УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000221 від 11.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_3 , діючого в інтересах ОСОБА_4 в якому просить: скасувати арешт накладений на ключі від квартири АДРЕСА_1 , із забороною розпорядження, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2024 року по справі № 947/5827/24, в рамках кримінального провадження № 0000221 від 11.02.2024 року. Зобов`язати посадових осіб СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області повернути ключі від квартири АДРЕСА_1 , заявнику, ОСОБА_4 .

В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що в рамках кримінального провадження № 0000221 від 11.02.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2024 року накладено арешт на зв`язку ключів від квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності покійному ОСОБА_5 .

Заявник посилається на те, що постановою слідчого кримінальне провадженя 0000221 від 11.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України було закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину.

Окрім того стверджує, що ОСОБА_4 на теперішній час оформив спадкові права на вищевказану квартиру, а від так є власником даної квартири.

Таким чином, заявник вважає, що наявні підстави для скасування арешту, у зв`язку із тим, що відпала потреба в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

У судове засідання представник заявника ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 не з`явися, надав до канцелярії суду заяву в якій просив клопотання розглянути без його участі, вимоги якого підтримав у повному обсязі.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явивлись, про дату та час були повідомлені завчасно та належним чином, від заступника керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_6 до канцелярії суду надійшов лист, в якому останній повідомляє, що за результатами проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000221, слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження. У зв`язку з перебуванням старшого групи прокурорів прокурора ОСОБА_7 у черговій відпустці, просив розглянути клопотання без участі прокурора.

Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється

Вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додаткового долучені матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

За змістом положень ст.2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000221 від 11.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, щодо виявлення трупа ОСОБА_5 за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , без видимих ознак насильницької смерті.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2024 року було накладено арешт шляхом захоронення розпорядження на зв`язку ключів від квартири, яка складається з трьох ключів та ключа-магніта.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 367246659 від 24.02.2024 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_5 .

Постановою слідчого в ВС ОРУП№ 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 від 22.02.2024 року кримінальне провадження за № 0000221 від 11.02.2024 року було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Окрім того, 14 жовтня 2024 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що спадкоємцем майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дядько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з квартири 159, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а також недоведеність факту використання вказаного майна, як доказу у кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Згідно ч.1 ст.318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25 березня 1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня 1994 року, "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

На підставі ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Враховуючи викладене, обмеження, в даному випадку, власника у праві користування, розпорядження та відчуження його майном тривалий час, є очевидно непропорційним та містить ознаки свавільного втручання.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що кримінальне провадження №0000221 від 11.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України закрито та заявник ОСОБА_4 у встановленому законном порядку набув права власносності на квартиру АДРЕСА_1 , слідчий суддя приходить до висновку про те, що на сьогодні відпала потреба у подальшому застосуванні арешту майна, та про відсутність обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння та розпорядження особою своїм майном, а також обумовлювали б подальший арешт майна, а тому клопотання про скасування арешту майна, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.132, 170-174, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000221 від 11.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2024 у справі № 947/5827/24, провадження № 1-кс/947/2122/24, у формі заборони розпоряджатися на зв`язку ключів, яка складається з трьох ключів та ключа-магніта від квартири АДРЕСА_1 .

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно, арешт майна відносно якого скасовано повернути власнику ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1