Справа № 188/2217/23
Провадження № 1-кп/188/129/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в cмт. Петропавлівка кримінальне провадження № 0000349 від 29.06.2023р. відносно обвинуваченого:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець

с. Антонівка Варашського району Рівненської

області, зареєстрований та мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта

середня спеціальна, не одружений, дітей немає,

військовослужбовець військової служби за мобілізацією,

який проходить військову службу на посаді номера

обслуги 3 розрахунку 2 кулеметного відділення

кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової

частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат,

ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , раніше не судимий,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, -

за участю прокурора в режимі відеоконференції: ОСОБА_4

за участю захисника в режимі відеоконференції: ОСОБА_5

за участю: обвинуваченого в режимі відеоконференції: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 20 травня 2023 року № 254/2023, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Разом з тим, солдат ОСОБА_3 07 квітня 2022 року наказом № 97 командира військової частини НОМЕР_1 призначено на посаду номера обслуги 3 розрахунку 2 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості покладаються на Збройні Сили України.

Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст.ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Проте, солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

В квітні 2022 року військову частину НОМЕР_1 , в тому числі й солдата ОСОБА_3 , було залучено до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.

В свою чергу, військовослужбовець військової служби за мобілізацією номер обслуги 3 розрахунку 2 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , перебуваючи у населеному пункті АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, відмовився від несення обов`язків військової служби, в тому числі від виконання поставлених завдань, в рамках здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території Луганської області, діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на самовільне залишення місця служби, 16 квітня 2022 року незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та 27 квітня 2022 року самовільно залишив місце служби, а саме: місце тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_2 , в умовах військового стану та до 29.10.2023 року проводив час на власний розсуд у спосіб, не пов`язаний із проходженням військової служби, чим фактично протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, щиро розкаявся.

Суд вважає, що вина обвинуваченого в скоєнні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доказана повністю, що підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- витяг з ЄРДР № 0000349 від 29.06.2023р, відповідно до якого солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді номера обслуги 3 розрахунку 2 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , перебуваючи у населеному пункті АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, відмовився від несення обов`язків військової служби, в тому числі від виконання поставлених завдань, в рамках здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території Луганської області, діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на самовільне залишення місця служби, 16 квітня 2022 року незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та 27 квітня 2022 року самовільно залишив місце служби, а саме: місце тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_2 , в умовах військового стану та до 29.10.2023 року проводив час на власний розсуд у спосіб, не пов`язаний із проходженням військової служби, чим фактично протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України;

- постанова про виділення матеріалів кримінального провадження від 29.06.2023р.;

- постанова про доручення здійснення досудового розслідування від 18.04.2022р.;

- доповідь про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 429 КК України;

- постанова про створення групи прокурорів від 18.04.2022р.;

- постанова про доручення розслідування слідчій групі від 19.04.2022р. та від 17.04.2023р.;

- повідомлення про початок досудового розслідування від 19.04.2022р.;

- постанова про призначення групи прокурорів від 05.10.2022р., від 20.12.2022р.;

- матеріали службового розслідування на 65 аркушах;

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.04.2022р. № 97 про зарахування солдата ОСОБА_3 ;

- службова характеристика на солдата ОСОБА_3 від 10.05.2023р.;

- медична характеристика на солдата ОСОБА_3 від 26.05.2023р.;

- копія військового квитка ОСОБА_3 ;

- акт проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення поля бою військовослужбовцями в/ч НОМЕР_1 ;

- витяг з наказу № 98 від 28.04.2022р. про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення поля бою військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 ;

- постанова про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення від 13.06.2023р.;

- повідомлення про підозру від 27.06.2023р.;

- постанова про оголошення розшуку підозрюваного та зупинення досудового розслідування від 29.06.2023р.;

- постанова про відновлення досудового розслідування від 09.10.2023р.;

- повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 30.10.2023р.;

- постанова про відновлення досудового розслідування від 29.10.2023р.

Докази у відповідності до ст. 84 Кримінального процесуального кодексу України є законними і отримані у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

У відповідності зі ст. 18 Кримінального кодексу України обвинувачений - фізична особа, яка досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

Суд вважає, що вина обвинуваченого в судовому засіданні доказана повністю зібраними доказами в сукупності, факт скоєння ним кримінального правопорушення є повністю доведеним та таким, що не підлягає сумніву.

Суд вважає юридичну кваліфікацію скоєного ОСОБА_3 кримінального правопорушення вірною за ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 суд враховує, що він раніше не судимий, за місцем служби характеризується позитивно, розкаявся.

Між тим, суд враховує те, що в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, при цьому оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності є конституційним обов`язком кожного громадянина.

При цьому, оскільки покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, застосування ст.75 КК України при визначенні покарання за вчинення кримінальних правопорушень указаної категорії в теперішніх умовах є неприпустимим.

Тобто, звільнення осіб від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за самовільне залишення військової частини в умовах воєнного стану не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових злочинів іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за вчинення таких дій. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, відсутність належного реагування держави, зокрема суду під час призначення покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби під час дій військового стану (збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України) нівелює визначену ст.ст. 50, 65 КК України мету призначення покарання та може призвести до збільшення рівня злочинності у військах, зниження рівня дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності та територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства в цілому та держави.

Тобто, на переконання суду застосування до військовослужбовців інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з ухиленням від військової служби в умовах воєнного стану, не сприяє підтриманню належної боєздатності та рівня військової дисципліни Збройних сил України, попередженню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими військовослужбовцями.

Отже, суд, призначаючи ОСОБА_3 покарання, відповідно до статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, конкретні обставини його вчинення, а саме те, що ОСОБА_3 був зарахований до лав ЗСУ за призовом під час мобілізації на особливий період і в період воєнного стану під час військової агресії ворога самовільно залишив місце тимчасової дислокації військової частини, а також дані про особу обвинуваченого.

Таким чином, суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, а вважає за необхідне призначити покарання з відбуванням у місцях позбавлення волі.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України є такою, що пом`якшує покарання, є щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України є такими, що обтяжують покарання, судом не встановлені.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази та судові витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, призначивши покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме: з 31.10.2023 року, зарахувавши в строк відбування покарання перебування під вартою ОСОБА_3 на підставі ухвали слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.10.2023 року.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази та судові витрати відсутні.

Захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку, звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя ОСОБА_1