Справа № 495/7256/24
№ провадження 1-кс/495/1766/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року м. Білгород - Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Білгород-Дністровському клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:

23.08.2024 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшло клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , подане в рамках досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке 19 липня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001083 за правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України, яке на підставі протоколу автоматичного визначення слідчого судді було передано на розгляд слідчого судді ОСОБА_1 .

1.Зміст поданого клопотання

Слідчим відділом Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 від 12.06.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України. В подальшому, у зв`язку з розшуком підозрюваного ОСОБА_5 прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури матеріали відносно ОСОБА_5 виділені в окреме провадження за № 0001083 від 19.07.2024.

Встановлено, що перебуваючи на посаді ОСОБА_6 селищного голови та маючи певні владні та адміністративно-розпорядчі повноваження у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння бюджетними коштами, які призначались для ліквідації пошкоджень (руйнувань) житлового фонду громади, завданих внаслідок збройної агресії Російської Федерації.

З цією метою ОСОБА_5 розробив план злочинної діяльності, який полягав у створені схем заволодіння бюджетними коштами, організації фіктивних робочих місць тощо.

Розуміючи, що реалізація злочинного плану, направленого на постійне, систематичне незаконне заволодіння бюджетних коштів, потребує залучення інших осіб, які будуть об`єднанні загальною метою отримання незаконного прибутку та діяти відповідно до встановленого плану згідно наказів і вказівок організатора злочинної діяльності, ОСОБА_5 , в різний проміжок часу, однак не пізніше грудня 2022 року, залучив в якості співучасників Особу 2, Особу 3 та Особу 1, яким довів деталі плану злочинної діяльності та способи його реалізації.

Зазначені особи, переслідуючи корисливі мотиви дали свою добровільну згоду на участь разом з ОСОБА_5 у зазначеній протиправній діяльності під його безпосереднім керівництвом.

Таким чином, ОСОБА_5 , використовуючи свої лідерські якості, маючи рішучий та вольовий характер, розуміючи можливі наслідки протиправних дій, проте нехтуючи суворістю визначеного кримінальним законодавством покарання, приблизно у грудні 2022 року, створив на території Білгород-Дністровського району Одеської області організовану групу з розподілом ролей та функцій кожного з її учасників, об`єднавши їх єдиною метою отримання незаконного прибутку, підпорядкувавши собі членів зазначеного злочинного угруповання під своїм безпосереднім керівництвом.

Так, члени організованої групи під керівництвом ОСОБА_5 , попередньо зорганізувалися у стійке злочинне об`єднання для скоєння злочинів, пов`язаних з незаконним заволодінням коштами місцевого бюджету, що виділялись на потреби Сергіївської селищної ради, погодили план протиправних дій, визначили ролі кожного з учасників такої групи та встановили правила конспірації своєї незаконної діяльності, а також прийняли інші заходи щодо функціонування та тривалого існування вказаного злочинного угруповання.

Серед учасників організованої ОСОБА_5 злочинної групи установлено чітко визначену ієрархію, згідно якої підлеглий учасник виконував розпорядження організатора. Кожному з учасників групи відводились спеціальні функції при скоєнні злочинів, спрямовані на реалізацію плану їх вчинення та досягнення злочинної мети незаконного збагачення.

Згідно злочинного плану і розподілу функцій між членами групи, кожний з її учасників виконував відведені йому ролі, а саме:

ОСОБА_5 , будучи Сергіївським селищним головою, обравши собі роль організатора, взяв на себе виконання наступних функцій: розробка та узгодження між іншими учасниками організованої ним групи етапів вчинення кримінальних правопорушень, визначав схему реалізації злочинного плану, з метою не викриття вчинення злочинів розробляв заходи конспірації, використовуючи свої досвід та службове становище, безпосередньо приймав участь у виготовленні завідомо підроблених документів, встановлював правила дисципліни між учасниками злочинного угруповання і контролював їх дотримання, приймав заходи впливу та заохочення до членів організованої та керованої ним групи, розподіляв кошти, отримані від злочинної діяльності.

Особа 1 (досудове розслідування відносно якої здійснюється у кримінальне провадження № 0000754), будучи директором ПП «КВАДР 77», діючи у складі організованої групи, відповідно до ролі виконавця та на виконання наказів і вказівок організатора групи, використовував у вчинені злочинів створене та кероване ним ПП «КВАДР 77», безпосередньо здійснював та контролював виконання підрядних робіт, вносив неправдиві відомості до первинних облікових будівельних документів (форми КБ-2В) щодо об`ємів виконаних будівельних робіт, а також подальше зняття незаконно отриманих бюджетних коштів з рахунку ПП «КВАДР 77» під виглядом отримання коштів на виплату заробітної плати та придбання будівельних матеріалів, які відповідно до плану злочинної діяльності передавав організатору для подальшого розподілення між членами злочинного угруповання.

Як член організованої групи отримував грошову винагороду за рахунок коштів, отриманих від злочинної діяльності, в частині визначеної лідером організованої групи ОСОБА_5 .

Особа 2 будучи директором КП «Курорт-сервіс», діючи у складі організованої групи відповідно до ролі виконавця, та на виконання наказів і вказівок організатора злочинного угруповання, з метою досягнення єдиного злочинного результату, укладав договори підряду з ліквідації аварій в житловому фонді, а саме: «Капітальний ремонт 9-ти поверхового житлового будинку по АДРЕСА_1 , пошкодженого в результаті ракетного удару, завданого 01.07.2022», підписував акти приймання виконаних робіт, в яких завищенні об`єми та вартість фактично виконаних будівельних робіт.

Діючи на виконання злочинного плану підписував акти первинних облікових будівельних документів (форми КБ-2В), до яких Особою1 вносились неправдиві відомості, дотримувався заходів конспірації.

Як член організованої групи отримував грошову винагороду за рахунок коштів, отриманих від злочинної діяльності, в частині визначеної лідером організованої групи ОСОБА_5 .

Особа 3 будучи фізичною особою-підприємцем виконуючи функції інженера з технічного нагляду, діючи у складі організованої групи, відповідно до ролі пособника та на виконання злочинного плану, здійснював формальне проведення контролю повноти, відповідності та якості виконаних будівельно-монтажних робіт та подальше візування первинних облікових документів актів приймання виконаних будівельних робіт, до яких вносилась завідомо неправдиві відомості щодо фактично виконаних будівельних робіт під час проведення капітального ремонту пошкоджених домоволодінь, для досягнення злочинного результату в формі заволодіння бюджетними коштами.

Діючи на виконання злочинного плану підписував акти первинних облікових будівельних документів (форми КБ-2В), до яких Особою1 вносились неправдиві відомості, дотримувався заходів конспірації.

Як член організованої групи отримував грошову винагороду за рахунок коштів, отриманих від злочинної діяльності, в частині визначеної лідером організованої групи ОСОБА_5 .

Зазначена організована група характеризувалася стабільністю та стійкістю свого складу, тривалістю злочинної діяльності, готовністю до постійного вчинення злочинів, а також отриманням незаконного прибутку за рахунок такої діяльності.

Члени організованої та керованої ОСОБА_5 групи, у період з грудня 2022 року до грудня 2023 року, здійснили заволодіння бюджетними коштами та вчинили ряд умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень проти власності, у сфері господарської та службової діяльності, а саме:

- з 15.12.2022 по 23.08.2023 заволоділи бюджетними коштами, асигнованими на ліквідацію аварій у житловому фонді: «Капітальний ремонт 9-ти поверхового житлового будинку по АДРЕСА_1 , пошкодженого в результаті ракетного удару, завданого 01.07.2022», на загальну суму 923750,97 грн;

- з 02.08.2023 по 06.12.2023 заволоділи бюджетними коштами, асигнованими на ліквідацію аварій у житловому фонді: «Капітальний ремонт домоволодінь в АДРЕСА_1 , пошкоджених внаслідок ракетного удару, нанесеного Російською Федерацією 10.06.2023», на загальну суму 196438,4 грн;

- з 22.09.2023 по 30.11.2023 заволоділи бюджетними коштами, асигнованими на ліквідацію аварій у житловому фонді: «Капітальний ремонт домоволодінь в АДРЕСА_1 , пошкоджених внаслідок ракетного удару, нанесеного Російською Федерацією 10.06.2023», залучивши ПП «УСПІХ 75», на загальну суму 270 615,27 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 , Особа 1, Особа 2 та Особа 3 діючи у складі організованої групи, під час дії правового режиму воєнного стану, упродовж грудня 2022 року грудня 2023 року здійснили заволодіння бюджетними коштами та вчинили ряд умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень проти власності, у сфері господарської та службової діяльності, що спричинило збитки Сергіївській територіальній громаді в особі Сергіївської селищної ради на загальну суму 1 391 345,06 грн, при наступних обставинах.

Конкретні обставини вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України викладені у клопотанні слідчого.

На підставі зібраних доказів та їх відповідності визначеному практикою Верховного Суду та ЄСПЛ критерію «обґрунтована підозра», у межах кримінального провадження № 0000041 від 12.06.2023, прокурором 17.07.2024 повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені злочинів, передбачених:

ч. 5 ст. 191 КК України за кваліфікуючими ознаками: організація заволодіння та заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану, організованою групою;

ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України за кваліфікуючими ознаками: організація розтрати та заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах;

ч. 3 ст. 209 КК України за кваліфікуючими ознаками: організація розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо, частково одержано злочинним шляхом, вчинене організованою групою.

ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України за кваліфікуючими ознаками: організація складання та складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, вчинене організованою групою;

ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України за кваліфікуючими ознаками: організація складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Обґрунтування повідомленої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України підтверджується зібраними під час проведення досудового розслідування доказами.

Таким чином, підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні особливо тяжких злочинів за кваліфікуючими ознаками: організація заволодіння та заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану, організованою групою, організація розтрати та заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, організація розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо, частково одержано злочинним шляхом, вчинене організованою групою, організація складання та складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, вчинене організованою групою, організація складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, за вчення яких, передбачене основне покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Відповідно до актового запису про шлюб № 36 від 16.жовтня 1982 року між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровано шлюб.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо підозрюваного ОСОБА_5 встановлено наявність у приватній власності нерухомого майна, а саме:

- земельної ділянки, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220, Площа (га) 0.9999, адреса: Одеська область, Ізмаїльський р., с/рада Багатянська, кадастровий номер :01:002:0110. Власник ОСОБА_5 , в частці 1/1, документи подані для реєстрації: свідоцтво про право на спадщину, за заповітом, серія та номер: 4361 виданий 11.10.2019.

Так, ст. 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до інформації з реєстраційної картки ТЗ щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є дружиною підозрюваного ОСОБА_5 встановлено наявність у неї сумісної власності подружжя, а саме:

- автомобіля HYNDAI TUCSON, 2021 року випуску, білого кольору, VIN: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1999, номерний знак НОМЕР_3 , підстава реєстрації Договір укладений у СГ № 40142021ХНД-00092 від 13.08.2021.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Треті особи, майно яких може бути арештовано - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого заволодіння бюджетними коштами, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З метою недопустимості подальшої передачі будь-кому в оренду, переоформлення (перереєстрації) права власності та відчуження рухомого та нерухомого майна підозрюваного ОСОБА_5 , а також забезпечення несення цивільної відповідальності за шкоду та конфіскації майна як виду покарання і заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, виникла необхідність у накладення арешту на вищезазначене рухоме та нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_5 , в тому числі, яке перебуває у сумісній власності подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України - клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

На підставі вищевикладеного, з метою забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна, а також враховуючи те, що не вжиття заходів щодо накладення арешту на вказані об`єкти рухомого та нерухомого майна можуть призвести до незаконної перереєстрації права власності, чи будь-якого відчуження слідчий просив накласти арешт на об`єкти рухомого та нерухомого майна, яке перебуває у приватній власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі, яке перебуває у сумісній власності подружжя, а саме на:

- земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220, Площа (га) 0.9999, адреса: Одеська область, Ізмаїльський р., с/рада Багатянська, кадастровий номер :01:002:0110. Власник ОСОБА_5 , в частці 1/1, документи подані для реєстрації: свідоцтво про право на спадщину, за заповітом, серія та номер: 4361 виданий 11.10.2019;

- 1/2 автомобіля HYNDAI TUCSON, 2021 року випуску, білого кольору, VIN: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1999, номерний знак НОМЕР_3 , підстава реєстрації Договір укладений у СГ № 40142021ХНД-00092 від 13.08.2021, який належить ОСОБА_8 .

- заборонити ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , а також будь-яким фізичним і юридичним особам, здійснення у будь-який спосіб відчуження зазначених об`єктів нерухомості та здійснювати будь-які заходи щодо реєстрації/перереєстрації прав на дане рухоме та нерухоме майно.

2.Позиція сторін у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги клопотання та просив його задовольнити, додатково обґрунтувавши необхідність накладення арешту на майно з вказаних у клопотанні підстав.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст. 175 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З урахуванням викладеного у клопотанні та враховуючи позицію прокурора в судовому засіданні слідчий суддя, користуючись положеннями ч.2 ст. 172 КПК України слідчий суддя приходить до висновку про розгляд клопотання без повідомлення власників майна.

3.Мотиви та оцінка слідчого судді

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Загальні вимоги щодо порядку застосування будь-яких заходів забезпечення визначені статтями 131 та 132 КПК України.

Стаття 170 КПК України встановлює, що арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, може бути об`єктом конфіскації майна як виду покарання, а також за рахунок нього може бути забезпечене відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до 5 ст. 170 КПК України у випадку накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна. У випадку накладення арешту з метою відшкодування шкоди, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Водночас, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України. До таких ризиків відноситься можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді визначено необхідність арешту майна.

До того ж, за змістом ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.

Таким чином, з аналізу зазначених норм КПК України, при вирішення питання про арешт майна, слідчий суддя має встановити:

1) чи набула особа статусу підозрюваного;

2) чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення підозрюваним та чи достатні підстави вважати, що суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна;

3) чи відноситься майно, щодо якого вирішується питання про його арешт до виду майна, на яке можна накладати арешт та чи перебуває воно у власності осіб, щодо майна яких дозволено накладення арешту з відповідною метою;

4) чи можливо накласти арешт на вказане майно з метою забезпечення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

5) чи можливо за допомогою арешту досягнути завдань, для виконання яких прокурор звертається із відповідним клопотанням;

6) чи будуть розумними та співрозмірними із завданнями цього кримінального провадження наслідки арешту майна для осіб, чиї права обмежуються внаслідок його застосування.

З урахуванням вказаного, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення детектива, слідчий суддя, встановлюючи наявність зазначених вище обставин, приходить до таких висновків.

3.1.Щодо набуття статусу підозрюваного, наявності обґрунтованої підозри та достатніх підстав вважати, що особі може бути призначено покарання у виді конфіскації майна

Арешт майна з метою забезпечення можливої конфіскації на стадії досудового розслідування може бути застосований лише до підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру.

Як встановлено слідчим суддею, в рамках кримінального провадження №0001083 складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянину України, українцю, який перебуває на посаді Сергіївського селищного голови Білгород-Дністровського району Одеської області та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчинені злочинів, передбачених:

ч. 5 ст. 191 КК України за кваліфікуючими ознаками: організація заволодіння та заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану, організованою групою;

ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України за кваліфікуючими ознаками: організація розтрати та заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах;

ч. 3 ст. 209 КК України за кваліфікуючими ознаками: організація розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо, частково одержано злочинним шляхом, вчинене організованою групою.

ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України за кваліфікуючими ознаками: організація складання та складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, вчинене організованою групою;

ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України за кваліфікуючими ознаками: організація складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Обґрунтування повідомленої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України підтверджується зібраними під час проведення досудового розслідування доказами.

Підсумовуючи, слідчий суддя вважає, що викладені вище обставини на даному етапі досудового розслідування з розумною достатністю та вірогідністю пов`язують підозрюваного з вчиненими кримінальними правопорушеннями, оскільки для стороннього спостерігача прослідковувався б зв`язок між описаними діями та наслідками, які за версією обвинувачення полягали у заволодінні сільськогосподарськими землями які перебували у постійному користуванні державних підприємств на території Київської області. В подальшому такі обставини мають бути перевірені та оцінені в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Оцінивши вказані докази в їх сукупності з доводами клопотання та учасників судового засідання, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наданих матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України за викладених у клопотанні обставин.

При цьому, слідчим суддею встановлено, що за вчинення злочину, передбаченого ч 5 ст. 191 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Тобто конфіскація майна передбачена у санкції статті як обов`язкове додаткове покарання, а тому, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд повинен буде застосувати до ОСОБА_5 додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, враховуючи вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним, в тому числі, інкримінованих йому злочинів, які в тому числі передбачають конфіскацію майна як обов`язкове додаткове покарання, слідчий суддя вважає, що дійсно існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може бути призначене покарання у виді конфіскації майна, що обумовлює необхідність забезпечення такої можливої конфіскації шляхом застосування до майна підозрюваного заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

3.2.Щодо можливості накладення арешту на вказане у клопотанні майно

Частина 10 статті 170 КПК України встановлює, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Як зазначалось вище, арешт з метою забезпечення можливої конфіскації на стадії досудового розслідування може бути накладений на майно підозрюваного.

Прокурор у засіданні просив накласти арешт на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_5 , а саме на:

- земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220, Площа (га) 0.9999, адреса: Одеська область, Ізмаїльський р., с/рада Багатянська, кадастровий номер :01:002:0110. Власник ОСОБА_5 , в частці 1/1, документи подані для реєстрації: свідоцтво про право на спадщину, за заповітом, серія та номер: 4361 виданий 11.10.2019 (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 391696997.

Слідчим суддею встановлено, що вказана земельна ділянка на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_5 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та при цьому обмежень чи заборон щодо накладення арешту на таке майно слідчим суддею не встановлено.

Також слідчий просить накласти арешт на рухоме майно, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а саме на частку, яка належить підозрюваному ОСОБА_5 :

- 1/2 частки автомобіля HYNDAI TUCSON, 2021 року випуску, білого кольору, VIN: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1999, номерний знак НОМЕР_3 , підстава реєстрації Договір укладений у СГ № 40142021ХНД-00092 від 13.08.2021, який належить ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання про можливість накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя виходить із таких міркувань.

Відповідно до актового запису про шлюб №36 від 16.10.1982 між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб. Шлюб між особами станом на дату розгляду клопотання не розірваний.

Згідно положень ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 372 КПК України, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При цьому режим спільної сумісної власності не визначає розміру часток кожного власника, що унеможливлює ідентифікацію конкретних часток кожного з подружжя у спільному майні.

Так само і слідчий суддя при накладенні арешту на майно в межах кримінального провадження не має права вирішувати спір про право власності на майно, визначаючи частки у праві спільної сумісної власності кожного з подружжя чи здійснюючи поділ майна в натурі (аналогічна правова позиція міститься і в Постанові ККС ВС від 09 квітня 2020 року у справі №676/2199/19).

Тож, оскільки частки подружжя у праві спільної сумісної власності не визначені, суд у кримінальному провадженні позбавлений можливості визначати їх поза межами цивільного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 СК України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

З огляду на те, що вказане нерухоме майно було набуте за час перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у шлюбі - це майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Однак, враховуючи відсутність відомостей про поділ майна подружжя на визначені частки, та неможливість суду самостійно відокремлювати його, слідчий суддя вважає, що єдиним можливим та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження у таких випадках є накладення обтяження саме на весь об`єкт права спільної сумісної власності в цілому.

Разом з тим, прокурор просить накласти арешт на рухоме майно, яке перебуває у власності ОСОБА_8 , зокрема 1/2 автомобіля HYNDAI TUCSON, 2021 року випуску, білого кольору, VIN: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1999, номерний знак НОМЕР_3 . Так на твердження прокурора, оскільки транспортний засіб було придбано у шлюбі, то частка власності підозрюваного на вказаний об`єкт складає - 1/2 автомобіля HYNDAI TUCSON, 2021 року випуску, білого кольору, VIN: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1999, номерний знак НОМЕР_3 .

Як вбачається з постанови прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_10 від 23.08.2024 про відновлення досудового розслідування в ході виконання доручення Білгород-Дністровським УСБУ в Одеській області було встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.05.2024 о 11 год. 18 хв. Виїхав за кордон України через пункт пропуску Шегині, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 , автобус ВАНФООЛ, державний номер НОМЕР_5 та станом на 18.07.2024 знаходиться на території Польші та повертатись в Україну не планує.

Вирішуючи питання про можливість накладення арешту на зазначений транспортний засіб, слідчим суддею встановлено, що хоча автомобіль HYNDAI TUCSON, 2021 року випуску, білого кольору, VIN: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 і був набутий у шлюбі, однак зважаючи на те, що оскільки частки подружжя у праві спільної сумісної власності не визначені, суд у кримінальному провадженні позбавлений можливості визначати їх поза межами цивільного провадження та зважаючи, що ані слідчим, ані прокурором у судовому засіданні не доведено мету накладення арешту на вказане майно у задоволенні клопотання в цій частині має бути відмовлено.

3.3. Щодо можливості накладення арешту на вказане майно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (цивільного позову)

Як зазначалося вище, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку накладення арешту з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

При цьому, згідно з ч. 8 вказаної статті вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.

Так, слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України.

Як зазначено прокурором ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину щодо заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану та у складанні службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, та за вчинення основного злочину за ст. 191 ч. 5 КК України, передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 8-ми до 12-ти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років та з конфіскацією майна.

Отже, у випадку засудження ОСОБА_5 за вчинення, інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України на нього може бути покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, зокрема, за рахунок майна, яке йому належить.

При вирішенні питання щодо достатності підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні рухоме та нерухоме майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя бере до уваги такі обставини:

- у кримінальному провадженні розслідуються обставини заволодіння бюджетними коштами у сумі 1 391 345,06 гривень;

- ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України;

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0110 належить ОСОБА_5 , обґрунтування чого наведено в п. 3.2 цієї ухвали.

Слідчий суддя вважає, що встановлено достатньо підстав для накладення арешту на таке майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

3.4.Щодо можливості виконання завдань арешту

Відповідно до положень ст. 173 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У цьому кримінальному провадженні необхідність арешту майна обумовлена сукупністю підстав вважати, що таке майно може підлягати конфіскації як виду покарання та за рахунок нього може бути забезпечено відшкодування шкоди. Ризиками, для запобігання яких необхідне накладення арешту, є можливість відчуження цього майна власником чи довіреними йому особами.

Зважаючи на обставини, що розслідуються у межах цього кримінального провадження та підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочину, санкція якого передбачає обов`язкове призначення додаткового покарання у виді конфіскації, враховуючи, що майно підозрюваного за вироком суду може бути конфісковане, слідчий суддя доходить висновку, що можливість відчуження ним вказаного майна є обґрунтованою.

З накладенням арешту можливість особи розпоряджатись відповідним майном на власний розсуд та відчужувати його на користь третіх осіб втрачається. Отже, у такий спосіб, може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його відчуження.

За таких умов, заявлені прокурором підстави арешту є виправданими, а переслідувані цілі можуть бути досягнуті через застосування до майна підозрюваного саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

3.5.Щодо розумності та співрозмірності арешту

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

На думку слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, їх специфіку і тяжкість, наявність обґрунтованої підозри у їх вчиненні особи, яка є власником такого майна. За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

У цьому контексті слідчий суддя зауважує, що арешт накладається без заборони користування відповідним майном, а тому не вбачає негативних наслідків від його застосування як для самого підозрюваного, так і для інших осіб. Водночас, заборона відчуження відповідним майном є обґрунтованою та виправданою з огляду на встановлений ризик передачі зазначеного майна на користь інших осіб, що унеможливить досягнення заявленої мети арешту.

Крім того, з урахуванням характеру кримінальних правопорушень, що розслідуються у межах цього кримінального провадження, такий захід забезпечення кримінального провадження є пропорційним втручанню у володіння майном. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає. У цьому випадку арешт майна необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження та негативних наслідків для володільців майна не створює.

Також слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що обмеження, яких зазнає підозрюваний та інші власники майна, на даному етапі виправдовують такий ступінь втручання у його право власності.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність необхідних і достатніх підстав для часткового задоволення клопотання слідчого про арешт майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 131, 170-173, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В

Клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, яке було надано в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001083 від 19.07.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт, шляхом заборони відчуження об`єкта нерухомого майна, яке перебуває у приватній власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220, площа (га) 0.9999, адреса: Одеська область, Ізмаїльський р., с/рада Багатянська, кадастровий номер :01:002:0110, власником якої є ОСОБА_5 , в частці 1/1, документи подані для реєстрації: свідоцтво про право на спадщину, за заповітом, серія та номер: 4361 виданий 11.10.2019.

У задоволенні клопотання в іншій частині - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1