ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1731/24 Справа № 215/2091/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Тернівського районного суду м.Кривий Ріг Дніпропетровської області від 12 березня 2024 року відносно ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Тернівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 12 березня 2024 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі. Вирішено долю речових доказів. Стягнуто на користь потерпілої моральну шкоду в розмірі 100 000 грн та матеріальну шкоду - 19874,96 грн..

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_10 02.06.2019 приблизно о 00.10 годині, перебуваючи, біля під`їзду АДРЕСА_2 , вигулював собаку, в цей час з лівої тильної частини будинку АДРЕСА_3 , вийшов потерпілий ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в той момент також вигулював свою собаку.

В цей час, собаки почали кидатись одна на одну, що не сподобалось ОСОБА_10 . На ґрунті цього, ОСОБА_10 , почав робити зауваження мало знайомому йому ОСОБА_11 , однак останній нічого не відповідав. Не почувши відповіді на своє зауваження, ОСОБА_10 відреагував агресивно в бік ОСОБА_11 , що виразилось в образах нецензурною лайкою та погрозами фізичною розправою.

В цей час та місці, на ґрунті виниклого конфлікту у ОСОБА_10 , виник прямий умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 знаходячись на асфальтованій пішохідній доріжці, яка розташована перед під`їздом АДРЕСА_2 , підійшов до потерпілого ОСОБА_11 , який в цей час стояв поблизу пішохідної доріжки з лівої сторони від вхідних дверей до вищевказаного під`їзду, усвідомлюючи небезпечність своїх дій, настання у їх результаті тяжких наслідків для потерпілого, бажаючи їх настання, стоячи у безпосередній близькості перед ОСОБА_11 , обличчям до нього, ОСОБА_10 кулаком своєї правої руки, почергово, наніс останньому один удар в область зовнішнього кута лівого ока та один удар в область проекції кута носу. Від отриманих ударів ОСОБА_11 , впав назад, та опинився у положенні лежачи, обличчям до верху.

Після чого, ОСОБА_10 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, не звертаючи уваги на зауваження від громадян, які знаходились в той момент на місці вчинення кримінального правопорушення, завдав декілька ударів верхньою частиною стопи своєї правої ноги в область лівої та правої частини тулубу та грудної клітини ОСОБА_11 , потім кулаком правої руки почав наносити удари, не менше 10 ударів, в область обличчя ОСОБА_11 .

В момент спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 не давав змоги піднятись потерпілому ОСОБА_11 , а також, коли потерпілий ОСОБА_11 знаходився в лежачому стані, піднімав останнього за одяг та кидав об асфальтовану ділянку місцевості, таким чином потерпілий ОСОБА_11 отримував удари всім тілом та головою, кількість вказаних кидків не менше одного.

02.06.2019 потерпілого ОСОБА_11 , внаслідок спричинених йому тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , госпіталізовано до відділу політравми КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР».

14.06.2019 потерпілий ОСОБА_11 , перебуваючи в реанімаційному відділенні політравми КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР, помер від отриманих тілесних ушкоджень, не приходячи до тями.

Своїми умисними діями ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_11 , згідно висновку експерта №1116 від 18.06.2019, тілесні ушкодження: два синці обох навкололочних ділянок; садна правого передпліччя; крововиливи у м`які покривні тканини голови; крововиливи під м`якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку та мозочка; крововиливи у сіру та білу мозкову речовину обох півкуль головного мозку; переломи 9,10 ребер ліворуч по лопаточній лінії, видалення селезінки та лівої нирки.

Виявлені тілесні ушкодження прижиттєві, що підтверджується крововиливами в ушкоджених тканинах, виникли задовго до настання смерті у проміжок часу який становить 12 діб.

Виявлені тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути рука нападника стиснута у кулак, взута нога або інші предмети володіючи аналогічними властивостями.

Виявлені тілесні ушкодження відносяться до комплексу сполученої травми та оцінюються у сукупності, за своїм характером відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. П.2.1.3.о. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.05.1995 року №6.

Смерть ОСОБА_11 настала від сполученої травми голови та тулубу, як супроводжувалася переломами ребер та ушкодженнями внутрішніх органів, ускладнилася набряком головного мозку, що підтверджується морфологічними змінами з боку внутрішніх органів, а саме синці обличчя; садна правого передпліччя; крововиливи у м`які покриві тканини голови; крововиливи під м`якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку та мозочка; крововиливи у сіру та білу мозкову речовину обох півкуль головного мозку; переломи 9,10 ребер ліворуч по лопаточній лінії; видалення селезінки та лівої нирки. Виявлені тілесні ушкодження перебувають у причинному зв`язку із настанням смерті.

По справі надійшли апеляційні скарги:

-прокурора, який не оспорюючи фактичні обставини справи, просить вирок суду відносно ОСОБА_10 скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за своїм розміром, як явно несправедливого через м`якість. Суд не врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_12 злочину, його суспільну небезпеку, особу винного, думку потерпілої. Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_12 з 2019 року по теперішній час не відшкодував потерпілій завданої шкоди. Просить призначити ОСОБА_12 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 9 років позбавлення волі.

-захисник ОСОБА_9 , просить скасувати вирок відносно ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 121 КК України, перекваліфікувати його дії на ч. 2 ст. 126 КК України та призначити покарання в межах санкції вказаної статті. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а також судом неправильно застосований закон про кримінальну відповідальність відносно ОСОБА_12 . Сторона захисту не погоджується з висновками суду та вважає докази, на які послався суд недопустимими, а саме, покази потерпiлої пiдтверджують лише факт скоєння протиправних дiй вiдносно її чоловiка, але жодним чином не пiдтверджують, що данi тілеснi ушкодження, якi були виявленi у потерпiлого, були спричиненi саме обвинуваченим. Покази свiдкiв ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 дiйсно пiдтверджують, що обвинувачений ОСОБА_12 наніс декілька ударiв потерпiлому ОСОБА_11 , але при цьому жодний з свiдкiв не конкретизував, куди саме, чим, скільки та якою силою були нанесені удари потерпiлому, тобто механізм спричинення тiлесних ушкоджень потерпiлому встановлений не був. Покази свiдкiв ОСОБА_17 ОСОБА_18 , ОСОБА_19 взагалi не мiстять в собi сили доказiв, оскiльки свiдки самого факту нанесення ударiв не бачили. Зазначає, що у висновку експерт не встановив ступінь тяжкості кожного з тілесних ушкоджень у потерпілого.

Крім того, сторона захисту не заперечує проти нанесення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень потерпілому, але не в такій кількості, як зазначено у вироку суду.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, при викладених у вироку обставинах, підтверджені сукупністю належних та допустимих доказів, перевірених судом та наведених у вироку.

Так, сам факт виникнення конфлікту та бійки між ОСОБА_12 та Задаловим ніким не оскаржується.

В суді першої інстанції обвинувачений пояснив, що 02.06.2019 року близько 23.30 год. вийшов гуляти зі своєю собакою, запросив також вийти свого приятеля ОСОБА_20 . Вони з ОСОБА_21 спілкувалися біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 , а його собака була в наморднику, та бігала поряд. Зненацька з за рогу будинку вибігла собака породи «пітбультерьєр», яка була без намордника, та відразу накинулася на його собаку і почала її «давити». Потерпілий ОСОБА_11 виявився господарем цієї собаки, підійшов, та ніяк не хотів відтягнути свого пса, незважаючи на його крики та неодноразові вимоги, зауважив що: «собаки самі розберуться». Тоді вони з ОСОБА_21 самі відтягнути бультер`єра, який вкусив його за ногу, ОСОБА_21 вдарив потерпілого долонею по обличчю, ОСОБА_11 впав і вдарився головою. Це все його обурило і він загалом наніс лежачому потерпілому близько чотирьох ударів ногами по тулубу.

Від його ударів у потерпілого не могла виникнути така кількість тілесних ушкоджень і тим більше настати його смерть, а там де залишився лежати потерпілий знаходилися сторонні люди які також ймовірно могли завдати йому ударів.

Потерпіла ОСОБА_7 в суді першої інстанції пояснила, її чоловік ОСОБА_11 близько опівночі 02.06.2019 р. пішов гуляти з собакою. Не дочекавшись до 01.40 год. вона почала його шукати, знайшла місце на проїзній частині біля будинку АДРЕСА_3 де була кров, зі слів свідків дізналася, що чоловіка побив ОСОБА_10 і він знаходиться в лікарні. Після видалення пошкоджених внутрішніх органів в результаті операції, травми голови, ОСОБА_11 помер у лікарні.

Свідок ОСОБА_22 в суді першої інстанції пояснив, 02.06.2019 року близько 23.30 год. він вийшов на прогулянку разом з ОСОБА_12 , який вигулював свою собаку. Зненацька вискочив ще більший пес і собаки почали «скубтися». ОСОБА_10 став вимагати від господаря собаки, щоб той прибрав пса, але той не поспішав і ОСОБА_10 наніс потерпілому удар кулаком в голову, від якого потерпілий впав і ОСОБА_12 став бити його ногами по тулубу. Він бачив два удари ногами зверху-вниз в живіт потерпілого, оскільки ловив та прив`язував собаку. Навіть після того як з`явилися свідки, які проїжджали на автомобілі, ОСОБА_12 ходив біля потерпілого, який лежав і не чинив ніякого спротиву, та намагався наносити удари.

Вказані покази ОСОБА_23 підтвердив на слідчому експерименті.

Свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ,, ОСОБА_24 , ОСОБА_26 в суді першої інстанції пояснили, що були свідками побиття лежачого на проїзній частині потерпілого 02.06.2019 року пізно вечорі. Поряд з лежачим потерпілим стояв ОСОБА_10 , який сказав, що його покусала ОСОБА_27 потерпілого за що він його б`є. Свідки впізнали ОСОБА_28 , потерпілий лежав весь у крові, але ОСОБА_10 не припиняв побиття, незважаючи на те, що він затуляв потерпілого собою, обвинувачений наніс загалом близько десяти ударів ногами в груди та живіт потерпілого, крім того наніс декілька ударів собачим повідком з металевим карабіном.

Всі свої покази свідок ОСОБА_26 підтвердив на слідчому експерименті.

Згідно до висновків СМЄ при дослідженні трупа, смерть потерпілого настала від сполученої травми голови та тулубу, яка супроводжувалася переломами ребер та ушкодженнями внутрішніх органів, ускладнилася набряком головного мозку. Виявлені тілесні ушкодження: синці обличчя; садна правого передпліччя; крововиливи у м`які покриві тканини голови; крововиливи під м`якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку та мозочка; крововиливи у сіру та білу мозкову речовину обох півкуль головного мозку; переломи 9,10 ребер ліворуч по лопаточній лінії; видалення селезінки та лівої нирки, відносяться до комплексу сполученої травми та оцінюються у сукупності, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Ушкодження виникли від дії тупих, твердих предметів

Висновком судово-медичної експертизи, за яким тілесні ушкодження, які виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_11 , могли виникнути при обставинах побиття на які вказують свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ,, ОСОБА_24 , ОСОБА_26 ..

Згідно ст. 86 ч.1-2 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Дійсно всупереч ч. 3 ст. 105 КПК України додатки до протоколів, зокрема ДВД диски з відеозаписами слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 , не містять відеозаписів вказаних слідчих дій.

Але згідно правил ст.ст. 87, 104 КПК України, ці порушення не є істотними, та такими що не порушують права обвинуваченого на захист, тобто не тягнуть на визнання недопустимими протоколів слідчих експериментів в цілому.

Колегія суду, аналізуючи докази та матеріали справи, посилається лише на протоколи слідчих експериментів, та на відеозапис слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_26 , дані якого збереглись в матеріалах кримінального провадження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, судово-медичний експерт дійсно не зазначив ступінь тяжкості виявлених тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_11 кожного окремо, хоча таке питання (питання №2) ставилося експерту згідно постанови слідчого.

Згідно п.п.4.8, 4.12. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17.01.1995 р.

4.8. У випадках смерті за наявності тілесних ушкоджень судово-медичний експерт поряд з вирішенням інших питань зобов`язаний встановити наявність чи відсутність причинного зв`язку між ушкодженням і смертю. Якщо в постанові про призначення експертизи міститься питання про ступінь тяжкості

ушкоджень, що були виявлені на трупі, судово-медичний експерт зобов`язаний зазначити, чи мають ці ушкодження ознаки тяжкого, середньої тяжкості чи легкого, використовуючи критерії,викладені у цих Правилах.

4.12. При наявності ушкоджень різного ступеня тяжкості експерт не має права визначити цей ступінь "у сукупності" найбільш тяжким ушкодженням. В таких випадках можливе лише об`єднання однакових за ступенем тяжкості ушкоджень.

Висновок експерта частково суперечить п.п. 4.8, 4.12 зазначених Правил, оскільки відсутнє визначення ступеня тяжкості тілесного ушкодження кожного окремо, на що обґрунтовано посилається сторона захисту.

Але вказані невідповідності не тягнуть за собою недопустимість висновку експерта як доказу в цілому, оскільки експертом у випадку смерті за наявності тілесних ушкоджень, встановлена наявність причинного зв`язку між ушкодженнями і смертю ОСОБА_29 , визначено від яких тілесних ушкоджень настала смерть потерпілого, визначено їх характер, локалізацію і ступінь тяжкості, що відповідає п.п. 4.8, 2.1.3 зазначених Правил, та не тягне недопустимість вказаного доказу в цілому.

Таким чином, у висновку експерта зазначені тілесні ушкодження які були нанесені ОСОБА_12 та які безпосередньо знаходять ся у причинному зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_30 .

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінивши наведені вище докази колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні умисного нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілому, доведена поза розумним сумнівом.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він наніс всього чотири удари ногою по тулубу, в ході судового слідства спростовуються показаннями свідків, які бачили на власні очі нанесення множинних ударів обвинуваченим потерпілому, який не міг навіть захищатись, що також підтверджується висновком експертизи, згідно з якої визначена кількість ударів не менше 10.

Слід зазначити, що вина ОСОБА_10 , виходячи з пред`явленого обвинувачення, повністю підтверджена, тому сам факт не визнання обвинуваченим своєї вини жодним чином не вплинув та не міг вплинути на обґрунтованість висновків суду щодо спричинення ним умисного нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілому.

Вирішуючи питання про мету і спрямованість умислу, в нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілому, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_12 , наносячи множинні удари ногами в обличчя та тулуб (життєво важливі органи) та б`ючи зі значною силою, безумовно розумів, що заподіє потерпілому Задалову тяжкі тілесні ушкодження, від яких наступить його смерть, та бажав цього.

Саме внаслідок його протиправних, умисних дій, від нанесених тяжких тілесних ушкоджень і настала смерть потерпілого.

Призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 суд першої інстанції врахував, що скоєне обвинуваченим правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий. Обставин пом`якшуючих та обтяжуючих покарання судом не встановлено.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові ККС ВС від 11.05.2021 по справі №336/4259/18 (провадження №51-6029км20), відповідно до якої при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер та залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень ст.ст. 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Судова дискреція у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суспільна небезпека вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, на яку посилається прокурор, вже врахована законодавцем в санкції статті 121 КК України, а за таких обставин, суд першої інстанції правильно визначив розмір покарання в межах санкції інкримінованої статті, тому доводи прокурора не є слушними та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, підстав для скасування або зміни вироку, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Тернівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 12 березня 2024 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді