КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/5325/2024
ЄУН: 760/7541/24 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 6 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 6 вересня 2024 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено тримання під вартою до 4 листопада 2024 року включно.

Цією ж ухвалою ОСОБА_8 визначений розмір застави у межах п`ятиста прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 1514000 гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), у разу внесення якої на ОСОБА_8 покладені обов`язки: прибувати до суду за кожним викликом; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор подала електронною поштою, а також безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційні скарги, ідентичні за змістом, в якій, виклавши обставини інкримінованого ОСОБА_8 обвинувачення за кожним епізодом з посиланням на відповідні докази, вважає постановлену ухвалу незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з невідповідністю висновків фактичним обставинам кримінального провадження; просить її скасувати, постановити нову ухвалу, якою повністю задовольнити клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000643 від 28 листопада 2022 року та продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Прокурор, посилаючись на приписи ст. 12 КК України, наголошує, що злочин, інкримінований обвинуваченому, передбачений ч. 2 ст. 111 КК України, є особливо тяжким злочином та карається позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі; злочин, передбачений ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332 КК України, є тяжким злочином та карається позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років; злочин, передбачений ч. 1 ст. 436-2 КК України, є нетяжким злочином та карається позбавленням волі на строк до трьох років;злочин, передбачений ч. 3 ст. 436-2 КК України, є тяжким злочином та карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, з огляду на що, на переконання прокурора, наявні підстави обґрунтовано обвинувачувати ОСОБА_10 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень та які доводять, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, що, у свою чергу, підтверджуються матеріалами кримінального провадження (доказами).

Як зазначає прокурор, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які є підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу та які були враховані судом при застосуванні до ОСОБА_10 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати, з огляду на що останній може: переховуватися від суду (п. 1 ст. 177 КПК України), незаконно впливати на свідків, експертів у даному кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

На обґрунтування вищенаведених ризиків прокурор звертає увагу, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому особливо тяжкого та тяжких злочинів, за які законом передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі. Також встановлено, що обвинувачений через своїх рідних підтримує зв`язки з громадянами рф, які підтримують збройну агресію проти України, а також з представниками рф, які на теперішній час вчинюють особливо тяжкі злочини та військові операції на території України.

Крім того, як зазначає прокурор, відповідно до протоколу за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій № 5/6/3/1-2409 від 18 січня 2023 року, ОСОБА_11 в ході розмови 17 січня 2023 року з ОСОБА_12 глорифікував (прославляв, вихваляв) осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань російської федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих рф, а також пропонував останньому здачу в полон у випадку повторного наступу.

Одночасно з цим, відповідно до протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 26 січня 2023 року № 5/6/3/1-2411, ОСОБА_11 в ході розмови з ОСОБА_12 , яка мала місце 25 січня 2023 року, зазначив, що напередодні спілкувався з особами, які на момент розмови проживали в місті Ростов, рф, а також вказав, що отримав від останніх пропозицію переїхати до рф (дослівно - «Я вчера общался с пацанами с Ростова, мне говорят: «Что ты там делаешь? Приезжай в россию, все поддержим, поможем, ... Есть чем заниматься,говорит, - не гони. Ты что гонишь? Что вообще в этой Украине твоей? - говорит, - этого клоуна на виселице повесят по концовке, посмотришь. Ты что там, не понимаешь? Что ты там вообще, какая перспектива? Что ты сидишь? Какие работы там, какое что?» Я говорю: «Ну я же там работал в прокуратуре, работал там это, то». Говорит: «Та пройдем фильтрацию быстро, и все будет нормально. Не гони. Есть все. Тем более, ты пахана можешь попросить». «У меня, - говорю, - там ОСОБА_18, дядя ОСОБА_19, тоже есть герой России, короче». Вот с этим человеком батя на связи, блин. У меня есть в Новосибирске человек»).

Відповідно до протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 20 квітня 2023 року № 5/6/3/1-7909, ОСОБА_11 в ході особистого спілкування з ОСОБА_12 , 20 квітня 2023 року ,повідомив останньому про свої наміри в подальшому виїхати до території рф, а також вказав, що звернувся для отримання такої можливості до відповідних осіб (дослівно - «Сейчас попросил сделать, ну, обещают быстро сделать...Да. Через Европу ж. Я хочу выехать в Европу, потом на Грузию, с Грузии на Абхазию. С Абхазии уже в курсе дела...В Рязань надо поехать поговорить...В Ростове буду, дай Бог, в Рязане буду. В Крыму еще есть вопросы, я не смогу. Вот так»).

Відповідно до висновку експерта від 1 грудня 2023 року № 420/1 за результатами проведення судової психологічної експертизи за участі ОСОБА_10 із застосуванням комп`ютерного поліграфу, встановлено, що останній із значною вірогідністю вчиняв дії для виїзду в рф після 24 лютого 2022 року, що дає підстави вважати, що обвинувачений буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Крім того, прокурор зазначає, що враховуючи активне ведення бойових дій та збройної агресії російської федерації на території України, діяльність іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених і керованих та фінансованих російською федерацією, що зумовлює тимчасову не контрольованість окремих територій України, не виключається можливість переховування ОСОБА_10 від суду на вказаних територіях та перехід на сторону ворога.

Щодо незаконного впливу на свідків, експертів у даному кримінальному провадженні, то прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування встановлені та допитані свідки, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, та які мають бути допитані в судовому засіданні. Одночасно з цим, з метою встановлення обставин вчинення ОСОБА_13 інкримінованих кримінальних правопорушень, в рамках кримінального провадження № 0000643 призначались експертизи, виконання яких доручалось експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБ України та Державної установи «Інституту судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я» (висновки за результатами проведення яких наявні у матеріалах кримінального провадження). При цьому, обвинувачений ОСОБА_11 під час вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, діяв спільно з іншими невстановленими особами, матеріали провадження відносно яких виділені в окреме провадження, з якими останній, перебуваючи на свободі, зможе вільно спілкуватись та координувати їхні дії щодо знищення, приховування слідів вчинення кримінальних правопорушень. Крім того, обвинувачений має широке коло знайомих серед працівників правоохоронних органів за допомогою яких зможе вчиняти тиск на свідків, експертів, з метою схилити їх до відмови від дачі повних та правдивих показань.Згідно з вимогами положень КПК України відомості надані в ході допиту свідків, експертів в судовому засіданні мають доказове значення у кримінальному провадженні.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то прокурор вказує, що метою вчинення обвинуваченим ОСОБА_13 дій є надання представникам рф інформації щодо місця дислокації стратегічно важливих військових об`єктів та сучасного військового озброєння на території України, та встановлено, що обвинувачений для представників рф планував продовжити надання відомостей на шкоду України, однак, на теперішній час передача такої інформації припинена, тому, на переконання прокурора, є підстави вважати, що обвинувачений, розуміючи, що представники рф можуть забезпечити його переховування на території рф, буде вважати, що єдиним способом уникнути кримінальної відповідальності за вчинення вказаних протиправних дій є доведення своїх злочинних намірів до кінця, продовжить кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, та вчинить інші протиправні дії, які необхідні для передання представникам рф вказаної інформації, а також взагалі перехід на бік ворога.

Прокурор зазначає, що відповідно до протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 19 грудня 2022 року № 5/6/3/1-19894, ОСОБА_11 , в ході особистої розмови 19 грудня 2022 року з ОСОБА_12 виправдовує агресію рф проти України та тимчасову окупацію її території, а також зазначає, що у випадку приїзду в так звану Донецьку народну республіку планує вступити до лав збройних сил «ДНР» (дослівно - «А если бы я заехал в «ДНР» сейчас, к себе домой, я бы оделся и пошел бы защищать. Вот я тебе в натуре... Вот внутри вот так, я этим живу. Не за «бабки», не за фи... Вот идея такая.. Та я тоже не хочу. Вообще это все херня: убивать, защищ... Непонятно: от кого защищать? Кого ты хочешь защищать? ОСОБА_20 - наркомана, кокаинщика с его свитой?).

Одночасно з цим, як вказує прокурор, відповідно до висновку експерта від 1 грудня 2023 року № 420/1 за результатами проведення судової психологічної експертизи за участі ОСОБА_10 із застосуванням комп`ютерного поліграфу встановлено, що останній із значною вірогідністю вчиняв дії, щоб встановити зв`язки з представниками рф, в тому числі співробітниками спецслужб держави-агресора, а також передавав інформацію представникам рф через батька (вітчима) ОСОБА_14 . Існування зазначених ризиків підтверджується матеріалами кримінального провадження та результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

На переконання прокурора, враховуючи те, що ОСОБА_11 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжких злочинів та є ризики, які дають достатні підстави вважати, що останній може здійснити дії, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід прийти до висновку щодо необхідності продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_10 строку тримання під вартою.

При цьому, як наголошує прокурор, зміна відносно обвинуваченого запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, передбачений ч. 1 ст. 176 КПК України, або визначення застави, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання наявним ризикам, оскільки є достатні підстави вважати, що обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності, буде вчиняти активні дії, направлені на унеможливлення проведення швидкого судового розгляду. Вік обвинуваченого ОСОБА_10 , стан його здоров`я, соціальні зв`язки, наявність навиків контрспостереження та конспірації дозволяють йому ефективно переховуватися від суду, у тому числі за межами України, що унеможливить проведення з ним судових засідань.

А тому, як зазначає прокурор, враховуючи характер вчинених обвинуваченим злочинів та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, яке полягає, у тому числі, у безальтернативному позбавленні волі, є всі підстави вважати, що обвинувачений може полишити місце свого постійного проживання та виїхати з території України, де буде переховуватись від суду, незаконними засобами через залякування впливати на свідків, експертів у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначених злочинів, продовжуватиме вчиняти злочини проти основ національної безпеки України та може вчинити інші злочини, з метою запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, прокурор звертає увагу, що згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114 2, 258-2585, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжний захід - тримання під вартою.

Разом з тим, згідно абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Підсумовуючи, прокурор вважає, що єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_13 покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію вищевикладених ризиків, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, і визначення розміру застави ОСОБА_15 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжких злочинів, є фактичним нехтуванням тими ризиками, які встановлені органом досудового розслідування і результатами слідства зокрема.

На апеляційну скаргу прокурора обвинуваченим подані заперечення, в яких обвинувачений, наводячи спростування доводів апеляційної скарги, долучивши до заперечень документи, які, на думку обвинуваченого, підтверджують його доводи, викладені у запереченні, вказуючи на недопустимість та недостовірність зібраних у провадженні доказів, відсутність ризиків, на які посилається прокурор, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Відповідно до ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України апеляційним судом з суду першої інстанції витребувані копії вказаних документів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, захисника та обвинуваченого, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною; дослідивши наявні матеріали та додаткові долучені під час апеляційного розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Солом`янського районного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч.3 ст. 27, ч. 3 ст. 332, ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України.

В судовому засіданні 6 вересня 2024 року прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що у провадженні наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України.

За змістом клопотання прокурор, посилаючись на фактичні обставини висунутого ОСОБА_8 обвинувачення з наведенням доказів, які прокурор вважає такими, що доводять обґрунтованість висунутого обвинувачення, наголошує на наявності ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, експертів у даному кримінальному провадженні, вчиненні іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, з викладенням тих же обставин, які зазначені в апеляційній скарзі.

За змістом оскаржуваної ухвали сторона захисту заперечувала проти клопотання прокурора, просила визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави, вказавши, що обвинувачений надав показання на початку судового слідства, чим сприяє своєчасному розгляду провадження, не зможе ухилитись від суду у період воєнного стану, прокурор долучила до судової справи письмові докази сторони обвинувачення, які обвинувачений вже позбавлений можливості знищити чи спотворити, основний свідок обвинувачення є агентом правоохоронного органу, а тому обвинувачений не зможе вплинути на його позицію в суді. Такі обставини, за позицією захисту, на даній стаді процесу нівелюються ті ризики, на які посилається прокурор, а тому захист вважав, що утримання під вартою обґрунтовується лише тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим за пред`явленим обвинуваченням. Крім того, захист вказав на те, що обвинувачений одружений, має малолітню дитину, є адвокатом, має постійне джерело доходу, проживає за місцем реєстрації.

За результатами розгляду клопотання суд задовольнив клопотання прокурора та продовжив тримання обвинуваченого під вартою до 4 листопада 2024 року включно, водночас визначивши ОСОБА_8 розмір застави у межах п`ятиста прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 1514000 гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), у разу внесення якої на ОСОБА_8 покладені обов`язки: прибувати до суду за кожним викликом; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів враховує, що згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Колегія суддів враховує, що розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду ухвали суду, якою продовжено обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції на даній стадії судового розгляду, позбавлені можливості дати оцінку обґрунтованості висунутого обвинувачення, допустимості чи недопустимості доказів, дотримання вимог КПК України під час досудового розслідування, доведеності або недоведеності висунутого обвинувачення, оскільки це виходить за межі повноважень як суду апеляційної інстанції на даному етапі, так і судупершої інстанції на даній стадії судового розгляду, в ході якого докази досліджуються, а оцінка їм може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому посилання прокурора на докази на підтвердження обґрунтованості винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, є непереконливими.

Таким чином, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані обставини інкримінованих кримінальних правопорушень та їх наслідків, та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_8 утримується під вартою з 19 квітня 2023 року. При цьому ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за яке, у випадку доведеності винуватості за пред`явленим обвинуваченням, передбачено покарання у виді позбавлення волі на певний строк або довічного позбавлення волі, а тому, на думку колегії суддів, суд дійшов обґрунтованого висновку, що у провадженні продовжує існувати ризик ухилення обвинуваченого від суду та вірогідність існування ризику впливу обвинуваченого на свідків, які наразі не допитані в судовому засіданні.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції небезпідставно визнав необґрунтованою позицію обвинувачення про існування ризику впливу обвинуваченого на експертів, які проводили відповідні дослідження у кримінальному провадженні, оскільки експертизи вже проведені, їх висновки долучені до матеріалів судової справи, а також вважав недоведеним існування ризику вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, оскільки, як зазначив суд, доказів, які свідчать про продовження обвинуваченим протиправної діяльності після виявлення даного злочину, правоохоронним органом, прокурором не надано.

При цьому судом, відповідно до положень ст. 178 КПК України, враховані дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягував до кримінальної відповідальності, не судимий.

Встановлені обставини, а також те, що судовий розгляд не закінчений, суд дійшов правильного висновку, що для запобігання наведеним ризикам за доцільне продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою.

Разом з тим, з посиланням на підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, враховуючи, що визначення розміру застави це є правом суду, а не обов`язком, врахувавши стадію кримінального провадження, те, що в судовому засіданні допитаний обвинувачений, долучені письмові докази, дані про особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, працює адвокатом, проживає за місцем реєстрації, суд дійшов висновку, що застава в розмірі 500 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого в ході судового розгляду, оскільки загроза її втрати саме у такому розмірі буде утримувати обвинуваченого від порушень, встановлених процесуальними нормами або покладених судом на нього обов`язків, і з таким рішенням погоджується й колегія суддів.

Доводи прокурора з посиланням на абзац 8 ч. 4 ст. 183, ч. 6 ст. 176 КПК України про те, що за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжний захід - тримання під вартою, а також, що суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України, на думку колегії суддів, не спростовуються висновків суду першої інстанції, оскільки, як зазначив сам прокурор в апеляційній скарзі та зазначено в оскаржуваній ухвалі, визначення застави це є правом суду, а не обов`язком.

Окрім того, колегія суддів враховує, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 19 червня 2024 року за конституційними скаргами ОСОБА_16 , ОСОБА_17 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини шостої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України (Справа № 3-111/2023(207/23, 315/23) № 7-р(ІІ)/2024, Суд вбачає правомірною мету, з якою законодавець доповнив частиною шостою статтю 176 Кодексу, маючи намір посилити захист суверенітету територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України за рахунок установлення вказаною нормою Кодексу тимчасово (на період дії воєнного стану) особливого порядку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до осіб, яких підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів, які за тяжкістю й характером є наднебезпечними в умовах воєнного стану.

Суд зазначив, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді, суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 Кодексу.

Тож під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177 та 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід.

Отже, за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

Колегія суддів враховує, що відповідно до положень п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням обставин інкримінованих обвинуваченому злочинів, даних про його особу, встановлених на стадії судового розгляду, з огляду на положення ст.ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що обвинуваченому слід визначити розмір застави 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на нього, у разі внесення застави обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, враховуючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу, а тому підстав вважати такий розмір застави, зважаючи на сукупність встановлених на даний час обставин, завідомо непомірним колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції навів в оскаржуваній ухвалі наявні на час прийняття рішення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та мотиви прийнятого рішення.

Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі прокурора, колегією суддів не встановлено, а тому оскаржувана ухвала слідчого судді, яка є законною та обґрунтованою, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 6 вересня 2024 року, якою ОСОБА_8 продовжено тримання під вартою до 4 листопада 2024 року включно, з визначенням розміру застави у межах п`ятиста прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 1514000 гривень, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4