ВИРОК

Іменем України

03.09.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції об`єднані кримінальні провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за: №0000026 від 29.05.2020 та за №0001398 від 20.11.2020 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Велика Омеляна, Рівненського району, Рівненської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, незаміжньої, військовослужбовиці військової частини НОМЕР_1 , не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України

за участю обвинуваченої ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

військовослужбовиця військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовицею контрактної служби Збройних Сил України, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово незаконно ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливого періоду з 27.04.2020 по 15.05.2020 не маючи поважних причин для звільнення від виконання службових обов`язків здійснила самовільне залишення військової частини або місця служби без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, що зн6аходиться за адресою: АДРЕСА_2 та перебувала за адресою АДРЕСА_1 .

Крім того, молодший сержант ОСОБА_4 будучи військовослужбовицею військової служби за контрактом Збройних Сил України, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 08 год 00 хв 06.07.2020 самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 в умовах особливого періоду та без поважних причин перебувала поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , до моменту добровільної явки, а саме 20.11.2020 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що за адресою: вул. М. Кривоноса, 6, м. Львів.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.4 ст.407КК України визнала повністю. Щиро розкаялася у вчиненому, просила суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_4 , її вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється та наданими в судовому засіданні поясненнями.

З врахуванням вимог ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, враховуючи згоду учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченої вірно кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України, оскільки ОСОБА_4 самовільно залишила військову частину, без поважних причин, будучи військовослужбовицею (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану в зазначені в обвинувальних актах періоди.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд виходить із вимог ст. ст. 50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, характер інкримінованого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання, відповідно до ст.67КК України - відсутні.

Відтак призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує, що обвинувачена вчинила злочини, який відповідно до ст. 12КК України є тяжким злочином, а також особу обвинуваченої, яка щиро розкаялася, має двох дітей, один з яких є неповнолітнім, за місцем служби характеризується негативно, на амбулаторному (стаціонарному) лікування в КП «РОЦПЗН» не перебуває, на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону не перебуває, за амбулаторною медичною допомогою не зверталась, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, а тому суд вважає, що обвинуваченій слід призначити покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі. Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують обвинуваченій покарання, суд вважає за можливе звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку із застосуванням статтей 75, 76 КК України.

Керуючись статтями 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити їй покарання у вигляді 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання, встановивши іспитовий строк терміном 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з дотриманням вимог статей 349, 392 КПК України.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя ОСОБА_1