печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту) управління організації розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кушмурун Семиозерного району Костанайської області Республіки Казахстану, росіянина, громадянина Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, у кримінальному провадженні № 0001461 від 27.12.2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту) управління організації розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України капітан поліції ОСОБА_5 , за погодженням прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кушмурун Семиозерного району Костанайської області Республіки Казахстану, росіянина, громадянина Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, у кримінальному провадженні № 0001461 від 27.12.2022 року.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001461 від 27.12.2022 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України.

Встановлено, що 24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН увійшли Союз Радянських Соціалістичних Республік (правонаступником якого з 1991 року є Російська Федерація (далі - РФ), Українська Радянська Соціалістична Республіка (правонаступницею якої з 1991 року є Україна) та ще 49 держав-засновниць, а згодом до вказаної міжнародної організації прийняті інші держави світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування проти територіальної недоторканості або політичної незалежності будь-якої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1965 «Про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про убезпечення їх незалежності і суверенітету» закріплено, що держави не мають права втручатися прямо чи опосередковано з якої б то не було причини у внутрішні та зовнішні справи іншої держави.

Кожна держава має невід`ємне право обирати свою політичну, економічну, соціальну та культурну систему без втручання в будь-якій формі з боку будь-якої іншої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 «Про неприпустимість інтервенції і втручання у внутрішні справи держав» закріплено, що держави не мають права здійснювати інтервенцію або втручання в будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні чи зовнішні справи інших держав.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 24.10.1970 «Про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН» закріплено принцип, згідно з якими держави утримуються в своїх міжнародних відносинах від погроз силою або її застосуванням як проти територіальної цілісності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з цілями ООН.

Такі погрози силою або її застосуванням є порушенням міжнародного права і Статуту ООН.

Кожна держава зобов`язана утримуватися від погроз силою або її застосуванням з метою порушення існуючих міжнародних кордонів іншої держави або у якості засобу вирішення міжнародних суперечок, у тому числі територіальних суперечок, і питань, що стосуються державних кордонів.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України.

Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканою.

Незалежність України визнано значною кількістю держав світу, у тому числі 05.12.1991 РФ.

31.05.1997 відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі укладено Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом РФ від 02.03.1999 № 42-ФЗ).

Відповідно до ст. ст. 2-3 зазначеного Договору РФ зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих кордонів між Україною та РФ і розбудову відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, незастосування сили або загрози силою, невтручання у внутрішні справи.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканою.

В порушення вищевказаних умов міжнародних договорів та ігноруючи положення Конституції України, з лютого 2014 року триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний агресією РФ проти України та окупацією частини території України.

Під час вказаного міжнародного збройного конфлікту 24.02.2022 президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної воєнної операції», що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення Збройних Сил Російської Федерації (далі - ЗС РФ), інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Так, ЗС РФ та інші військові формування останньої 24.02.2022 із території Республіки Білорусь здійснили перетин державного кордону України поза пунктами пропуску та, переслідуючи мету окупації українських населених пунктів, розпочали рух Київською областю у напрямку міста Києва.

Продовжуючи рух у напрямку міста Києва, 25.02.2022 військовослужбовці ЗС РФ та інших військових формувань останньої, в тому числі 1065 артилерійський полк 98 повітряно-десантної дивізії Повітряно-десантних військ ЗС РФ (далі - 1065 АП 98 ПДД ПДВ ЗС РФ), зайняли позиції на території Бучанського району Київської області, зокрема заїхали до села Мощуна з метою взяття населеного пункту під контроль та забезпечення подальшого руху до міста Києва через прилеглі населені пункти Бучанського району Київської області, тимчасово окупувавши його.

Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

З урахуванням положень ст. ст. 43, 44 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосуються захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977 (далі - ДП І), військовослужбовці ЗС РФ та інших військових формувань останньої є комбатантами та зобов`язані додержувати норм міжнародного права, застосовуваного в період збройних конфліктів.

Згідно зі ст. 51 ДП І цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. З метою здійснення цього захисту, на доповнення до інших застосовуваних норм міжнародного права, за всіх обставин слід додержувати таких норм. Цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи не повинні бути об`єктом нападів. Заборонено акти насильства чи загрози насильства, що мають головною метою тероризувати цивільне населення.

Відповідно до ст. 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 (далі - Конвенції) особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Також статтею тридцять другою Конвенції забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Відповідно до ст. 147 Конвенції серйозні порушення охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції, зокрема умисне вбивство.

Підпунктами a.1), а.2) п. а) ч. 2 ст. 75 ДП І визначено, що заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів, насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема вбивство, катування всіх видів - фізичні чи психічні.

Починаючи з 24.02.2022, громадянин РФ ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем 1065 АП 98 ПДД ПДВ ЗС РФ (військова частина НОМЕР_1 , пункт постійної дислокації - АДРЕСА_2 ), маючи військове звання єфрейтора, обіймаючи посаду заступника командира бойової машини - навідника-оператора, діючи у складі 1065 АП 98 ПДД ПДВ ЗС РФ, взяв безпосередню участь у акті збройної агресії на території України, а тому відповідно до ст. 43 ДП І мав статус комбатанта, був зобов`язаний дотримуватися норм міжнародного права, застосованого в період міжнародного збройного конфлікту, існування якого достовірно усвідомлював.

Зокрема протягом лютого - березня 2022 року ОСОБА_7 разом з іншими військовослужбовцями 1065 АП 98 ПДД ПДВ ЗС РФ перебували на території АДРЕСА_3 , а саме: утримували та контролювали сектор міста, який частково охоплював вулицю Вишневу.

Надалі 16.03.2022, приблизно о 17 год 00 хв, ОСОБА_7 , обіймаючи посаду заступника командира бойової машини - навідника-оператора 1065 АП 98 ПДД ПДВ ЗС РФ, будучи одягнутим у формений одяг військовослужбовців ЗС РФ та озброєним автоматичною стрілецькою зброєю, спорядженою бойовими набоями, в рамках здійснення патрулювання місцевості спільно з двома іншими військовослужбовцями ЗС РФ рухався уздовж вулиці Вишневої незаконно тимчасово окупованого ЗС РФ села Мощуна Бучанського району Київської області.

У цей час неподалік подвір`я будинку АДРЕСА_3 перебували місцеві жителі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які пересували вантажний мікроавтобус «Газель», державний номерний знак НОМЕР_2 , належний ОСОБА_8 , аби він не зайнявся від пожежі, попередньо виниклої у гаражному приміщенні, розташованому за вказаною адресою.

При цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були одягнуті у цивільний одяг, участі у бойових діях не брали, до таких дій не готувалися, не мали при собі жодної зброї, знарядь чи засобів, що могли б загрожувати життю, здоров`ю військовослужбовців ЗС РФ, тобто були цивільними особами, та своєю поведінкою не компрометували, не провокували і не становили загрози.

Після того ОСОБА_7 , проходячи повз будинок АДРЕСА_3 , помітивши ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що вказані місцеві жителі є цивільними особами, які перебувають під захистом міжнародного гуманітарного права, та не становлять загрози, з метою залякування мешканців згаданого населеного пункту та попередження будь-яких спроб опору, вирішив вчинити умисне вбивство ОСОБА_9 та нанести тілесні ушкодження ОСОБА_8 .

Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою спричинення смерті ОСОБА_9 та фізичного катування ОСОБА_8 , в порушення положень ст. ст. 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 і ст. 51, пп. a.1), a.2) п. а) ч. 2 ст. 75 ДП І, без попередження про застосування зброї, відкрив вогонь на ураження з наявної у нього автоматичної стрілецької зброї в напрямку потерпілих, спочатку здійснивши два постріли в ОСОБА_9 , чим спричинив смерть останньому, після чого здійснив три постріли в ОСОБА_8 , який внаслідок отриманих поранень, а також раптово виниклого сильного болю, втратив рівновагу та впав на землю.

Смерть ОСОБА_9 настала від вогнепального проникаючого поранення живота з пошкодженням печінки, шлунка, тіла 4-го поперекового хребця, натомість ОСОБА_8 заподіяно сліпе непроникаюче вогнепальне поранення верхньої третини грудної клітини справа з ушкодженням м`яких тканин та переломом правої лопатки; рану правої кисті з ушкодженням м`яких тканин та кісток кисті; рану в ділянці правого тазо-стегнового суглобу з ушкодженням м`яких тканин та переломом стегнової кістки, що належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я на термін більш як 21 день; синець на грудній клітці справа, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Зробивши це, ОСОБА_7 спільно з двома невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Підозрюваним у кримінальному провадженні являється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кушмурун Семиозерного району Костанайської області Республіки Казахстан, росіянин, громадянин Російської Федерації, обіймаючий посаду заступник командира бойової машини - навідник-оператор 1065 артилерійського полку 98 повітряно-десантної дивізії Повітряно-десантних військ Збройних Сил Російської Федерації, раніше судимий, а саме: 08.12.2023 вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 438 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 12 років, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час досудового розслідування 19.10.2024 старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 за погодженням із прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, ОСОБА_7 .

Згідно з ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, зокрема ст. 135 КПК України.

Ідентифіковані (підтверджені) контакти електронної пошти, факсимільного зв`язку, номеру телефону і телеграмного зв`язку ОСОБА_7 відсутні.

Таким чином, здійснити повідомлення про підозру шляхом безпосереднього вручення, надіслання поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення по телефону або телеграмою неможливо.

Так, 19.10.2024 повідомлення про підозру ОСОБА_7 , а також повістки про виклик останнього до Головного слідчого управління Національної поліції України для вручення примірника зазначеного повідомлення на 28.10.2024, 29.10.2024, 30.10.2024, відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України опубліковані в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті кабінету міністрів України «Урядовий Кур`єр» та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора.

Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_7 був раніше засуджений Києво-Святошинським районним судом Київської області до 12 років позбавлення волі в межах кримінального провадження № 0000434 від 11.04.2022.

Під час здійснення досудового розслідування у межах зазначеного провадження слідчим винесено постанову про здійснення розшуку ОСОБА_7 , виконання якої доручено оперативним співробітникам ГУ «І» ДЗНД СБ України.

На підставі цієї постанови про здійснення розшуку оперативними працівниками Служби безпеки України, в свою чергу, заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» № 1586 від 01.08.2022 та відомості про розшук підозрюваного ОСОБА_7 внесено до обліків інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України».

Так, згідно з ч. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» на особу, яка підозрюється в підготовці до вчинення злочину, переховується від органів досудового розслідування, суду або ухиляється від відбування кримінального покарання, безвісти зникла, ведеться тільки одна оперативно-розшукова справа.

Враховуючи викладене, 04.11.2024 слідчим винесено постанову про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_7 у межах кримінального провадження № 0001461 та надано доручення оперативним співробітникам ГУ «І» ДЗНД СБ України задля організації подальшого розшуку останнього в межах існуючої оперативно-розшукової справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) поняття «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Таке ж тлумачення поняття «обґрунтована підозра» знайшло своє відображення у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються зібраними у ході досудового розслідування доказами, зокрема:

-допитом потерпілого ОСОБА_8 , який в ході допиту повідомив про обставини вчиненого кримінального правопорушення та описав особу злочинця;

-допитом потерпілої ОСОБА_10 , яка в ході допиту повідомила про обставини вчиненого кримінального правопорушення та описала особу злочинця;

-допитом свідка ОСОБА_11 , яка в ході допиту повідомила про обставини вчиненого кримінального правопорушення та описала особу злочинця;

-пред`явленням фотознімків до впізнання потерпілому ОСОБА_8 , який впізнав особу злочинця;

-пред`явленням фотознімків до впізнання потерпілій ОСОБА_10 , яка впізнала особу злочинця;

-пред`явленням фотознімків до впізнання свідку ОСОБА_11 , яка впізнала особу злочинця;

-слідчим експериментом з потерпілою ОСОБА_10 , яка на місці події відтворила відомій їй обставини вчиненого злочину;

-слідчим експериментом зі свідком ОСОБА_11 , яка на місці події відтворила відомій їй обставини вчиненого злочину;

-судово-медичною експертизою трупу ОСОБА_9 ;

-судово-медичною експертизою потерпілого ОСОБА_8 ;

-іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні підозрюється в учиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого, дані про особу підозрюваного, прокурор вважає, що більш м`які, передбачені ст. 176 КПК України, запобіжні заходи, не забезпечать виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України, а саме: спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим способом.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з викладених у ньому підстав та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечував.

Вислухавши пояснення прокурора, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001461 від 27.12.2022 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України.

Під час досудового розслідування 19.10.2024 старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 за погодженням із прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кушмурун Семиозерного району Костанайської області Республіки Казахстан, росіянину, громадянину Російської Федерації, обіймаючому посаду заступник командира бойової машини - навідник-оператор 1065 артилерійського полку 98 повітряно-десантної дивізії Повітряно-десантних військ Збройних Сил Російської Федерації, раніше судимому, а саме: 08.12.2023 вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 438 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 12 років, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, зокрема ст. 135 КПК України.

Ідентифіковані (підтверджені) контакти електронної пошти, факсимільного зв`язку, номеру телефону і телеграмного зв`язку ОСОБА_7 відсутні.

Таким чином, здійснити повідомлення про підозру шляхом безпосереднього вручення, надіслання поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення по телефону або телеграмою неможливо.

Так, 19.10.2024 повідомлення про підозру ОСОБА_7 , а також повістки про виклик останнього до Головного слідчого управління Національної поліції України для вручення примірника зазначеного повідомлення на 28.10.2024, 29.10.2024, 30.10.2024, відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України опубліковані в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті кабінету міністрів України «Урядовий Кур`єр» та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора.

Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_7 був раніше засуджений Києво-Святошинським районним судом Київської області до 12 років позбавлення волі в межах кримінального провадження № 0000434 від 11.04.2022.

Під час здійснення досудового розслідування у межах зазначеного провадження слідчим винесено постанову про здійснення розшуку ОСОБА_7 , виконання якої доручено оперативним співробітникам ГУ «І» ДЗНД СБ України.

На підставі цієї постанови про здійснення розшуку оперативними працівниками Служби безпеки України, в свою чергу, заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» № 1586 від 01.08.2022 та відомості про розшук підозрюваного ОСОБА_7 внесено до обліків інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України».

Так, згідно з ч. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» на особу, яка підозрюється в підготовці до вчинення злочину, переховується від органів досудового розслідування, суду або ухиляється від відбування кримінального покарання, безвісти зникла, ведеться тільки одна оперативно-розшукова справа.

Враховуючи викладене, 04.11.2024 слідчим винесено постанову про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_7 у межах кримінального провадження № 0001461 та надано доручення оперативним співробітникам ГУ «І» ДЗНД СБ України задля організації подальшого розшуку останнього в межах існуючої оперативно-розшукової справи.

Обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються зібраними у ході досудового розслідування доказами, зокрема:

-допитом потерпілого ОСОБА_8 , який в ході допиту повідомив про обставини вчиненого кримінального правопорушення та описав особу злочинця;

-допитом потерпілої ОСОБА_10 , яка в ході допиту повідомила про обставини вчиненого кримінального правопорушення та описала особу злочинця;

-допитом свідка ОСОБА_11 , яка в ході допиту повідомила про обставини вчиненого кримінального правопорушення та описала особу злочинця;

-пред`явленням фотознімків до впізнання потерпілому ОСОБА_8 , який впізнав особу злочинця;

-пред`явленням фотознімків до впізнання потерпілій ОСОБА_10 , яка впізнала особу злочинця;

-пред`явленням фотознімків до впізнання свідку ОСОБА_11 , яка впізнала особу злочинця;

-слідчим експериментом з потерпілою ОСОБА_10 , яка на місці події відтворила відомій їй обставини вчиненого злочину;

-слідчим експериментом зі свідком ОСОБА_11 , яка на місці події відтворила відомій їй обставини вчиненого злочину;

-судово-медичною експертизою трупу ОСОБА_9 ;

-судово-медичною експертизою потерпілого ОСОБА_8 ;

-іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

-

Як визначено у ч. 1 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість вирішення питання про обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу слідчий суддя враховує не тільки положення, передбачені в КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року), також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Таким чином, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Так, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, що є особливо тяжким злочином. Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України): Злочин у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 згідно ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких, за який законом передбачено позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі. Підставами вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду є також те, що наслідки та ризик втечі для нього у цьому випадку можуть бути визнаними, як менш небезпечними, ніж покарання та процедура його відбування. Крім того, 19.10.2024 повідомлення про підозру ОСОБА_7 відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України опубліковані повістки про виклик підозрюваному ОСОБА_7 до Головного слідчого управління Національної поліції України на 28.10.2024, 29.10.2024, 30.10.2024 в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме в газеті кабінету міністрів України «Урядовий Кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. На вказані виклики ОСОБА_7 не з`явився, допитати підозрюваного ОСОБА_7 не виявилося можливим, оскільки останній вже переховується від органів досудового розслідування та суду і перебуває на тимчасово окупованій території України, або на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором. Також ОСОБА_7 раніше судимий, а саме: 08.12.2023 вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 438 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 12 років, що свідчить про схильність останнього до зухвалої протиправної поведінки.

- Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України): На даний час не встановлені усі спільники ОСОБА_7 у вчиненні цього кримінального правопорушення, яким останній може повідомити про факт виявлення його злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб.

- Вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України): Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 брав безпосередню участь у актах збройної агресії ЗС РФ на території України, в тому числі в період часу з 25.02.2022 по 01.04.2022 на території села Мощуна Бучанського району Київської області, усвідомлював існування міжнародного збройного конфлікту, а це свідчить про те, що останній може продовжити свою злочинну діяльність, перебуваючи на волі. Враховуючи складну суспільно-політичну ситуацію на даний час та повномасштабне збройне вторгнення Російської Федерації на територію України, за умов проведення відповідними силовими підрозділами України бойових дій, направлених на протистояння ЗС РФ та деокупацію окремих територій України, небезпека вчинення підозрюваним вищезазначених дій носить підвищений характер, а відтак такі обставини вимагають більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, що також узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як визначено у ст. 178 КПК України, при вирішення питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої підозрюється особа.

Так, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України, враховує тяжкість покарань, інкримінованих підозрюваному, факт перешкоджання досудовому розслідуванню, вік та стан здоров`я підозрюваного, розмір майнової шкоди, та вважає наявними підстави для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання його подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації його дій, слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту) управління організації розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кушмурун Семиозерного району Костанайської області Республіки Казахстану, росіянина, громадянина Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, у кримінальному провадженні № 0001461 від 27.12.2022 року, - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кушмурун Семиозерного району Костанайської області Республіки Казахстану, росіянина, громадянина Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пізніше як через 48 годин з часу доставки до місця кримінального провадження забезпечити його доставку до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва для вирішення питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1