Провадження № 1-кп/953/962/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні зали судових засідань Київського районного суду м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00024934 від 21.05.2015 року, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колодязне Дворічанського району Харківської обл.., громадянина України, який має професійно-технічну освіту, офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 04.06.2003 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, звільненого 14.07.2009 року у зв`язку з відбуттям покарання,

за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Київського районного суду м. Харкова знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00024934 від 21.05.2015 року, щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Відповідно до висунутого звинувачення ОСОБА_5 , маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість за ст. 187 КК України, вчинив новий умисний злочин проти власності за таких обставин.

21.05.2015 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_5 біля будинку АДРЕСА_2 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, з прямим умислом, скориставшись тим, що ОСОБА_6 спав у нетверезому стані, з корисливих мотивів з метою протиправного збагачення таємно викрав з кишені його брюк належний потерпілому мобільний телефон ТМ «Nokia», модель 1680с-2, чорного кольору вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи НДЕКЦ ГУМВС України у Харківській області № 2251 від 26.05.2015 року 167 грн. 00 коп. З місця кримінального правопорушення ОСОБА_5 зник, обернувши викрадений телефон на свою користь, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Зазначені дії ОСОБА_5 сторона обвинувачення кваліфікувала за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Крім цього, 21.05.2015 року близько 10 год. 00 хв. біля будинку № 58 по вул. Ак. Проскури у м. Харкові ОСОБА_5 за наведених вище обставин, будучи у стані алкогольного сп`яніння, скориставшись тим, що ОСОБА_6 спав у нетверезому стані, з корисливих мотивів з метою протиправного збагачення умисно таємно викрав з кишені ОСОБА_7 потерпілого належну йому банківську картку АТ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка є офіційним документом і призначена для виконання фінансових операцій у банківських і торгівельних установах. Після цього ОСОБА_5 з місця злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Зазначені дії ОСОБА_5 отримали правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про закриття кримінального провадження: за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з декриміналізацією новим законом діяння, поставленого ОСОБА_5 за провину; за ч. 1 ст. 357 КК України на підставі ст. 49 цього Кодексу, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України- у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника, прокурор також вважав за необхідне задовольнити клопотання з наведених у ньому правових підстав.

З`ясовуючи думку ОСОБА_5 з даного питання, суд роз`яснив йому суть обвинувачення, право заперечувати проти закриття кримінального провадження з наведених у клопотання підстав, оскільки вони не є реабілітуючими, юридичні наслідки прийняття судом відповідного рішення, пересвідчився у добровільності й істинності позиції обвинуваченого щодо згоди на застосування правових наслідків декриміналізації діяння і спливу строку давності у запропонований захисником спосіб.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Положення статей 4, 5 КК України наповнюють зазначену конституційно-правову норму конкретним змістом щодо прямої (перспективної) та ретроспективної дії закону про кримінальну відповідальність.

Зокрема, за загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ХІ від 18.07.2024 року (далі Закон № № 3886-ХІ), який набрав чинності 09.08.2024 року, внесено зміни до КУпАП: ст. 51 цього Кодексу викладено у редакції, яка визначає, що дрібною крадіжкою є викрадення майна вартістю від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів громадян.

Отже, новим законом збільшено вартість майна, за якою розмежовується адміністративна та кримінальна відповідальність за його таємне викрадення, з 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що визначалися ст. 51 у редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 року, до 2 неоподатковуваних мінімумів громадян. Таким чином, після набрання чинності цим законом кримінально караною є крадіжка на суму, що перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України у разі, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то з метою їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п. п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Податкова соціальна пільга, передбачена п. п. 169.1.1. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України, дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Станом на 2015 рік, коли було вчинено інкриміновану ОСОБА_5 крадіжку, прожитковий мінімум для працездатних відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» становив 1 218 грн.

З огляду на зазначене у 2015 році розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для цілей кримінально-правової кваліфікації становив 609 грн. Отже, з огляду на положення Закону № 3886-ХІ, який має зворотну дію в часі, кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна, вчинене у 2015 році, настає за умови вартості такого майна понад 1 218 грн.

Зазначені зміни до КУпАП скасовують кримінальну відповідальність за крадіжки на суми від 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому згідно з ч. 1 ст. 5 КК мають зворотну дію в часі.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, надійшло до суду 18.07.2024 року. Однак на момент розгляду справи судом втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність відповідного діяння.

Згідно із п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України втрата чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, є підставою для закриття кримінального провадження. Ухвала про закриття кримінального провадження з цієї підстави постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу, тобто лише за згодою обвинуваченого.

Виходячи з викладеного, з урахуванням процесуальної позиції обвинуваченого у підготовчому судовому засіданні суд вважає за необхідне закрити кримінальне провадження № 00024934 від 21.05.2015 року у частині обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Крім цього, ОСОБА_5 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України. Це правопорушення відповідно до ст. 12 КК України у редакції від 26.04.2015 року, що діяла на час його скоєння, класифікувався як злочин невеликої тяжкості. Оскільки за даний злочин як одне з альтернативних покарань передбачається обмеження волі, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за нього згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зазначеній вище редакції становив три роки з дня вчинення діяння.

Станом на зараз кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, відповідно до ч. 2 ст. 12 цього Кодексу у редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року класифікується як кримінальний проступок. Санкція ч. 1 ст. 357 КК України передбачає як одне з альтернативних покарань обмеження волі, а тому згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 цього Кодексу строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вказаний проступок становить три роки з дня його скоєння.

Отже, зміна класифікації кримінального правопорушення зі злочину невеликої тяжкості на кримінальний проступок не вплинула на тривалість строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, який залишається незмінним три роки з дня вчинення правопорушення.

З дня викрадення ОСОБА_5 у ОСОБА_6 офіційного документа, що відповідно до обвинувального акта було вчинено 21.05.2015 року, на час направлення обвинувального акта до суду передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строк сплинув.

Частинами першою і другою статті 288 КПК України передбачено розгляд судом клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у присутності потерпілого, в якого суд зобов`язаний зясувати його думку з даного питання. Проте виконання судом цих дій у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 обєктивно неможливе, оскільки відповідно до наданих стороною обвинувачення документів потерпілий ОСОБА_6 помер 19.01.2016 року.

Закінчення установленого статтею 49 КК України строку означає закінчення максимального терміну, який законодавець надає державі для доведення винуватості особи у суді і притягнення її до кримінальної відповідальності. За межами цього терміну застосування щодо особи покарання чи інших заходів кримінально-правового примусу виключається. Оскільки сплив строку давності не реабілітує підозрюваного, обвинуваченого, звільнення від кримінальної відповідальності на цій підставі згідно з ч. 3 ст. 285 КПК України допускається лише за його згодою. За відсутності такої згоди досудове розслідування і судовий розгляд продовжуються у загальному порядку, проте з єдиною метою реалізувати право особи довести перед судом свою невинуватість як реабілітуючи підставу для припинення кримінального переслідування. У таких випадках суд, встановивши за результатами судового розгляду факт вчинення обвинуваченим інкримінованого діяння і наявність у ньому складу кримінального правопорушення, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє особу від покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Наведені вище норми кримінального і кримінального процесуального права мають імперативний характер, тобто звільнення обвинуваченого за його згодою від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності є безумовним.

Виходячи з наведеного, оскільки на час розгляду судом клопотання минув строк давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 357 КК України, беручи до уваги його поінформовану та беззаперечну згоду на прийняття такого рішення, обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за цей проступок на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України

Правовим наслідком звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 288 КПК України є закриття кримінального провадження відповідною ухвалою суду.

Вирішуючи питання про відшкодування у справі процесуальних витрат за проведення судової товарознавчої експертизи, суд виходить з такого.

Кримінальний процесуальний закон не встановлює обмежень щодо форми процесуального рішення, яким може здійснюватися розподіл у справі судових витрат. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованого у постанові від 17.06.2020 року у справі № 598/1781/17 (провадження № 13-47 кс 20), зазначене питання суд повинен вирішувати у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд справи по суті, у тому числі в ухвалі про закриття кримінального провадження. Водночас питання про конкретний спосіб розподілу процесуальних витрат у разі постановлення судом відповідної ухвали Велика Палата у даній справі не розглядала.

Частиною 2 статті 124 КПК України передбачено стягнення судом з обвинуваченого на користь держави документально підтверджених витрат на залучення експерта у разі ухвалення обвинувального вироку.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 12.09.2022 року у справі № 203/241/17 (провадження № 51-4251 кмо 21) виснувала, що у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі і витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Обґрунтовуючи зазначений висновок у мотивувальній частині постанови, Об`єднана палата виходила з того, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є безумовним незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій. Крім цього, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності і відповідно на закриття кримінального провадження на цій підставі не є тотожною визнанню вини у кримінальному правопорушенні і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки це суперечитиме засадам презумпції невинуватості і забезпечення доведеності вини.

Для порівняння, Касаційний кримінальний суд у складі колегій суддів у постановах від 01.02.2024 року у справі № 930/497/23 (провадження № 51-4798 км 23) та від 29.09.2021 року у справі № 342/1560/20 (провадження № 51-2331 км 21) визнав обґрунтованим стягнення судових витрат на залучення слідчим експерта з особи, звільненої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим. Однак на відміну від закриття кримінального провадження у зв`язку з декриміналізацією діяння або спливом строків давності, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України є умовним. Це означає, що відносно особи може бути ухвалено обвинувальний вирок, проте держава відмовляється від застосування щодо неї заходів кримінальної репресії у зв`язку з позитивною посткримінальною поведінкою примиренням із потерпілим і відшкодуванням завданої шкоди, що за змістом передбачає визнання своєї провини у протиправному діянні. Отже, практика Касаційного кримінального суду у цих справах не є релевантною обставинам даного кримінального провадження, у якому підлягає застосуванню правовий висновок Об`єднаної палати у постанові від 12.09.2022 року у справі № 203/241/17 (провадження № 51-4251 кмо 21).

Виходячи з наведеного, оскільки закриття кримінального провадження у зв`язку з декриміналізацією діяння і звільнення від кримінальної відповідальності за згодою обвинуваченого у зв`язку із закінченням строків давності має безумовний характер, у цьому разі особу незалежно від її поведінки за жодних обставин не може бути піддано покаранню чи іншим заходам кримінально-правового примусу, а за діяння, злочинність і караність якого скасовано, людину взагалі не може бути засуджено, у разі закриття кримінального провадження на вказаних підставах процесуальні витрати на залучення експерта, понесені стороною обвинувачення, не можуть бути стягнуті з обвинуваченого.

З огляду на зазначене судові витрати за проведення у справі судово-товарознавчої експертизи № 2251 від 26.05.2015 р., ініціатором якої був орган досудового розслідування, слід покласти на рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 49, 284, 285, 288, 479-2 КПК України, ст. ст. 3, 4, 5 КК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку з декриміналізацією діяння та про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 357 КК України у зв`язку із закінченням строку давності задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00024934 від 21.05.2015 року, у частині обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 185 КК України закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 357 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження у цій частині обвинувачення закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 2251 від 26.05.2015 р. у розмірі 245 грн 52 коп. покласти на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після спливу строку на її апеляційне оскарження, якщо ухвалу не було оскаржено, а у разі оскарження ухвали в апеляційному порядку з дня прийняття рішення апеляційного суду, якщо ухвалу не було скасовано.

Суддя ОСОБА_1