ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1769/24 Справа № 200/4236/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 та прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2024 року у кримінальному провадженні № 0002517 щодо:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-30.10.2019 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст 307 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання призначеного покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2019 року покаранням за даним вироком остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді чотирьох років позбавлення волі.

Зараховано у строк відбуття покарання строк відбутого покарання за вироком Кіровського райсуду м.Дніпропетровська та знаходження ОСОБА_5 під вартою з 13.05.2019 по 13.05.2022 року включно.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

За цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він, з невстановленого слідством джерела, у невстановленому слідством місці та період часу, придбав рідину, яка у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, метамфетамін масою 0,0322 г.

Так, 30 листопада 2018 року в період часу з 14.46 год. до 15.02. год. ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати умисел, направлений на незаконне зберігання з метою збуту та збут психотропних речовин, знаходячись поблизу буд. АДРЕСА_2 , зустрівся з ОСОБА_10 , якому збув медичний шприц з рідиною, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежений метамфетамін масою 0,0322 г та отримав від останнього грошові кошти у сумі 300 грн. в якості оплати за збут вищезазначеної психотропної речовини.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 307 КК, а саме як, незаконне придбання та зберігання з метою збуту та збут психотропної речовини.

В апеляціях:

- з доповненнями прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 307 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2019 року більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

В строк остаточного призначеного покарання зарахувати покарання, відбуте повністю за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2019 року.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог не оскаржуючи фактичних обставин кримінального правопорушення, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що не конкретизовано у вироку, чи відбуте покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2019 року повністю або частково, що порушує принцип юридичної визначеності та може призвести до порушення прав обвинуваченого при виконанні вироку.

Також, прокурор вважає невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого посилаючись на те, що при визначенні розміру покарання не враховано, що ОСОБА_5 є особою раніше судимою, який за відбуттям покарання за попереднім вироком звільнений 13.05.2022 року та на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин. Обвинувачений вину у скоєному не визнав, не розкаявся, що свідчить про те, призначене покарання є мінімальним та таким, що не сприятиме виправленню останнього та попередженню вчинення ним нових злочинів.

- обвинувачений ОСОБА_5 в апеляції та доповненнях до неї просить вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2024 року скасувати, як незаконний та необґрунтований.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення норм кримінального процесуального закону .

Зазначає, що відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, внесені на підставі необґрунтованої заяви особи, яка безпосередньо з ним не знайома та не є його сусідом, щоб стверджувати про нібито збут ним наркотичних речовин.

Вказує на те, що на відеозаписі контрольної закупки не зафіксовано перебування шприца у руках ОСОБА_5 , не проведено дактолоскопічної експертизи з метою підтвердження чи спростування знаходження на шприці відбитків пальців рук обвинуваченого та залегендована особа, яка виступала у якості закупника в судовому засіданні не допитана.

Під час проведення обшуку за місцем його проживання, слідчим не було виявлено та вилучено будь-яких знарядь злочину чи заборонених речовин, що , на його думку, підтверджує його непричетність до інкримінованого йому злочину.

- захисник в апеляції просить вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2024 року скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про неповноту судового розгляду, посилаючись на неналежне з`ясування судом першої інстанції усіх істотних обставин, а саме, не було проведено допиту залегендованого свідка ОСОБА_10 .

Зазначає, що його підзахисний вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнає, оскільки не займався збутом наркотичних речовин, а придбав та зберігав їх для власного вживання.

Заслухавши: обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги своїх апеляційних скарг, як кожен окремо так і разом, просили їх задовольнити, заперечували проти апеляції прокурора; прокурора, який підтримав доповнення та зміни до апеляції прокурора, просив їх задовольнити, проти задоволення апеляцій обвинуваченого та його захисника заперечував, обговоривши та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Приписи ст. 94 КПК України передбачають, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 фактичні обставини кримінального провадження та правова кваліфікація його дій є правильними та ґрунтуються на доказах, досліджених судом першої інстанції, які отримали належну правову оцінку у вироку суду.

Разом з цим доводи апеляцій сторони захисту щодо непричетності і недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочину з мотивів наведених в них, є безпідставними і такими, що спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами та дослідженими доказами в їх сукупності, достатності та взаємозв`язку.

Так, судом першої інстанції перевірено і встановлено, що стороною обвинувачення проведено санкційований контроль за вчиненням злочину інкримінованого ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді апеляційного суду від 08 листопада 2018 року.

Дослідженні судом першої інстанції та покладені в основу вироку усі процесуальні документи, які складалися за результатами проведеного контролю за вчиненням злочину, є належними і допустимими, і у своїй сукупності і взаємозв`язку безперечно вказують на причетність ОСОБА_5 до вчинення ним інкримінованого йому злочину і доведеність його винуватості поза розумним сумнівом.

Також здійснювався контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки згідно постанови прокурора про проведення негласної слідчої дії від 10.10.2018 року, .

Відповідно до протоколу огляду від 30.11.2018 року, у присутності понятих, були оглянуті речі та одяг залегендованого свідка ОСОБА_10 , який надав згоду на співпрацю з співробітниками органу досудового розслідування та надані йому для проведення оперативної закупки грошові кошти у сумі 300 грн.

Через нетривалий час свідок ОСОБА_10 згідно дослідженого судом першої інстанції протоколу огляду від 30.11.2018 року, у службовому кабінеті № 213 Шевченківського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області, видав медичний шприц об`ємом 2 мл, заповнений прозорою рідиною, в якому відповідно до пояснень ОСОБА_10 знаходиться психотропна речовина «метамфетамін», яку він придбав у ОСОБА_5 за видані йому грошові кошти, яка за висновком судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 1/8.6/4795 від 14.12.2018 року, вилучена рідина масою 1,940 г, містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежений метамфетамін, маса якого складає 0,0322 г.

Відповідно до протоколу за результатами проведення негласної слідчої аудіо-відеоконтролю особи від 04.12.2018 року, у присутності понятих встановлено, що ОСОБА_5 30.11.2018 року у період часу з 13.38 год. до 15.18 год. за грошові кошти у сумі 300 грн. незаконно збув гр. ОСОБА_10 медичний шприц об`ємом 2 мл, заповнений прозорою рідиною ззовні схожою на психотропну речовину «метамфетамін».

Із досліджених і переглянутих у суді першої інстанції речових доказів, а саме: файлів МРЕG0006 та МРЕG0007, де зафіксована на електронному носії інформація «Micro SD» негласної слідчої розшукової дії та дисками з відеозаписом проведення огляду закупника свідка ОСОБА_10 , слідує, що обвинувачений, біля будинку на вулиці, зустрічається з закупником, бере у нього гроші, а потім повернувшись до будинку передає останньому шприц з психотропною речовиною. Факт того, що на цих відео є саме ОСОБА_11 також не заперечується і останнім.

Звертається увага, що згідно вказаного вище протоколу за результатами проведення негласної слідчої дії від 04.12.2018 року, ОСОБА_5 надав шприц закупнику о 15 годині 02 хвилини, а вже о 15 годині 18 хвилин відповідно до протоколу огляду від 30.11.2018 року, закупник ОСОБА_10 видав співробітникам поліції шприц придбаний у обвинуваченого, що свідчить про невеликий проміжок часу між слідчими діями та фіксацією їх результатів.

Крім того, будучи допитаними в суді першої інстанції свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , пояснили, наприкінці 2018 року, були запрошені працівниками поліції в якості свідків для проведення оперативної закупки психотропної речовини. Спочатку у приміщенні відділу поліції у їх присутності було оглянуто чоловіка, у якого заборонених речей не було та видано йому гроші у сумі 300 грн. Після чого вони поїхали в район вул. Панікахи у м. Дніпро, де чоловік закупник пішов на закупку. Через деякий час чоловік повернувся та видав працівникам поліції медичний шприц, заповнений рідиною світлого кольору. Після цього вони знову приїхали до відділу поліції, де був складений протокол, який вони підписали.

Отже дані свідки підтвердили обставини і результати даних дій викладених в цих протоколах.

Посилання обвинуваченого на те, що на відеозаписі аудіо-відеокнтролю не зафіксовано саме моменту передачі з рук у руки шприцу з психотропною речовиною, і як наслідок недоведеність його вини є безпідставними і необґрунтованими, оскільки згідно наведених вище доказів досліджених судом першої інстанції, перед проведенням контролю над вчиненням злочину особу закупника, а саме свідка ОСОБА_10 в присутності понятих було оглянуто, при ньому сторонніх предметів тим паче шприців не було виявлено, про що зауважено у протоколі огляду від 30.11.2018 року. А тому, зафіксованих на відео даних достатньо на підтвердження того, що саме ОСОБА_5 за грошову винагороду у розмірі 300 грн. видав закупнику шприц з психотропною речовиною, який одразу після проведення оперативної закупки та огляду було вилучено та опечатано, після чого направлено на експертизу.

Також був допитаний судом першої інстанції і свідок ОСОБА_14 , який вказував, що він є сусідом обвинуваченого ОСОБА_5 , і бачив, як від ОСОБА_11 виходили його знайомі з наркотиками, у зв`язку з чим він і вирішив звернутися з відповідною заявою до органів поліції.

За дослідженим судом першої інстанції протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.10.2018 року, за участю свідка ОСОБА_14 , останній серед представлених для впізнання фотознімків, впевнено впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка займається збутом психотропних речовин.

Само по собі посилання обвинуваченого в апеляції і в своїх поясненнях наданих ним у суді апеляційної інстанції на те, що він не знає ніякого ОСОБА_14 і останній не може свідчити про нього не є слушним і прийнятним.

Наведені у вироку показання свідків є логічними, послідовними і такими, що узгоджуються і підтверджуються іншими дослідженими доказами судом першої інстанції в їх сукупності, підстав вважати їх неправдивими, як на це вказує обвинувачений, відсутні.

Щодо стверджень захисника в апеляції, що обвинувачений не займався збутом, а придбав і зберігав для власного вживання наркотичні речовини, то вони спростовуються наведеними вище доказами і показами свідків, і у даному випадку, приймається до уваги наявність правових позицій викладених у постановах Верховного Суду у справі № 203/337/19 (провадження № 51-4688км20), у справі № 712/13128/16-к (провадження № 51-388км18) від 21 червня 2018 року, із яких слідує, що про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й

інші обставини, зокрема: спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину. Окрім того, відповідальність за збут таких засобів і речовин настає незалежно від їх розміру та кількості епізодів збуту.

Тому, той факт, що обвинувачений здійснив один епізод збуту психотропної речовини, не виключає в його діях склад інкримінованого злочину.

Доводи сторони захисту щодо неповноти судового розгляду з посиланням на те, що свідок ОСОБА_10 не був допитаний в суді першої інстанції не є слушними, оскільки в основу вироку покладено достатньо доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, які є належними, допустимими, а у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_5 .

Звертається увага, на те, що в суді першої інстанції сторона захисту не заперечувала проти продовження судового розгляду без допиту свідка ОСОБА_10 , місцезнаходження якого, у зв`язку з введення на території України воєнного стану було невідоме, через, що забезпечити участь даного свідка, як зазначив прокурор виявилось неможливим.

Окрім того, не виявлено і стороною захисту не вказано, яким чином не проведення допиту вказаного свідка вплинуло на істотне порушення прав та свобод обвинуваченого, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, за наведеного разом вище, суд першої інстанції, з дотриманням вимог закону, ретельно проаналізувавши у вироку вищезазначені та інші докази, дослідженні судом першої інстанції, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, а саме як, незаконне придбання та зберігання з метою збуту та збут психотропної речовини. Судом першої інстанції надана належна оцінка дослідженим і покладеним в основу вироку доказам не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і ці докази в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і є достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та доведеність вини останнього у його вчиненні, а також для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Стосовно доводів апеляції прокурора щодо неправильного порядку застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України та не конкретизацію у вироку, чи відбуте покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2019 року повністю або частково, то вони є частково слушними з огляду на таке.

Статтею 70 КК України встановлено порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Зокрема, ч. 4 ст. 70 КК України передбачено, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, - покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах перших-третій цієї статті. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Так, при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 30.10.2019 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська до трьох років позбавлення волі та звільнений по відбуттю покарання за даним вироком 13.05.2022 року.

Згідно резолютивної частини осаржуваного вироку, суд правильно застосував при призначенні покарання положення ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання призначеного покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2019 року, однак остаточно призначив покарання і вказав за сукупністю вироків, а не кримінальних правопорушень, як це передбачено вказаною нормою закону, у зв`язку з чим вирок суду в цій частині підлягає зміні.

За наведеного слід, вважати ОСОБА_5 , засудженим за ч. 1 ст 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком до 4 років та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2019 року більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, вважати ОСОБА_5 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Щодо апеляційних вимог прокурора про внесення змін та при визначенні зарахування відбутого покарання за вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська, вказати його дату від 30.10.2019 року, то з огляду на положення ст. 408 КПК України внесення таких змін до вироку не потребує, оскільки у вироку чітко вказано, що зарахувати в строк відбуття покарання строк відбутого покарання за вироком Кіровського райсуду м. Дніпропетровська та знаходження ОСОБА_5 під вартою з 13.05.2019 року по 13.05.2022 рік.

Тобто, за вище наведеним змістом резолютивної частини при призначенні покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України і так є достатньо зрозумілим, що цей вирок від 30.10.2019 року, окрім того суд конкретно вказав період який зараховується, що відповідає і зазначеному строку звільненню ОСОБА_5 по відбуттю строку покарання за цим вироком зазначеному в довідці ДУ ДУВП(№4), яку надав до апеляційного суду прокурор.

Окрім того, зважається на те, що відповідно до положень ст. 379 КПК України, суд за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження може виправити допущенні в рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки, незалежно ввід того набрало судове рішення законної сили чи ні.

Отже, за наведеного само по собі не зазначення у цьому абзаці вироку дати Кіровського райсуду м. Дніпропетровська не є порушенням принципу юридичної визначеності та не може призвести до порушення прав обвинуваченого при виконанні вироку, як на це вказує прокурор в доповненнях до апеляції, у зв`язку з чим його вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Також не є переконливими і доводи апеляції прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі ОСОБА_5 .

Так, за змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні ОСОБА_5 покарання судом вказані вимоги закону про кримінальну відповідальність було виконано та достатньою мірою враховано обставини, що мають значення, а саме тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Тому, є належним і достатньо обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання на рівні нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 307 КК, втім з реальним його відбуванням, з чим колегія суддів погоджується та вважає це покарання законним, справедливим, достатнім для виправлення цього обвинуваченого та попередження нових злочинів.

У даному випадку, зважається на те, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Звертається також увага, що доводи прокурора в частині призначеного покарання, у своїй більшості ґрунтуються лише на наявності попередньої судимості ОСОБА_5 , однак з огляду на приписи ст. 50 КК України, де чітко вказано, що метою покарання повинна слугувати не тільки кара, а й попередження вчинення нових злочинів, тому з огляду на дані про особу обвинуваченого, фактичні обставини скоєння ним одного епізоду злочинної діяльності, колегія суддів вважає, що призначене покарання відповідає принципам справедливості.

Достатніх підстав для його збільшення на два роки, як це просить прокурор в апеляції не вбачається, тому і в цій частині вимог прокурора слід відмовити.

З огляду на разом вищенаведене, апеляційні скарги сторони захисту задоволенню не підлягають, а апеляцію прокурора слід задовольнити частково, оскаржуваний ним вирок змінити в частині призначенні покарання, в решті залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,408, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2024 року у кримінальному провадженні № 0002517 щодо

ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст 307 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_5 , засудженим за ч. 1 ст 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком до 4 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2019 року більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, та вважати ОСОБА_5 до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинувачений, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 Джерелейко ОСОБА_4