Провадження № 1-кп/592/594/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Суми, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, пенсіонера, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні №0001923 від 27.06.2024,

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в:

Близько 19:28 27.06.2024 ОСОБА_3 керував автомобілем «ГАЗ 31105», н.з. НОМЕР_1 по проїзній частині проспекту Тараса Шевченка, у напрямку центра міста Суми.

Перебуваючи в першій смузі руху, в районі будинку №4, ОСОБА_3 , знехтував безпекою дорожнього руху, не вжив заходів при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, не зменшив швидкість, аж до зупинки керованого ним транспорту та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в цей час переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, справа наліво, відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої плечової кістки зі зміщенням, закритого перелому верхньої третини правої великогомілкової кістки без особливого зміщення, компресійного перелому тіла 12-го грудного хребця 1 ст., які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від №1239 24.07.2024 не були небезпечними для життя, спричинили тривалий розлад здоров`я і за цими ознаками відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Допущене ОСОБА_3 порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що влітку 2024 року він їхав по проспекту Тараса Шевченка в напрямку від залізничного вокзалу, пропустив 2 пішоходів та розпочав рух на 1й передачі по другій смузі руху, з`явилась постать людини та сталось зіткнення. Вважає, що не збив пішохода, а вона впала від болю внаслідок зіткнення. Вказав, що не мав наміру порушувати вимоги ПДР, а зіткнення сталось внаслідок того, що не побачив пішохода, який рухався неочікуваною для нього траєкторією. Також просив вибачення у потерпілої, зазначив, що частково відшкодував заподіяну матеріальну шкоду, проте його матеріальний стан не дозволяє повністю відшкодувати заподіяну матеріальну та моральну шкоду. Визнав цивільний позов в частині заподіяної матеріальної шкоди та частково визнав цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди, вказавши, що заподіяв її у меншому розмірі, щодо якого поклався на розсуд суду.

Показання обвинуваченого щодо суттєвих обставин, викладених в обвинувальному акті, є послідовними, не містять протиріч, а тому визнаються належними доказами, які підтверджують пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 показала, що влітку 2024 року у вечірній час доби доїхала тролейбусом 15А до зупинки на проспекті Шевченка після чого їй треба було перейти дорогу. Перед нею переходили дорогу 2 пішоходи, а коли їй залишалось пройти до середини дороги близько 1 метра, вона почала дивитись направо та незрозуміло звідки відчула удар, після чого опинилась біля заднього колеса автомобіля. ТДП сталось у світлий час доби, опадів не було. Також бачила ще один автомобіль, пропускав пішоходів. Вона 2 місяці лежала в лікарні, потребувала постійного стороннього догляду, на даний час не може робити хатню роботу, користуватися громадським транспортом та вимушена просити доньку її підвозити, тільки близько тижня тому почала самостійно виходити на вулицю. Просила суворо не карати обвинуваченого.

Показання потерпілої щодо часу, місця та обставин події в цілому узгоджуються з іншими доказами та показаннями свідків.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що в кінці червня 2024 року рухався по 2 полосі проспекту Т.Шевченка в напрямку до залізничного вокзалу. Перед перехрестям побачив 2 жінки, які переходили дорогу зліва направо по ходу його руху та зупинився, що їх пропустити. Згодом побачив ще одну жінку, яка йшла за ними та почав чекати поки всі пішоходи перейдуть дорогу. Коли дорогу перейшли 2 жінки, він почув звук роботи двигуна автомобіля, який починав рух, потім звук гальмування та удару. Чи зазначений автомобіль зупинився для пропуску пішоходів, чи тільки зменшив швидкість він не помітив, оскільки звернув увагу на автомобіль тільки в момент збиття ним пішохода. Удар прийшовся на центр автомобіля, жінка відлетіла вперед і лівіше, а до цього йшла середнім темпом по центру пішохідного переходу. Надворі була суха погода, у нього склалось враження, що водій ОСОБА_7 взагалі не помітив пішохода.

Крім показань допитаного в судовому засіданні обвинуваченого, потерпілої та свідків, вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого правопорушення підтверджується також дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом огляду місця ДТП від 27.03.2027 з фототаблицею, у якому зафіксована обстановка та слідова картина на місці ДТП на проспекті АДРЕСА_2 (а.п. 58-65);

- висновком експерта від 24.07.2024 № 1239, відповідно до якого судово-медичною експертизою встановлено, що під час знаходження ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні в КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» з 27.06.2024 по 17.07.2024 виявлені тілесні ушкодження: закритий перелом лівої плечової кістки зі зміщенням; закритий перелом верхньої третини правої великогомілкової кістки без особливого зміщення; компресійний перелом тіла 12- го грудного хребця 1 ст. Дані ушкодження утворились від дії тупого предмету, про що свідчить їх характер, та могли утворитись внаслідок ДТП. Вказані тілесні ушкодження не були небезпечними для життя, спричинили тривалий розлад здоров`я і за цими ознаками відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Зазначені ушкодження могли утворитися в термін, вказаний в постанові, що підтверджується даними медичної документації (а.п. 68-69);

- висновком експерта від 15.07.2024 № КСЕ-19/119-21/10416-ІТ, відповідно до якого комплексною судовою інженерно-транспортною експертизою встановлено, що на момент огляду робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля ГАЗ 31105 номерний знак НОМЕР_1 ) знаходилися у працездатному стані. Ходова частина автомобіля знаходилась в технічно несправному стані, який визначається надмірним зношенням протектора шини заднього лівого колеса встановленням на передню та задню вісі шин різних марок та з різним малюнком протектора. Виявлені технічні несправності ходової частини автомобіля у вигляді встановлення на колеса передньої та задньої вісі шин різних моделей з різними малюнками протектора та надмірного зношення протектора шини лівого заднього колеса автомобіля виникли до даної дорожньо-транспортної пригоди, не мають скритного характеру та могли бути виявлені водієм до даної дорожньо-транспортної пригоди (а.п. 71-79);

- висновком експерта від 15.07.2024 № СЕ-19/119-24/11740-ІТ, відповідно до якого інженерно-транспортною експертизою встановлено, що у цій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ГАЗ 31105 (номерний знак НОМЕР_1 ) повинен був діяти згідно з вимогами пунктів 2.3 (б), 18.1 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України. У діях водія автомобіля ГАЗ 31105 (номерний знак НОМЕР_1 ) вбачаються невідповідності вимогам пунктів 18,1, 2.3 (a), 31.1, 31.4.5 (a,г) Правил дорожнього руху України, з яких невідповідності вимогам пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку із настанням події дорожньо-транспортної пригоди. Оцінка дій водія автомобіля ГАЗ 31105 (номерний знак НОМЕР_1 ) стосовно виконання ним вимог пункту 2.3 (б) Правил дорожнього руху України спеціальних знань та проведення розрахунків не потребує і тому може бути виконана слідчими органами або судом самостійно. Оцінка дій пішохода спеціальних знань не потребує і тому може бути виконана слідчими органами або судом самостійно відповідно до розділу 4 ПДР;

Оцінюючи всі зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Разом з тим, ОСОБА_3 інкриміновано також порушення п. 2.3 (a), 31.1, 31.4.5 (a, г) ПДР, в той час, як виклад в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не містить жодних відомостей про технічний стан транспортного засобу, яким керував ОСОБА_3 , зокрема про стан його шин та наявний причинний зв`язок цього стану з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали. Цитування в обвинувальному акті зазначених правових норм не свідчить про встановлення відповідних фактичних обставин.

Зважаючи на положення ч. 1 ст. 337 КПК України про те, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, суд не вправі навіть досліджувати не зазначені прокурором обставини, за яких обвинувачений міг порушити зазначені вимоги ПДР, а тому приходить до висновку про недоведеність інкримінованого ОСОБА_3 порушення п. 2.3 (a), 31.1, 31.4.5 (a, г) ПДР, що не впливає на кваліфікацію його дій.

Також не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду вказівка в обвинувальному акту на умисність дій ОСОБА_3 щодо порушення Правил дорожнього руху. Єдине порушення ПДР, яке знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, інкриміноване ОСОБА_3 є порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, згідно з яким водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Суду не надано жодних даних про те, що ОСОБА_3 побачив потерпілу, тобто був обізнаний, що на пішохідному переході перебував пішохід, і умисно не зменшив швидкість або не зупинився, щоб дати їй дорогу, а легковажно розраховував на ненастання наслідків (що траєкторії їх руху не перетнуться, що пішохід дасть дорогу чи що пішоходу не будуть заподіяні тілесні ушкодження). Більш того, з пояснень самого ОСОБА_3 вбачається, що він не бачив пішохода, і свідок ОСОБА_6 стверджував, що характер руху автомобіля Волга свідчив, що водій не бачив пішохода, який ймовірно перебував за стійкою лобового скла.

При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_3 суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно яких особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, особу винного, який є несудимим (а.п. 86), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.п. 98, 100), скарг на його поведінку від сусідів та до РУП не надходило (а.п. 102), є особою похилого віку, частково відшкодував заподіяну шкоду в сумі 14560 грн (104-106).

Як обставини, які пом`якшують покарання, суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає: шире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування заподіяної шкоди, вчинення злочину особою похилого віку.

Передбачених ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

При визначенні виду і розміру кримінального покарання суд також враховує, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «nulla poena sine lege» (ніякого покарання без закону), закріплений у ч.1 ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення», а також принцип «пропорційності», коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12).

Згідно прецедентної судової практики ЄСПЛ «тяжкість вчиненого злочину не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання, а щодо ув`язнення та його строків акценти треба зміщувати в бік досягнення ресоціалізації», тобто незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства. При цьому, суд враховує автономну концепцію поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може бути спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

Враховуючи викладене, засади, передбачені ст. 65 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи обставини вчинення злочину, майновий стан обвинуваченого, який пояснив, що отримує тільки пенсію, думку прокурора, який просив призначити покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті та думку потерпілої, яка просила обвинуваченого суворо не карати, суд вважає за потрібне призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, основне покарання з застосуванням ст. 69 КК України, в мінімальному розмірі, враховуючи також вимоги ч. 1 ст. 69 КК України про те, що за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Підстав для застосування ч. 2 ст. 69 КК України та не призначення додаткового покарання не вбачається.

При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення з останнього 80000 грн на відшкодування моральної шкоди та 21849 грн матеріальної шкоди, завданої злочином, суд керується наступним.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідного до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином моральна шкода, спричинена злочином, яку потерпіла визначає в розмірі 80000 грн підлягає частковому відшкодуванню. При цьому суд враховує те, що потерпілій дійсно спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які вона зазнала внаслідок ушкодження здоров`я, тривалого періоду лікування та у душевних стражданнях, пов`язаних з тривалим періодом лікування та наступною реабілітацією, з огляду на вік потерпілої, що суттєво погіршує наслідки отриманих травм, керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої в рахунок відшкодування спричиненої злочином моральної шкоди 60000 гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 в частині стягнення з обвинуваченого 21849 грн на відшкодування майнової шкоди, який повністю та безумовно визнаний обвинуваченим, із врахуванням вимог ч.1 ст.1166 ЦК України, ч.4 ст.206 ЦПК України підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та заподіянні ним майнової шкоди доведена. При цьому суд враховує, що позов в частині відшкодованої шкоди не подавався.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні в сумі 4922,32 грн (а.п. 70, 80).

Керуючись ст. ст. 369-371, 374, 395 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 38250 грн з позбавленням права керувати транспортним засобами на строк 3 роки.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 21849 грн на відшкодування майнової шкоди та 60000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення експертиз в сумі 4922,32 грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м.Суми від 05.07.2024 на автомобіль «ГАЗ 31105» н.з. НОМЕР_1 - скасувати, автомобіль повернути власнику ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія виробку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1