Справа № 509/4496/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

особи, стосовно якої подано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, - ОСОБА_4 ,

захисника, адвоката ОСОБА_5 ,

законного представника - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (мати ОСОБА_4 ,)

розглянувши клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000412, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.06.2023, за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, яке підпадає під ознаки ч.1 ст.436-2 КК України, про застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки м.Одеси, з середньою спеціальною освітою, не заміжньої, офіційно не працевлаштованої, що зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2024 р. до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшло клопотання т.в.о. слідчого СВ Одеського районного управління № 2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , що затверджено Прокурором Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження №0000245 від 12.05.2024 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.436-2 КК України, про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В відповідності до наданого клопотання, досудовим розслідування встановлено, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об?єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (надалі - ООH).

До складу ООН входять Україна, рф та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із цілями Об?єднаних Націй.

Резолюцією Генеральної Асамблеї Організації Об?єднаних Націй 3314 (XXIX) (Визначення агресії), прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 14 грудня 1974 року, визначено, що агресією є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності або політичної незалежності іншої держави, або яким-небудь іншим чином, несумісним зі Статутом Організації Об?єднаних Націй.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Статтями 1 та 2 ІІІ Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є рф, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з цим документом територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали понад 68 держав світу, серед яких і рф.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов?язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та рф уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-BP та федеральним законом рф від 2 березня 1999 року № 42-Ф3). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, рф зобов?язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов?язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов?язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та рф про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований рф 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-2 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про основи національної безпеки України» - інформаційною безпекою є, зокрема, захищеність України від намагань маніпулювати суспільною свідомістю, у тому числі шляхом поширення недостовірної, неповної або упередженої інформації.

20 лютого 2014 року, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об?єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії рф території АР Крим і м. Севастополя, усупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, статей 2, 3 Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, а також всупереч вимогам частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН №36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та декларацій, затверджених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН №2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету, №2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН, №2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, №3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, статей 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, статей 1, 2, 68 Конституції України, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м. Севастополь, представниками влади рф і службовими особами зс рф розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію У країни.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 №1207-VII констатовано, що тимчасова окупація території України розпочалася 20 лютого 2014 року.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» віл 18 січня 2018 року №2268-VIII визначено, що збройна агресія рф розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомства рф, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності; рф чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частин її території за допомогою збройних формувань рф, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони рф, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам рф, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих рф, а також за допомогою окупаційної адміністрації рф, яку складають її державні органи та структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні рф самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

21 лютого 2022 року, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами рф та світовою спільнотою, рф визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

У період до 05 години 00 хвилин 24 лютого 2022 року президент рф володимир путін, а також інші представники військово-політичного керівництва рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об?єднаних Націй від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (XXV) від 21.12.1965 №2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (XXIX), спланували, підготували і розв?язали агресивну війну проти України, а саме віддали наказ на широкомасштабне вторгнення підрозділів зс рф на територію України.

Так, 24 лютого 2022 року о 05 годині президентом рф володимиром путіним оголошено рішення розпочати військову операцію в Україні, у зв?язку з чим на виконання вищевказаного наказу, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади рф, її збройних Сил, спецслужб та інших осіб, військовослужбовці зс рф, шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України Київської, Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької та інших областей, в тому числі вийшовши за межі адміністративних кордонів Херсонської, Миколаївської, Запорізької областей, та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об?єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також окупували частини вказаної території України, чим змінили межі її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що частково продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України Володимира Зеленського №54/2022 у зв?язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України на 30 діб та який 20.03.2022 Законом України про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2119-IX (реєстр. №7168) продовжено на 30 діб до 25.04.2022, який надалі продовжувався.

Рішенням Верховної ради України, відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН №3314 «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року, рф визнана державою-агресором, яка здійснює збройну агресію проти України, розв`язала і веде повномасштабну агресивну війну проти України та Українського народу з порушенням норм міжнародного права, вчиняючи злочини проти людства.

Як встановлено, планування, фінансування та реалізація рф агресивної війни та агресивних воєнних дій проти України, проведення розвідувальної та підривної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, організовується, спрямовується, здійснюється силами, насамперед, зс рф, Головного розвідувального управління Генерального штабу зс рф, федеральної служби безпеки рф, найманців, а також осіб, залучених до співробітництва на конфіденційній (негласній) основі, у тому числі громадян України.

Так, в ході слідства встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачується в тому, що будучи громадянкою України, в умовах воєнного стану, який оголошено на всій території України, на тлі її антиукраїнських та проросійських поглядів, розуміючи, що російська федерація здійснює збройну агресію проти України, підтримуючи агресивну політику російської федерації, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій у вигляді порушення суспільних міжнародно-правових відносин, що забезпечують мирне співіснування держав, дотримання правил міжнародного правопорядку як у мирний, так і воєнний час, а також міжнародні гарантії безпеки як окремим державам, і людству в цілому, розуміючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення міжнародного правопорядку, що ґрунтується на принципах міжнародного права, зокрема, незастосування сили, недоторканності кордонів, територіальної цілісності, невтручання у внутрішні справи суверенних держав та бажаючи їх настання, маючи прямий злочинний умисел, направлений на вираження своїх протиукраїнських поглядів, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , 07.06.2023 року о 18 годині 52 хвилини, здійснила дзвінок зі свого мобільного телефону з номером НОМЕР_1 на спеціальну лінію екстреного виклику поліції «102» та здійснила висловлювання, які заперечують встановлення, утвердження тимчасової окупації росією частини території України та збройну агресію російської федерації проти України, також висловила підтримку представників збройних формувань російської федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, керованих та фінансованих російською федерацією і підпорядкованих їй, повідомивши при цьому наступну інформацію: «Значит послушайте меня, я жду русскую армию, освободителей», яке за змістом спрямоване на виправдовування, заперечення збройної агресії російської федерації проти України.

Відповідно до висновку судово - психіатричної експертизи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу, що відноситься до здійснення інкримінованих їй діянь страждала хворобливим психічним розладом: «Психотичний розлад переважно маячний внаслідок вживання алкоголю та інших психоактивних речовин» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F19.51 за «Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого не була здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У теперішній час ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страждає в даний час хворобливим психічним розладом: «Психотичний розлад переважно маячний внаслідок вживання алкоголю та інших психоактивних речовин, стан медикаметнозної ремісії що формується» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F19.51 за «Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду). За своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Проте, не позбавлена права бути присутньою у суді.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням рівня суспільної небезпеки та її актуального психічного стану рекомендовано застосування, відносно неї, примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку (ч.2 ст.94 КК України).

В судовому засідані прокурор клопотання підтримав та просив застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

ОСОБА_4 , її захисник та законний представник ОСОБА_4 проти задоволення клопотання не заперечували.

Суд, заслухавши думки учасників, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Відповідно до ч.4 ст.503 КПК примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру обґрунтоване зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_4 , в період часу, що відноситься до здійснення інкримінованих їй діянь страждала хворобливим психічним розладом: «Психотичний розлад переважно маячний внаслідок вживання алкоголю та інших психоактивних речовин» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F19.51 за «Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого не була здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У теперішній час ОСОБА_4 страждає в даний час хворобливим психічним розладом: «Психотичний розлад переважно маячний внаслідок вживання алкоголю та інших психоактивних речовин, стан медикаметнозної ремісії що формується» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F19.51 за «Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду). За своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Проте, не позбавлена права бути присутньою у суді.

Згідно з ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керуватися ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинила суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності, що потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст.93 КК примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

У силу ст.92 КК одним з видів примусових заходів медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, особі, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу, з метою її обов`язкового лікування, запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Ураховуючи те, що ОСОБА_4 вчинила суспільно-небезпечне діяння проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку в умовах воєнного стану, разом з тим страждає хворобливим психічним розладом: «Психотичний розлад переважно маячний внаслідок вживання алкоголю та інших психоактивних речовин, стан медикаметнозної ремісії що формується», зазначений психічний розлад досягає ступеня вираженості психічного розладу в сенсі ч.2 ст.19 КК України та позбавив ОСОБА_4 можливості в період вчинення суспільно-небезпечного діяння віддавати собі звіт у своїх діях і керувати ними, а також те, що ОСОБА_4 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру - надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку,

У кримінальному провадженні під час досудового розслідування призначено наступні судові експертизи: судова лінгвістична (семантико-текстуальна) експертиза №24-812 від 24.04.2024 вартістю 22 718 гривень 40 копійок; судова семантико-текстуальна експертиза №23-3600 від 31.01.2024 вартістю 25 806 гривень 50 копійок. Загальна вартість витрат на залучення експертів складає 48524 гривень 09 копійок.

Витрати на проведення зазначених судових експертиз підлягають віднесенню на рахунок держави.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Моторола» з абонентським номером НОМЕР_1 , підлягає поверненню ОСОБА_4 .

Керуючись ст. 19, 92-94 КК України, ст. 512-513 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Судові витрати на проведення експертиз віднести на рахунок держави.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Моторола» з абонентським номером НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 15.08.2024 року о 09:05 годині.

Суддя: ОСОБА_1