Справа №522/7032/17
Провадження №1-кс/522/3253/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

10 вересня 2024 року Місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 щодо неповернення транспортного засобу марки «HAMMER H3», кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 посилається на наступне.

27.06.2013 ОСОБА_3 придбано транспортний засіб марки «HAMMER H3», кузов № НОМЕР_1 . В цей же день він провів реєстрацію права власності вказаного транспортного засобу у РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, на підтвердження чого отримав Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

17.02.2016 органом досудового розслідування прокуратури Одеської області за заявою ОСОБА_5 від 11.02.2016 стосовно ОСОБА_3 були внесені відповідні відомості до ЄРДР за №0000092 за ч.3 ст.368 КК України. 18.02.2016 прокуратурою Одеської області на підставі повторної заяви ОСОБА_5 від 16.02.2016 були внесені відповідні відомості до ЄРДР за № 0000107 за ст.289 КК України.

18.02.2016 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси рамках кримінального провадження №0000101 було накладено арешт на належний ОСОБА_3 автомобіль марки «HAMMER H3», державний номерний знак НОМЕР_2 ., із вилученням та поміщенням на арештмайданчик.

В подальшому арешт було неодноразово скасовано та повторно накладено. Востаннє арешт було скасовано 30.12.2017 та більше не накладено.

Крім цього, Приморським районним судом в м. Одесі ухвалено рішення від 13.03.2019, яким у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту накладеного на автомобіль «HAMMER H3», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить йому на праві власності, відмовлено з тієї підстави, що прокурором прокуратури Миколаївської області при винесенні постанови про закриття кримінального провадження від 30.12.2017 скасовано накладений арешт на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22.08.2016, а орган досудового розслідування з іншим клопотанням про такий арешт автомобіля повторно не звертався.

Також згідно повідомлення Офісу Генерального прокурора від 19.08.2022 за № 7/2/2-34973-19 слідчим ТУ ДБР, розташованим у місті Миколаєві, 27.02.2022 прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000092 від 17.02.2016 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Позиція учасників судового засідання.

ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в скарзі та просив задовольнити її в повному обсязі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду було повідомлено належним чином. Крім того, прокурором було надано письмові заперечення на скаргу.

Розглянувши скаргу, заслухавши особу, яка подала скаргу, дослідивши надані матеріали, приходжу до висновку, що скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 27.06.2013 року ОСОБА_3 є власником транспортного засобу марки «HAMMER H3», кузов № НОМЕР_1 .

17.02.2016 органом досудового розслідування за заявою ОСОБА_5 від 11.02.2016 стосовно ОСОБА_3 були внесені відповідні відомості до ЄРДР за №0000092 за ч.3 ст.368 КК України.

18.02.2016 прокуратурою Одеської області на підставі повторної заяви ОСОБА_5 від 16.02.2016 були внесені відповідні відомості до ЄРДР за № 0000107 за ст.289 КК України.

18.02.2016 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси рамках кримінального провадження №0000101 було накладено арешт на належний ОСОБА_3 автомобіль марки «HAMMER H3», державний номерний знак НОМЕР_2 ., із вилученням та поміщенням на арештмайданчик.

23.02.2016 апеляційним судом Одеської області ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.02.2016 скасовано та відмовлено у задоволенні клопотання слідчого.

23.02.2016 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси в рамках кримінального провадження №0000092 було накладено арешт на належний ОСОБА_3 автомобіль марки «HAMMER H3», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з цим рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, яку 02.03.2016 апеляційним судом Одеської області залишено без задоволення.

24.02.2016 слідчий повторно звернувся в рамках цього ж провадження до суду з аналогічним клопотанням про накладення арешту на автомобіль та додатково просив передати транспортний засіб на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , яке Приморським районним судом м. Одеси в цей же день було задоволено.

Про наявність судового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2016 ОСОБА_3 стало відомо в червні 2016 року, після чого ним було подано апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої 08.06.2016 апеляційний суд Одеської області постановив ухвалу, якою скасував рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2016 про передачу автомобіля ОСОБА_5 з забороною розпоряджатися та користуватися арештованим майном та постановив нову ухвалу, якою відмовив у задоволенні клопотання слідчого від 24.02.2016 про заборону в користуванні майном та передачу арештованого майна на відповідальне зберігання.

14.07.2016 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси скасовано арешт автомобіля «HAMMER H3», державний номерний знак НОМЕР_2 , накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 23.02.2016 та зобов`язано орган досудового розслідування повернути транспортний засіб ОСОБА_3 . Однак орган досудового розслідування вказану ухвалу не виконав.

У серпні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Приморського районного суду із заявою про накладення арешту на автомобіль «HAMMER H3», державний номерний знак НОМЕР_2 , та передачу йому під відповідальну охорону.

22.08.2016 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси за результатами розгляду заяви ухвалено рішення про накладення арешту на автомобіль з поміщенням його на арештмайданчик тимчасового тримання затриманих транспортних засобів №1 Одеської філії ДП МВС України «Інформресурс», а в частині передачі на відповідальну охорону ОСОБА_5 відмовлено.

23.03.2017 заступником прокурора прокуратури Миколаївської області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000092 від 17.02.2018 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, яку судом було скасовано.

Надалі, 30.12.2017 прокуратурою Миколаївської області вказане кримінальне провадження закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України та скасовано накладений арешт на автомобіль за ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.08.2016.

За таких обставин, станом на 30.12.2017 було скасовано всі накладені раніше арешти на автомобіль, проте власнику - ОСОБА_3 його не повернуто.

25.04.2018 прокурором прокуратури Миколаївської області винесено постанову про закриття кримінального провадження за №0000092 від 17.02.2018 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, яку судом було скасовано.

16.09.2020 прокурором Офісу Генерального прокурора винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000092 від 17.02.2018 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, яку 17.11.2020 Заводським районним судом міста Миколаєва було скасовано.

Надалі, 27.02.2022 слідчим ТУ ДБР, розташованим у м. Миколаєві прийнято рішення про закриття згаданого кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, проте прокурором офісу Генерального прокурора 20.03.2023 вказану постанову скасовано та процесуальне керівництво досудовим розслідуванням доручено здійснювати прокурорам Одеської обласної прокуратури.

24.01.2024 слідчим ТУ ДБР, розташованим у м. Миколаєві прийнято рішення про закриття згаданого кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Надалі, прокурорами у справі неодноразово приймалося рішення про закриття кримінального провадження, тобто після закриття кримінального провадження досудове розслідування не здійснювалося, автомобіль ОСОБА_3 не повертався. Тобто в даному випадку має місце бездіяльності прокурора, яка полягає у неповерненні вилученого майна його власнику.

Крім цього, Приморським районним судом в м. Одесі ухвалено рішення від 13.03.2019, яким у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту накладеного на автомобіль «HAMMER H3», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить йому на праві власності, відмовлено з тієї підстави, що прокурором прокуратури Миколаївської області при винесенні постанови про закриття кримінального провадження від 30.12.2017 скасовано накладений арешт на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22.08.2016, а орган досудового розслідування з іншим клопотанням про такий арешт автомобіля повторно не звертався.

Також згідно повідомлення Офісу Генерального прокурора від 19.08.2022 за № 7/2/2-34973-19 слідчим ТУ ДБР, розташованим у місті Миколаєві 27.02.2022 прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000092 від 17.02.2016 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Згідно повідомлення Офісу Генерального прокурора від 19.08.2022 за № 17/2/2-34973-19 слідчим ТУ ДБР, розташованим у місті Миколаєві 27.02.2022 прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000092 від 17.02.2016 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Станом на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадження триває, ОСОБА_3 у ньому не має статусу підозрюваного чи обвинуваченого, вилучений транспортний засіб марки «HAMMER H3», кузов № НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва № НОМЕР_3 від 27.06.2013 року належить ОСОБА_3 , не перебуває під арештом, утім власнику не повернутий.

Правові норми, якими слідчий суддя керується при винесенні ухвали.

Відповідно до вимог ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно із ст.169 КПК України - тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів суд вважає, що такий підхід органу досудового розслідування не відповідає діючому кримінальному процесуальному законодавству України та практиці Європейського суду з прав людини.

Забезпечення прав людини є напрямком державної політики, що реалізується через національні механізми захисту прав людини. Після використання всіх національних засобів правового захисту, відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право звертатись за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Висновки, до яких прийшов суд.

Ухвалами судів першої інстанції неодноразово було накладено арешт на транспортний засіб марки «HAMMER H3», кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та в подальшому неодноразово скасовано судом другої інстанції. Востаннє арешт було скасовано 30.12.2017.

В такому випадку тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, на підставі п.2 ч.1 ст.169 КПК України.

До теперішнього часу зазначений транспортний засіб власнику не повернуто.

Тому твердження ОСОБА_3 щодо бездіяльності прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, є обґрунтованими.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію.

Керуючись ст.ст.169-173, 214-216, 303-307, 318-380 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора - задовольнити.

Зобов`язати уповноважену особу Одеської обласної прокуратури у кримінальному провадженні №0000092 від 17.02.2017 вчинити дії щодо повернення транспортного засобу марки «HAMMER H3», кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , ключа запалювання, ключа системи закривання автоматичної коробки передач, брелка блокування увімкнення системи запалювання та пульта для включення-виключення сигналізації власнику - ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

10.09.2024