Номер провадження: 11-кп/813/2320/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 15.08.2024 року в кримінальному провадженні №0001484 від 07.11.2023 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, маючого середню освіту, пенсіонера, особи з другою групою інвалідності, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та, із застосуванням ст.69 КК України, йому призначено покарання у виді штрафу в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Вироком суду вирішено питання стосовно долі речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, 06 листопада 2023 року, приблизно о 14:30 годин, у денний час доби, в умовах необмеженої видимості і сухого дорожнього покриття, без опадів, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним легковим автомобілем «ЗАЗ Lanos», р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух у Приморському районі м. Одеси, по правій смузі свого напрямку руху проїзної частини автомобільного проїзду з боку вул.Балківської в напрямку вул.Михайла Грушевського, який розміщений напроти АЗС «Amic» (буд. АДРЕСА_2 ) і який з`єднує вул. Балківську та вул.Михайла Грушевського, на якому організовано односторонній рух по двом смугам руху.

Під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя зазначеного автомобільного проїзду, по якому здійснював рух автомобіль «ЗАЗ Lanos», р.н. НОМЕР_1 , з проїзною частиною вул. Михайла Грушевського, режим проїзду транспортних засобів на якому на момент дорожньо-транспортної пригоди регулювався дорожніми знаками 2.1 «Дати дорогу» та 4.2 «Рух праворуч» згідно Правил дорожнього руху України, встановленими перед даним перехрестям по ходу напрямку руху автомобіля «ЗАЗ Lanos», р.н. НОМЕР_1 , видимість та оглядовість яких для водія ОСОБА_7 була необмеженою, водій ОСОБА_7 проявив злочинну недбалість, був неуважним і не стежив за дорожньою обстановкою, при продовженні свого руху та перед виїздом на головну дорогу не в повному обсязі переконався, що його маневр буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки для інших учасників дорожнього руху, що позбавило його можливості безпечно керувати транспортним засобом, постійно контролювати його рух та вчасно реагувати на можливу зміну для нього дорожньої обстановки, без зупинки почав в`їжджати на проїзну частину вул. Михайла Грушевського, не надавши переваги в русі електро скутеру «Like Bike Zero», під керуванням водія ОСОБА_9 , який здійснював рух по велосипедній смузі руху, відзначеній дорожньою розміткою 1.36 та дорожнім знаком 5.88 відповідно до Правил дорожнього руху України, яка розміщена на проїзній частину вул. Михайла Грушевського, тобто на головній дорозі, в результаті чого у велосипедній смузі руху здійснив зіткнення із вказаним електро скутером «Like Bike Zero», під керуванням водія ОСОБА_9 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій електро скутера «Like Bike Zero» - ОСОБА_9 не отримав тілесних ушкоджень, а пасажир електро скутера «Like Bike Zero» - ОСОБА_10 , отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, з якими була госпіталізована до КНП «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР.

У даній дорожньо-транспортній ситуації водію автомобіля «ЗАЗ Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 необхідно було перед зміною напрямку руху переконатися в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також рухаючись по другорядній дорозі, повинен був дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, що передбачено вимогами п. п. 10.1 та 16.11 і дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України.

В умовах даної дорожньо-транспортної ситуації водій автомобіля «ЗАЗ Lanos», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_11 , виконуючи вимоги п. п. 10.1 та 16.11 і дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти настання дорожньо-транспортної пригоди.

В умовах даної дорожньо-транспортної ситуації дії водія автомобіля «ЗАЗ Lanos», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , які не відповідали вимогам п. п. 10.1 та 16.11 і дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з фактом настання дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином водій ОСОБА_7 своїми необережними діями у формі злочинної недбалості допустив порушення вимог п. п. 2.3. (б), 8.4 (б), 10.1, 16.11, п. 33.2 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Приморської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та, із застосуванням ст.69 КК України, призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 2250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 38250 гривень на користь держави. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 , при застосуванні ч.1 ст.69 КК України, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, яке передбачає відповідальність у виді штрафу в розмірі від 3 до 5 тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, призначив покарання у виді штрафу, розмір якого менше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК обмежився допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_7 правопорушення не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК , переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Так, ч.1 ст.69 КК України, зокрема передбачено, що за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність призначаючи ОСОБА_7 покарання місцевий суд не дотримався.

Санкцією ч.1 ст.286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні робот на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Призначаючи ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України більш м`яке основне покарання, ніж передбачено законом, місцевий суд з огляду на положення ч.1 ст.69 КК України, мав право призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більш ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, тобто в даному випадку не нижчу ніж 2250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, суд першої інстанції в резолютивній частині вироку, із застосуванням ст.69 КК України, призначив ОСОБА_7 основне покарання у виді штрафу в розмірі 1700 гривень (100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), тобто призначив покарання у виді штрафу, розмір якого є меншим ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.286 КК України.

За таких обставин суд першої інстанції неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до положень ст.ст. 409, 413 КПК є безумовною підставою для скасування оскарженого вироку.

Пунктом 4 ч.1 ст.409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання (п.2 ч.1 ст.420 КПК).

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового вироку, яким ОСОБА_7 , із застосуванням ст.69 КК України, необхідно призначити покарання у виді штрафу в розмірі 2250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 38250 гривень на користь держави, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На переконання апеляційного суду таке покарання в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а отже буде справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тобто має досягти мети його призначення, визначеної у ст.50 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 420, 424, 426, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 15.08.2024 року в кримінальному провадженні №0001484 від 07.11.2023 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.286 КК України скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначити, із застосуванням ст.69 КК України, покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 38250 (тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) гривень на користь держави, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання ним законної сили.

Копії вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4