МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/2864/14-к
Провадження № 1-кс/945/299/24
УХВАЛА

Іменем України

08 серпня 2024 року м. Миколаїв

Суддя Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву адвоката ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

встановив:

В провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2014 року за № 0000778, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями судова справа розподілена головуючому судді ОСОБА_4

30.07.2024 року захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_3 заявив відвід головуючій судді ОСОБА_4 , в обґрунтування якого, посилався та не, що суддя грубо порушує право обвинуваченого на захист, а також має виключну заінтересованість у розгляді справи поза межами своїх повноважень, що проявилось у проведенні судового засідання під час відпустки.

Cуддя ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не прибула, правом надання пояснень не скористалася.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленими в судове засідання не прибули. Адвокат ОСОБА_3 направив до суду клопотання про розгляд заяви без його участі, оскільки він та ОСОБА_5 не можуть прибути в судове засідання з поважних причин.

Прокурор ОСОБА_6 подала на електрону адресу суду клопотання про розгляд заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 без її участі. Одночасно, просила суддю відмовити в задоволенні вказаної заяви, посилаючись на те, що підстави для відводу судді, встановлені статтями 75, 76 КПК України, перелік яких є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню. Захисником ОСОБА_3 не наведено жодної з зазначених підстав. Доводи про упередженість судді є надуманими, а посилання на розгляд справи під час знаходження у відпустці не відповідають дійсності. Крім того, вважає подання заяви про відвід головуючій судді ОСОБА_4 має ознаки зловживання правом на відвід, оскільки раніше вже заявлялись відводи судді ОСОБА_4 , які були відхилені 11.09.2023, 27.06.2024, 23.07.2024.

Потерпіла ОСОБА_7 будучи належним чином повідомлена в судове засідання не прибула.

Розглянувши заяву про відвід, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.75 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Крім того, згідно з приписами ст.76 КПК України не допускається повторна участь судді у кримінальному провадженні.

Отже, кримінальним процесуальним законом визначений вичерпний перелік підстав для відводу судді.

Розглядаючи заяву про відвід судді з підстав передбачених п.4 ч.1 ст.75 КПК України слід враховувати, що до "інших обставин", які викликають сумнів у неупередженості судді, можливо віднести такі, як: 1) суддя є дальнім родичем, або близькою людиною для слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача або членів їх сімей; 2) у результатах судового розгляду зацікавлені близькі родичі судді або члени його родини; 3) суддя перебуває в дружніх або неприязних стосунках з кимось із учасників кримінального провадження; 4) суддя перебуває в матеріальній, службовій або іншій залежності від когось із учасників кримінального провадження; 5) суддя публічно, усно або письмово, у тому числі в засобах масової інформації, наперед висловив свою думку щодо винуватості або невинуватості обвинуваченого, або з інших питань ще не закінченого відповідним судовим рішенням кримінального провадження.

Так, поняття «обставини, які викликають сумнів у його неупередженості» є оціночним, використання якого залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує та з`ясовує його сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість висунутого проти нього будь-якого кримінального обвинувачення.

Виходячи із положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд має завжди бути «встановленим законом».

Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, перед розглядом справи (про який відомо, що він відбудеться, або це тільки передбачається) суддя утримується від будь-яких коментарів, що могли б, виходячи з розумної оцінки ситуації, якимось чином вплинути на хід цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи щодо певної особи чи питання (п. 2.4).

Вказані вимоги головуючим суддею ОСОБА_4 порушені не були, а отже, жодних доказів на підтвердження того, що головуючий суддя ОСОБА_4 , розглядаючи кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є необ`єктивною та упередженою, у судовому засіданні не встановлено.

Крім того, заявником не доведена наявність обставин, які би викликали сумніви в неупередженості головуючого судді ОСОБА_4 та унеможливлювали ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі.

Отже, враховуючи зазначене вище, суд вважає, що підстави для задоволення заяви адвоката ОСОБА_3 про відвід головуючого судді ОСОБА_4 відсутні.

Керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 81 КПК України, суддя

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

08.08.2024