Справа № 172/944/24
Провадження № 1-кс/191/815/24
У Х В А Л А

іменем України

07 жовтня 2024 року м. Синельникове

Слідчий суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного - ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Синельникове клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у сел.Васильківка Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, має на утриманні неповнолітню дитину 2014 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації в посаді оператора 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат»,

підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000051 від 02.03.2024 відповідає вимогам ст.ст.177, 184 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_7 прибув у судове засідання самостійно, в порядку ст.208 КПК України не затримувався.

Документами, які підтверджують надання підозрюваному копії клопотання та матеріалів, що обґрунтовують клопотання, є розписка про вручення зазначених документів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період в посаді оператора 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.г. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», 21 лютого 2024 року близько 04:00 год. перебував за місцем свого тимчасового мешкання в будинку, що належить ОСОБА_8 , де проживав за згодою останнього за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час ОСОБА_5 , знаючи про наявність в приміщенні гаражу за вказаною адресою цінних речей, вирішив вчинити крадіжку. Так, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний намір, не встановленим слідством способом відчинив ворота до приміщення гаражу, незаконно проник до вказаного приміщення та таким чином отримав доступ до майна, що в ньому знаходилося. Побачивши в приміщенні гаражу підлітковий велосипед, повітряний компресор та металевий двоколісний візок, у ОСОБА_5 виник протиправний умисел спрямований на незаконне заволодіння вказаним чужим майном, що належить ОСОБА_8 .

Того ж дня ОСОБА_5 без розриву в часі, ігноруючи Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, яким введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було продовжено та який тривав на момент вчинення злочину, скориставшись тим, що власник речей на території вказаного домоволодіння відсутній, реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, та обертання його на свою користь, достовірно усвідомлюючи, що його дії носять протиправний характер, передбачаючи при цьому його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно викрав за допомогою сили рук почергово викотив з приміщення гаражу бувший у використанні підлітковий велосипеду «Mondio» малинового кольору з жіночою рамою з планітарною втулкою на три швидкості, розмір колеса 24 дюйми, вартістю 1400,00 грн., бувший у використанні компресор повітряний d 245 на один циліндр з електродвигуном потужністю 1500 V та балоном об`ємом 50 л. з пулівізатором, шлангами та монометром «sigma» вартістю 2470,00 грн. та бувший у використанні візок металевий (алюмінієвий) на двох колесах для перевезення речей зі складною ручкою та підставкою вартістю 287,00 грн. Вказаним майном ОСОБА_5 в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 4157,00 грн.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена в умовах воєнного етапу.

Слідчий просить застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки останній може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за яке передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі строком до 8 років. Підозрюваний може незаконно впивати на потерпілого та свідків оскільки потерпілий ті всі свідки проживають в одному населеному пункті, особисто знайомі з підозрюваним. Також останній може вчинити інше кримінальне правопорушення оскільки існує реальна загроза вчинення ним злочину, передбаченого ст..408 КК України.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримала та просила задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні клопотання слідчого підтримав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечувала та просила застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки ОСОБА_5 від органів досудового розслідування не переховувався, про підозру, яка вручена його матері, не був обізнаний, вину визнає, сприяє досудовому розслідуванню.

Підозрюваний підтримав думку захисника та просив застосувати більш м`який запобіжний захід.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази та з урахуванням думки прокурора, дійшов наступного.

02.03.2024 за №0000051 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

30.05.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. Підозру вручено ОСОБА_9 30.05.2024.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи; репутацію; майновий стан.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а саме спробам переховуватись від суду, впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Частиною третьою статті 176 КПК України визначено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Як вбачається з положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10.02.2011 р. у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 р. у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 р. у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя встановив, що слідчим доведено ризики, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду у зв`язку з тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та передбаченою відповідальністю у вигляді позбавлення волі строком до 8 років. Однак слідчим не доведено наявність ризиків, передбачених п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливістю впливати на потерпілого та ключових свідків, оскільки з моменту вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення минув значний проміжок часу за який останній не здійснив жодного негативного впливу на потерпілого та свідків. Також слідчим необґрунтовано неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Натомість, ОСОБА_5 раніше в силу ст.89 КК України не судимий, про наявність підозри відносно нього за ч.4 ст.185 КК України та оголошення його у розшук дізнався після затримання на підставі ухвали слідчого судді, виклики до слідчого та підозру отримувала його мати ОСОБА_9 , з якою підозрюваний не проживав та не підтримував зв`язок, має на утриманні неповнолітню дитину 2014 р.н., неофіційно працевлаштований, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває.. Тобто, слідчий суддя вважає, що сама лише тяжкість кримінального покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, не може вважатися достатньою причиною для обрання найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, буде запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.

Керуючись ст.132, 176, 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 Синельниківського РУП ГУНПв Дніпропетровській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний у вигляді домашнього арешту.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 виконання наступних обов`язків:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- не залишати в період часу з 22-00 год. до 06-00 год. місце проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

Зазначені обов`язки застосовуються до підозрюваного ОСОБА_5 на строк два місяці з дати винесення цієї ухвали - до 07.12.2024. Продовження строку можливе у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

У разі невиконання вищевказаних зобов`язань до підозрюваного може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.

Вручити копію ухвали підозрюваному негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення

Слідчий суддя ОСОБА_1