Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3387/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/603/24
Категорія ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000131 від 15.05.2023 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 квітня 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городниця Звягельського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

-за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

Строк відбування покарання вирішено рахувати з дня затримання уповноваженою особою для доставлення до місця відбування покарання.

Цивільний позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 25 000 гривень.

встановила:

Як встановив суд, 13.04.2023 близько 09 год. 30 хв. на території приватного домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_2 між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , виник конфлікт на ґрунті неприязних відносин, у ході якого ОСОБА_6 вирішив спричинити ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , того ж дня без розриву в часі ОСОБА_6 наніс один удар своєю лівої рукою в ділянку лівої бокової частини шиї, внаслідок чого ОСОБА_9 похилилася на дрова, які розташовувалися поруч. Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_6 використовуючи фізичну силу, перебуваючи позаду ОСОБА_9 , вхопивши останню обома руками за плечі, почав заштовхувати до приміщення будівлі хліва.

Не припиняючи свої протиправні дії ОСОБА_6 , застосовуючи фізичну силу, своєю правою ногою наніс один удар ОСОБА_9 в ділянку правої бокової поверхні грудної клітини та правої частини сідниці, внаслідок чого потерпіла впала на складені поруч дрова.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 взявши до рук дерев`яну дошку, яка лежала на землі поруч, вхопивши її двома руками та замахнувшись через плече наніс один удар ОСОБА_9 в область центральної частини лобної ділянки голови, внаслідок чого остання впала на землю.

У результаті протиправних дій ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, рани на лобі, синці навколо очей, які належать до легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я.

Крім того, в ході протиправних дій ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці внутрішньої поверхні правого ліктьового суглобу, на зовнішній поверхні правого передпліччя, в ділянці зовнішньої поверхні лівого ліктьового суглоба, на 3-му пальці правої кисті, на правій боковій поверхні грудної клітини в нижній частині з переходом на бокову поверхню живота, на правій сідниці, які належать до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погоджуючись з вироком суду, просить його змінити, призначити йому покарання не пов`язане з обмеженням волі та змінити суму відшкодування моральної шкоди.

Вважає, що вирок ухвалений з порушенням норм матеріального і процесуального законодавства є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Хоча просить пом`якшити покарання, ОСОБА_10 фактично оспорює висновки суду щодо доведеності його вини та вважає, що вона не є доведеною.

Вважає, що суд вийшов за межі обвинувачення, яким йому інкриміновано спричинення тілесних ушкоджень потерпілій штахетою, а суд вказав, що дерев`яною дошкою.

Потерпіла, в судовому засіданні показала суду, що з обвинуваченим ОСОБА_10 перебуває в конфліктних стосунках, при тому не пояснила чому вони конфліктують.

Твердить, що потерпіла на запитання захисника, не відповіла, чому між нею та обвинуваченим нібито неприязні відносини, адже, він ніколи з нею не сварився, не ображав, не принижував, коли був живим його брат, постійно їм допомагав по господарству. А після смерті брата, коли мама послала його відвезти їй квасолю, ОСОБА_9 побачивши його, стала висловлюватися на його адресу грубими нецензурними словами, ображати його та принижувати.

Зазначає, що під час слідчого експерименту не було відображено предмета, яким були нанесені тілесні ушкодження потерпілій. Під час досудового розслідування не було ідентифіковано предмет, яким були нанесені тілесні ушкодження потерпілій, не вилучено його, не надано даний предмет судовому медичному експерту, щоб підтвердити, чи цим предметом могли бути спричинені тілесні ушкодження, адже особливості травмуючого предмета відбиваються на характері і особливостях ушкоджень.

Вказує, що ніякого умислу на нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень в нього не було, він їй їх не спричиняв, а локалізація виявлених у неї ушкоджень суперечать зазначеному нею механізму їх спричинення.

Зазначає, що його показання були однаковими з початку досудового розслідування та до закінчення суду. Він гучно не бив у ворота, лише постукав, щоб вийшла ОСОБА_9 і забрала квасолю, не вимагав в неї передачі будь якого майна його покійного брата, а також не погрожував вбивством.

Що стосується цивільного позову, заявленого ОСОБА_9 він зазначає, що потерпілою не надано переконливих доказів спричинення їй моральної шкоди. На запитання його захисника, яку саме моральну шкоду зазнала потерпіла, вона нічого не відповіла суду, лише повідомила, що часто болить голова.

Крім того, вважає, що суд перебрав на себе повноваження прокурора, оскільки призначив покарання обмеження волі, що більше ніж просив прокурор - громадські роботи.

Зазначає, що він по місцю проживання характеризується позитивно, на утриманні має малолітню дитину, проживає з батьками пенсійного, похилого віку, яким допомагає по господарству, працює на тимчасових роботах, не офіційно, оскільки знайти офіційну роботу в селищі проблематично, жоден із заводів в селищі не працює.

Твердить, що суд не вірно зазначив у вироку, що він характеризується нейтрально, характеристики особи не можливо застосувати таке слово, оскільки це є граматично не правильно,

Вважає, що невірно судом зазначено у вироку, як обставину, яка обтяжує покарання у відповідності зі статтею 67 КК України, як вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Від прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_11 надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , в яких вона просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16.04.2024 року без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у заподіянні потерпілій умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, обґрунтувавши це належним чином у вироку з посиланням на докази та надавши їм відповідну оцінку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України судом кваліфіковано правильно.

Обвинувачений ОСОБА_6 у суді своєї вини не визнав. Вказав, що потерпіла ОСОБА_9 є вдовою брата ОСОБА_6 Вранці 13.04.2023 він прийшов до потерпілої та приніс квасолю. Зайшов на подвір`я, де між ними виникла сварка у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 , в телефонній розмові з його матір`ю повідомила, що ОСОБА_6 перебуває у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння. Під час сварки ОСОБА_9 зачепилась ногами за дошку, що лежала на землі, втратила рівновагу та впала, внаслідок чого отримала травму. При цьому ОСОБА_6 жодного удару потерпілій не завдавав та не штовхав її. Сліди крові на подвір`ї залишились від курей, яких рубала ОСОБА_9 .

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції безпосередньо дослідивши докази, навівши їх у вироку спростував вказані показання обвинуваченого та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Так, потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що 13.04.20243 близько 09 год. вона поралася по господарству за місцем свого проживання. Близько 09 год. 30 хв. до її подвір`я прийшов ОСОБА_6 , який гучно бив у ворота, пошкодив їх та проник у двір. Підійшовши до ОСОБА_9 він поводився агресивно, висловлював погрози вбивством, вимагав передачі йому майна, яке належало брату (померлому чоловіку потерпілої). Під час розмови ОСОБА_6 вдарив її кулаком по шиї. Після цього ОСОБА_6 схопив її руками ззаду за плечі, спину та почав заштовхувати у приміщення хліва, ногою вдарив її по спині та вона впала на складені поруч дрова. Після цього, ОСОБА_6 взяв у руки дошку, замахнувся нею і вдарив її по голові. Потерпіла почала кликати на допомогу, а ОСОБА_6 замахнувся дошкою вдруге та в цей час поруч з`явилась сусідка ОСОБА_12 , яка кричала до ОСОБА_6 та вимагала припинити напад. Після цього ОСОБА_9 пішла до сусідки і та викликала швидку медичну допомогу, яка її госпіталізувала до лікарні. Після побиття проходила тривале лікування. Подала цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яку оцінила у 50000 грн. Під час судового розгляду зменшила розмір вимог до 25000 грн.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 18.05.2023 за участю потерпілої ОСОБА_9 , під час якого вона повідомила обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (а.с. 62-71).

Також показання потерпілої підтвердила свідок ОСОБА_12 показання якої співпадають з показаннями потерпілої.

Свідок ОСОБА_13 фельдшер служби швидкої медичної допомоги пояснила, що 13.04.2023 надійшов виклик про спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Приїхавши до ОСОБА_9 побачила, що в останньої побита голова та тече кров. На запитання що сталося ОСОБА_9 повідомила, що приходив ОСОБА_6 та наніс їй удар штахетою по голові. Враховуючи, що на голові ОСОБА_9 було розсічення, рана була глибокою тому вважає, що удар був нанесений штахетою, а не палкою.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що 13.04.2023 вона попросила свого сина - ОСОБА_6 занести квасолю ОСОБА_9 . Згодом, зателефонувавши до ОСОБА_9 почула крики останньої, а тому разом з чоловіком відразу поїхали до будинку ОСОБА_9 . По приїзду до ОСОБА_9 остання показала дошку якою ОСОБА_6 наніс їй удар по голові, з голови йшла кров.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність зазначених показань свідків, не встановлено.

Показання потерпілої та свідків висловлені ними у судовому засіданні, є послідовними, переконливими, вони повністю узгоджуються між собою щодо часу, місця, способу, обставин отриманих ушкоджень, а також узгоджуються і з іншими доказами у справі.

Згідно до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_9 повідомила, що тілесні ушкодження їй спричинив ОСОБА_6 (а.с. 61).

Згідно висновку експерта № 231 від 25.05.2023 тілесні ушкодження у ОСОБА_9 у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, рани на лобі, синців навколо очей утворились від 1-2 разової дії тупого (их) предмета (ів), давністю можливо 13.04.2023, належить до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Тілесні ушкодження у ОСОБА_9 у вигляді синців в ділянці внутрішньої поверхні правого ліктьового суглоба, на зовнішній поверхні правого передпліччя, в ділянці зовнішньої поверхні грудної клітини в нижній частині з переходом на бокову поверхню живота, на правій сідниці утворились не менше ніж від 5-разової дії тупого(их) предмета (ів), давністю можливо 13.04.2023, належить до легких тілесних ушкоджень.

В тілесних ушкодженнях ОСОБА_9 не відобразилися ознаки, які допомогли б ідентифікувати травмуючі предмети.

Не виключена можливість утворення вищеописаних тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 за обставин, вказаних нею при допиті та при проведенні слідчого експерименту (а.с. 79-80).

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 суд оцінив критично, як засіб уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки вони спростовуються іншими доказами, давши їм оцінку, й своє рішення обґрунтував у вироку з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Будь-яких сумнівів щодо доказів, які суд поклав в обґрунтування своїх висновків апеляційний суд не вбачає, вони повністю узгоджуються між собою, підтверджують правдивість показань потерпілої та правильність висновків суду та спростовують доводи апеляційної скарги.

Розбіжності у показаннях зазначених осіб щодо предмета, яким були заподіяні тілесні ушкодження дерев`яною дошкою чи штахетою не впливають на правильність висновків суду не є визначальними для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 та не виключають його винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а також не впливають на законність та обґрунтованість прийнятого судового рішення.

Також колегія суддів зазначає, що деякі розбіжності щодо викладення потерпілою та свідками характеру розвитку подій та послідовності заподіяння тілесних ушкоджень учасником бійки, зумовлені особистим сприйняттям кожним із них цих подій, значним проміжком часу, який сплинув з моменту скоєння кримінального правопорушення ( рік ), а тому це не дає підстав для визнання показань вказаних осіб недостовірними.

Показання потерпілої ОСОБА_9 та свідків є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими наявними у кримінальному провадженні доказами, а тому суд обґрунтовано визнав їх такими, що відповідають дійсності, тобто визнав їх належними та допустимими доказами на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_6 винний у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК України. Отже, вважати, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, підстав немає.

Щодо не з`ясування судом причин конфлікту, як зазначає в апеляційній скарзі обвинувачений, то ці обставини, також не впливають на кваліфікацію та правильність висновків суду, оскільки і сам обвинувачений не заперечує, що був конфлікт, однак його доводи про неправомірну поведінку потерпілої є голослівними та спростовуються доказами, а зокрема показаннями потерпілої, свідка ОСОБА_12 .

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про необґрунтоване стягнення з нього моральної шкоди в сумі 25 000, що потерпілою не надано переконливих доказів спричинення їй моральної шкоди, колегія суддів вважає, що вони є безпідставними з огляду на таке.

Згідно із положеннями п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Встановивши доведеність винуватості ОСОБА_6 суд першої інстанції, задовольнив повністю цивільний позов потерпілої, яка під час судового розгляду зменшила розмір позовних вимог з 50 000 грн. до 25 000 грн.

Як убачається з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, щодо визначення та обґрунтування розміру відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_9 , було встановлено судом з достатнім урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, глибини та тривалості моральних та фізичних страждань потерпілої, яка зазнала фізичного болю та негативних емоційних переживань, зверталася за медичною допомогою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду і вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди було визначено із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілої, конкретних обставин справи, наслідків вчиненого кримінального правопорушення.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, відповідно до ч. 1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 цієї статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Санкцією ч.2 ст.125 КК України за вчинення кримінального проступку передбачено покарання у виді штрафу, громадських робіт, виправних робіт пробаційного нагляду або обмеження волі.

На думку апеляційного суду, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі суд першої інстанції ґрунтовних мотивів чому він призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення не навів.

Натомість обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, згідно характеристики проживає на території Городницької селищної ради з дня народження. Проживає в будинку разом з батьками, неодружений. За період проживання, нарікань та скарг від сусідів та жителів селища на громадянина ОСОБА_6 до виконавчого комітете Городницької селищної ради не надходило ( а.п. 93).

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_6 найбільш суворого виду покарання визначеного санкцією ч.2 ст.125 КК України не вбачає та вважає, що покарання у виді громадських робіт в максимальних межах буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення і даними про його особу, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання, а також є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції зміні в частині призначення покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 квітня 2024 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: