час перебувала біля продуктового магазину по вищевказаній адресі.

Внаслідок необережних дій неповнолітнього водія ОСОБА_6 під час даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому в проекції горбика човникоподібної кістки, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Порушення неповнолітнім водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 2.3. б); 12.1. Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_6 , будучи особою, яка після досягнення чотирнадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засідання неповнолітній ОСОБА_9 , який не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, провину у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю, не заперечував, що вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення при обставинах, вказаних в ухвалі. Пояснив суду, що дійсно 17.01.2024 року ввечері купив автомобіль ВАЗ та рухався на ньому по АДРЕСА_3 , де через слизьку дорогу не впорався з керуванням автомобілем, який занесло в бік магазину, біля якого стояла ОСОБА_8 . Зіткнення з магазином відбулось дуже швидко, та він навіть не помітив, як зачепив автомобілем потерпілу, яка від удару впала. Вказав, що дуже розкаюється у вчиненому, розуміє, що не має права сідати за кермо, та до отримання прав на керування транспортним засобом цього робити не буде. Зазначив, що вибачився перед потерпілою та його батьки відшкодували спричинену їй матеріальну та моральну шкоду. Також вказав, що на даний час навчається у Київському професійному коледжі будівництва і комунального господарствата мешкає у гуртожитку у м. Києві.

В судове засідання потерпіла ОСОБА_8 не з`явилась, надіслала до суду клопотання про розгляд справи в її відсутність, в якому не заперечувала щодо застосування відносно неповнолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру, вказала, що претензій до останнього не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 500 КПК України судовий розгляд клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру здійснюється в судовому засіданні за участю прокурора, законного представника, захисника та представників служби у справах дітей і уповноваженого підрозділу органів Національної поліції, якщо вони з`явилися або були викликані в судове засідання, згідно із загальними правилами цього Кодексу.

При цьому згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку

За таких обставин, за згодою учасників провадження суд вважає недоцільним дослідження всіх зібраних в ході досудового розслідування доказів щодо обставин вчинення неповнолітнім ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та вважає доведеним, що неповнолітній ОСОБА_6 , будучи особою, яка після досягнення чотирнадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинив необережне суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що виразилось у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В судовому засіданні прокурор, якого підтримали законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 та його захисник, клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_6 підтримав в частині застосування застереження та передачі ОСОБА_6 під нагляд матері. При цьому вважає недоцільним застосування відносно ОСОБА_6 у зв`язку з його навчанням та проживанням на даний час у м. Києві обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього - заборони виходу із дому без присутності батьків та осіб, що їх замінюють.

Відповідно до ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 22 Кримінального Кодексу України кримінальній відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, підлягають лише особи, яким до вчинення злочину виповнилося 16 років.

До особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, за правилами частини другої статті 97 КК України застосовуються примусові заходи виховного характеру, вичерпний перелік яких встановлено частиною другоюст.105 зазначеного Кодексу.

За загальними правилами та особливостями, визначеними нормами кримінального права, метою застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітніх, перш за все, має бути забезпечення інтересів самого неповнолітнього.

Відповідно до ч. 2 ст. 484 КПК України під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, слідчий, дізнавач, прокурор, слідчий суддя, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

При обранні конкретного виду примусового заходу виховного характеру суд має врахувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого діяння, обставини його вчинення, особу неповнолітнього, умови життя та виховання, стан здоров`я та рівень розвитку, інші особливості неповнолітньої особи.

Судом встановлено, що на час вчинення суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_6 віку настання кримінальної відповідальності не досяг, навчається на 1 курсі КЗПО «Київський професійний коледж будівництва і комунального господарства», раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, згідно акту проведення оцінки рівня безпеки дитини, складеного комісією служби у справах дітей Брусилівської селищної ради 07.02.2024р., дитину визнано безпечною.

Відповідно до п.п. 5, 7 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» застереження (п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України), яке є одним із найм`якіших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, - та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину. Передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Особами, які заміняють батьків, є, зокрема, усиновителі, опікуни і піклувальники.

Питання про передачу неповнолітньої особи під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують.

Згідно пояснень законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 . ОСОБА_4 вона як мати в змозі впливати на сина та здійснювати контроль за його поведінкою.

З огляду на це та встановлені судом обставини суд погоджується з думкою сторони обвинувачення щодо можливості застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 заходів виховного характеру в виді застереження, а також передачі під нагляд матері, що, на думку суду, повністю відповідатиме інтересам неповнолітнього і сприятиме його виправленню.

Також суд вважає за необхідне згідно вимог ст. 100 КПК України речові докази по справі, а саме автомобіль марки ВАЗ моделі 21013, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що зберігається на території СПД № 1 ВП № 2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, повернути його володільцю ОСОБА_6 .

Крім того, суд на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України вважає за необхідне скасувати арешту вигляді заборони відчуження, розпорядження та користування автомобілем марки ВАЗ моделі 21013, реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 січня 2024 р.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових інженерно - транспортних експертиз у вказаному кримінальному провадженні, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 97, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 105 КК України, ст. ст. 500, 501 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирський області майора поліції ОСОБА_10 про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_6 , - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого 1 ст. 286 КК України, примусові заходи виховного характеру в вигляді:

- застереження, роз`яснивши ОСОБА_6 наслідки протиправних дій, завдання шкоди потерпілому, оголосити осуд за вчинені дії;

- передачі під нагляд матері ОСОБА_4 строком на один рік з метою забезпечення постійного контролю за його поведінкою.

Речові докази автомобіль марки ВАЗ моделі 21013, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що зберігається на території СПД № 1 ВП № 2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, повернути його володільцю ОСОБА_6 .

Арешт у вигляді заборони відчуження, розпорядження та користування автомобілем марки ВАЗ моделі 21013, реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 січня 2024 р., - скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 20 вересня 2024 року о 16.30.

Суддя ОСОБА_1