ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4538/23 Номер провадження 11-кп/814/1474/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000223 за апеляційною скаргою прокурора зі змінами, внесеними першим заступником керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_8 , на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, маючий двох неповнолітніх дітей, непрацюючий, судимий, останній раз 16 січня 2024 року вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області за ч.2 ст.190, ст.75 КК України на два роки обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.190 КК України на 3 (три) роки обмеження волі.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 січня 2024 року більш суворим за цим вироком, остаточно засуджений на 3 (три) роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

20 липня 2023 року обвинувачений за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , зловживаючи довірою, під приводом зобов`язань з надання послуг перевезення, заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 1800 гривень, які остання перерахувала на його банківську картку АТ «Універсал банк» № НОМЕР_1 .

23 липня 2023 року ОСОБА_7 , перебуваючи за вказаною адресою, таким же способом заволодів грошовими коштами ОСОБА_10 в сумі 2000 гривень, які останній перерахував на цю ж банківську картку.

26 липня 2023 року обвинувачений за цим же місцем проживання, зловживаючи довірою, під приводом зобов`язань з надання послуг перевезення, заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 в сумі 1500 гривень, які остання перерахувала його банківську картку АТ «Універсал банк» № НОМЕР_1 .

Цього ж дня, ОСОБА_7 за вказаною адресою, таким же способом заволодів грошовими коштами ОСОБА_12 в сумі 2000 гривень.

03 серпня 2023 року обвинувачений, перебуваючи за місцем свого проживання, зловживаючи довірою, під приводом зобов`язань з надання послуг перевезення, заволодів грошовими коштами ОСОБА_13 в сумі 2000 гривень, які остання перерахувала на його банківську картку АТ «Універсал банк» за № НОМЕР_1 .

07 серпня 2023 року ОСОБА_7 за вказаною вище адресою, таким же способом заволодів грошовими коштами ОСОБА_14 в сумі 1500 гривень.

26 липня 2023 року обвинувачений, перебуваючи за вказаним місцем свого проживання, зловживаючи довірою, під приводом зобов`язань з надання послуг перевезення, заволодів грошовими коштами ОСОБА_15 в сумі 1500 гривень, які остання перерахувала на його банківську картку АТ «Універсал банк» № НОМЕР_1 .

Кримінальне провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КК України.

В апеляційній скарзі зі змінами, внесеними першим заступником керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_8 , порушується питання про скасування вироку та закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

При цьому прокурор звертає увагу, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

На підставі внесених змін до ст.51 КпАП України, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

В даному провадженні за кожним із епізодів злочинної діяльності ОСОБА_7 сума майна, яким він заволодів шляхом шахрайства, є меншою, ніж визначена для кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги з внесеними змінами, міркування обвинуваченого, який погодився з доводами прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про обставини вчинення ОСОБА_7 діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, що ніким із учасників провадження не заперечується.

Відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон №3886-IX), яким внесено зміни до ст.51 КпАП України (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КпАП України (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 цієї статті Кодексу встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.190 КК України, ОСОБА_7 вчинив у липні та серпні 2023 року.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн, а 50 відсотків від його розміру складає 1342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину розмір вартості майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.190 КК України, становив 2684 грн.

Як видно з мотивувальної частини вироку, за кожним із епізодів злочинної діяльності ОСОБА_7 сума майна, яким він заволодів шляхом шахрайства, є меншою, ніж визначена для кримінальної відповідальності у даному випадку (2684 грн).

Положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Приписами ч.3 ст.479-2 КПК України встановлено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Обвинувачений ОСОБА_7 у засіданні апеляційного суду надав згоду на закриття провадження з цих підстав.

Таким чином, вирок суду підлягає до скасування, а кримінальне провадження до закриття на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Отже, апеляційна скарга прокурора з внесеними змінами підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора зі змінами, внесеними першим заступником керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_8 , задовольнити.

Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження №0000223 закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4