Справа № 405/5806/24
провадження № 1-кс/405/2448/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2024 м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_7 , яке погоджене прокурором відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, маючого трьох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого за ч. 4 ст. 187 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України, у кримінальному провадженні, відомості про які внесені 19.08.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000889,-

ВСТАНОВИВ:

21.08.2024 до Ленінського районного суду м. Кіровограда від старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_7 надійшло клопотання, у якому слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України.

Також слідчий вказує про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість їх запобігання в разі застосування менш суворого запобіжного заходу.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 та просив його задовольнити із викладених у ньому підстав, додав, що автомобіль, який викрав ОСОБА_5 , не належить ОСОБА_8 , оскільки вона його продала ОСОБА_9 , який і подав заяву про вчинення злочину.

Слідчий підтримав клопотання, просив його задовольнити за обставин, які в ньому викладені.

Підозрюваний заперечив відносно задоволення клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання пі вартою з тих підстав, що не бачив чоловіка, якого збив в подальшому; одружений, має на утримання 3-х малолітніх дітей; його сім`я переїхала з м. Запоріжжя і тільки він утримує сім`ю; вважає себе винним у вчиненні дорожньо-транспортної події та міг її уникнути.

Захисник заперечив відносно задоволення клопотання слідчого про застосування до його підзахисного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи це тим, що власник автомобіля ОСОБА_8 не подавала заяву щодо викрадення автомобіля; підозрюваний має п`ятьох неповнолітніх дітей, одружений; має міцні соціальні зв`язки; транспортний засіб був переданий для ремонту; дорожньо-транспортна подія сталась у нічний час, після наїзду не зупинився, оскільки боявся за своє життя; пішохід переходив дорогу у невстановленому для цього місці; за вказаних обставин захисник просить застосувати до підзахисного менш суворий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною покидати житло в нічний час.

Слідчий суддя, заслухавши доводи прокурора, слідчого, пояснення підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, якими обґрунтовується необхідність застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що слідчими відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області здійснюється досудове у кримінальному провадженні, відомості про які внесені 19.08.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000889 за ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України.

19.08.2024 о 12 год. 00 хв. за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_5 затримано на підставі ст. 208 КПК України.

20.08.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повідомлено про підозру ОСОБА_5 .

21.08.2024 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та повідомлення про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України, згідно якої, 18.08.2024 близько о 22 годині 45 хвилин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на території гаражного кооперативу «Автомобільний», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та маючи безперешкодний доступ до гаражу № НОМЕР_1 , володільцем якого є ОСОБА_10 , будучи впевненим у тому, що його ніхто не бачить, таємно від інших осіб заволодів ключами від автомобіля «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У подальшому, достовірно знаючи те, що поряд біля гаража знаходиться транспортний засіб «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 29.04.2022, виданого ТСЦ 3541 на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , однак фактично перебував у володінні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заволодівши ключами від даного автомобіля, отримав реальну можливість розпоряджатись вказаним майном.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки, ОСОБА_5 привів у дію двигун автомобіля «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Потім, всупереч волі володільця транспортного засобу та без його дозволу ОСОБА_5 здійснив виїзд з території гаражного кооперативу та продовжив рух автомобільною дорогою в м. Кропивницькому, де у подальшому став учасником дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, тобто незаконному заволодінні транспортним засобом.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.08.2024 близько 23 години 00 хвилин, в порушення вимог п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, (п.2.1 Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії) взагалі не маючи посвідчення водія будь-якої категорії та достатніх навичок водіння транспортним засобом, керував автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , здійснював рух з боку вул. Олександрійської в напрямку вул. Генерала Кульчицького в м. Кропивницькому.

Керуючи вищевказаним транспортним засобом, водій ОСОБА_5 проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б, д) ПДР (п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…. і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), позбавивши себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок свого руху.

Під час подальшого руху, рухаючись в темну пору доби по освітленій ділянці дороги, у вищевказаному напрямку, напроти будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 цілеспрямовано, порушуючи законодавство України у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, нехтуючи вимогами п.п. 12.1 та 12.3 ПДР (12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для руху, яка виражалася у наявності пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який перебігав проїзну частину зліва-направо відносно напрямку руху автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу та у результаті чого в крайній правій смузі руху, ближче до бордюру, допустив наїзд на вказаного вище учасника дорожнього руху

Тобто, порушення вищезазначених вимог ПДР водієм ОСОБА_5 перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, що сталась та у результаті якої пішохід ОСОБА_11 загинув на місці пригоди.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.08.2024 близько 23 години 00 хвилин, в порушення вимог п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, (п.2.1 Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії) взагалі не маючи посвідчення водія будь-якої категорії та достатніх навичок водіння транспортним засобом, керував автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , здійснював рух з боку вул. Олександрійської в напрямку вул. Генерала Кульчицького в м. Кропивницькому.

Керуючи вищевказаним транспортним засобом, водій ОСОБА_5 проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б, д) ПДР (п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…. і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), позбавивши себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок свого руху.

Під час подальшого руху, рухаючись в темну пору доби по освітленій ділянці дороги, у вищевказаному напрямку, напроти будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 цілеспрямовано, порушуючи законодавство України у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, нехтуючи вимогами п.п. 12.1 та 12.3 ПДР (12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для руху, яка виражалася у наявності пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який перебігав проїзну частину зліва-направо відносно напрямку руху автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу та у результаті чого в крайній правій смузі руху, ближче до бордюру, допустив наїзд на останнього.

У результаті наїзду на пішохода ОСОБА_11 , останній отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди, автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 отримав механічні пошкодження передньої правої частини та лобового скла, проте останній продовжив рух на пошкодженому автомобілі, тим самим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим грубо порушив вимоги п. 2.10 (а, б, в, г, ґ, д, е) ПДР (п. 2.10. У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: a)негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди).

ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку із чим він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан та останній позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану через отримані ним внаслідок ДТП тілесні ушкодження, при цьому, маючи змогу допомогти ОСОБА_11 , у тому числі шляхом безпосереднього доставлення до лікувального закладу, повідомлення закладу охорони здоров`я чи поліції, а також сторонніх осіб для здійснення аналогічних чи інших дій з цією ж метою, завідомо залишив його без допомоги у небезпечному для житті стані та з місця пригоди втік.

За практикою Європейського суду з прав людини розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт «с» пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Надані слідчим докази, а саме: протокол огляду місця ДТП від 19.08.2024, протокол огляду місця події від 19.08.2024; протокол огляду від 19.08.2024; протокол допиту потерпілого ОСОБА_9 від 20.08.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 20.08.2024 та ОСОБА_10 ; протокол огляду місця події від 19.08.2024; протокол допиту підозрюваного від 20.08.2024, свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив про причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину, в якому він підозрюється, а пред`явлена підозра, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Слідчим суддею звертається увага на те, що ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Слідчий суддя також вважає, що прокурором та слідчим обґрунтовано наведений перелік ризиків, що передбачений п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься тяжкого злочину, оскільки за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку може бути визнаним як менш небезпечним, ніж покарання та процедура його відбування. Такий висновок слідчого судді узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Має під собою підґрунтя й зазначений прокурором та слідчим ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно прямо чи через третіх осіб впливати на потерпілих у кримінальному провадженні шляхом застосування підкупу, шантажу та погроз, що зможе призвести до зміни їх показань або відмови від їх давання.

Окрім цього, на початковому етапі досудового розслідування органом досудового розслідування вживаються першочергові слідчі дії, в тому числі і встановлення свідків та можливих очевидців кримінального правопорушення, а тому ОСОБА_5 може впливати на свідків, а також, шляхом застосування підкупу, шантажу та погроз, тим саме матиме можливість перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом впливу на них.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілих слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України

Також є реальним ризик, який передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 , як вказав у судовому засіданні, раніше судимий за ч. 4 ст. 187 КК України, який є умисним корисливим злочином; згідно відомостей з інтегрованої інформаційно-пошукової система Міністерства внутрішніх справ України «Армор», ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі, і за порушення правил дорожнього руху, а саме за ч. 5 ст. 126 КУпАП, тобто повторне протягом року керування транспортним, особою, яка не має права керування ним.

Наявність ризику, який передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором не доведено.

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголошено на тому, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості підозри та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочинів, серед яких ч. 2 ст. 286 КК України є тяжким злочином, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, раніше судимий, а тому, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, до нього може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує також обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 одружений, як повідомив в судовому засіданні має на утриманні п`ятьох малолітніх дітей, але доказів цього не надано, працює без офіційного працевлаштування, раніше судимий, характеризуючих даних та відомостей про стан здоров`я відносно підозрюваного сторонами не надано, наявні вагомі докази про вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України, та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, які ставляться йому в провину.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що сторонами кримінального провадження не надані докази, які б свідчили про достатність застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання зазначеним вище ризикам, суд дійшов висновку, що до ОСОБА_5 необхідно застосувати винятковий запобіжний захід - тримання під вартою, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним через неможливість в жодний інший спосіб забезпечити його належну процесуальну поведінку під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Як встановлено, ОСОБА_5 підозрюється, в тому числі, і у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в результаті якого загинула людина, а також інших злочинів за ч. 1 ст. 135 та ч. 1 ст. 289 КК України, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, та незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 тяжкого злочину, слідчий суддя не визначає розмір застави.

Вище викладене у сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання слідчого та наявність передбачених законом підстав для його задоволення.

На підставі викладеного, керуючись вимогами статей 40, 131, 132, 176-178, 182-184, 194, 196 - 197, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 12 год. 00 хв., 19.08.2024 по 17.10.2024 включно, в межах строку досудового розслідування.

Вручити копію цієї ухвали прокурору, слідчому, підозрюваному, захиснику негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. А особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1