УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року

м. Київ

справа № 148/1893/22

провадження № 51-795 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвали Вінницького апеляційного суду від 19 квітня 2024 року та 25 квітня 2024 року про відмову в поновленні строку апеляційного оскарження й повернення апеляційних скарг і

встановила:

Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, її змісту та копій оскаржених рішень, ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 11 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На вказане рішення слідчого судді ОСОБА_4 подав апеляційні скарги, заявивши клопотання про поновлення йому строку апеляційного оскарження. Вінницький апеляційний суд 19 та 25 квітня 2024 року відмовив ОСОБА_4 у задоволені клопотань і, керуючись п. 4 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), повернув скарги авторові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК скасувати згадані ухвали суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді. Суть доводів скаржника зводиться до того, що апеляційний суд усупереч Конституції України, практиці міжнародної судової установи, Верховного Суду, визначеним у статтях 8, 9, 24 КПК загальним засадам, а також статтям 111,135вказаного Кодексу не забезпечив реалізації гарантованого права на апеляційне оскарження й на участь у розгляді скарг, не вжив заходів для належного повідомлення про дату та час судового засідання і за відсутності ОСОБА_4 прийняв незаконні рішення.

Перевіривши доводи касаційної скарги та копії оспорюваних ухвал, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 399 КПКпередбачено, що апеляційний суд зобов`язаний повернути апеляційну скаргу її авторові, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і суд за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Як убачається зі змісту оскаржених судових рішень, апеляційні скарги на ухвалу слідчого судді від 11 вересня 2023 року ОСОБА_4 подав відповідно 16 та 22 квітня 2024 року, тобто поза межами строку, встановленого у частинах 2, 3 ст. 395 КПК. Водночас, заявляючи кожного разу вимогу про поновлення строку апеляційного оскарження, ОСОБА_4 не навів обставин, котрі з урахуванням статей 113, 116 КПК доводили б існування поважних причин пропуску процесуального строку. Тому суд, зважаючи на положення ст. 117 вказаного Кодексу, відмовив у задоволенні клопотань і на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК повернув скарги авторові.

Аргументів, які би свідчили про неправильність висновків суду та істотне порушення зазначених норм процесуального права, у поданій касаційній скарзі не відображено.

Крім того, згідно з доданими до касаційної скарги копіями судових рішень ОСОБА_4 був поінформований про дату та час апеляційного розгляду, однак у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Об`єктивних даних на підтвердження протилежного скаржником не зазначено.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК неприбуття сторін не перешкоджає здійсненню провадження, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду і не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Разом із цим засада доступу до правосуддя означає, що особі гарантується забезпечення можливості реалізувати її право брати участь під час розгляду судом справи по суті, а рішення про повернення скарги на підстав ч. 3 ст. 399 КПК приймається на попередній стадії - під час з`ясування питання про можливість призначення апеляційного розгляду.

Отже, розглянувши клопотання ОСОБА_4 за його відсутності, апеляційний суд діяв відповідно до законодавчих приписів, а твердження в касаційній скарзі про їх порушення є необґрунтованими.

З огляду на юридичну ситуацію в цій справі посилання скаржника на практику Європейського суду з прав людини не релевантні. Міжнародна судова установа у своїх рішеннях послідовно наголошує, що право на доступ до суду не є абсолютним і підлягає обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги; норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно покликані забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності як складової верховенства права (наприклад, рішення у справі «Мушта проти України», заява № 8863/06, пункти 37, 38).

Також не можна визнати слушними посилання ОСОБА_4 на практику Верховного Суду, адже перелічені у скарзі постанови касаційного суду різних юрисдикцій стосуються справ, обставини в яких є відмінними від обставин у цьому провадженні.

Оскільки з касаційної скарги ОСОБА_4 та доданих до нього копій судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, немає потреби в перевірці матеріалів провадження.

Тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвали Вінницького апеляційного суду від 19 квітня 2024 року та 25 квітня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5