Справа № 282/719/24
Провадження № 1-кп/282/129/24
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу

21 листопада 2024 року селище Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Любар кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Любарського районного суду Житомирської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000081 від 12.04.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, відносно якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 19 год. 30 хв. 26.09.2024 року.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , яке мотивував тим, що 25.11.2024 спливає строк дії попередньої ухвали суду про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а ризики, які були підставою для обрання виняткового запобіжного заходу, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування і суду з метою уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків, не зменшилися та продовжують існувати. Наявність зазначених ризиків, інші обставини кримінального правопорушення обумовлюють необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Просили обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Потерпіла судовому засіданні підтримала клопотання прокурора.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно ч.3 ст.199 КПК України обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Разом з тим, при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого суд враховує засаду верховенства права, закріплену в ст.8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження. Так, в рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейського суду з прав людини зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. З рішень ЄСПЛ у справах «Слоєв проти України», «Фельдман проти України» вбачається, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи незалежно від того, наскільки коротким він є повинно бути переконливо доведено державними органами. При цьому, доцільність продовження строків тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для подальшого втручання у право особи на свободу. При цьому, а ні тяжкість обвинувачення, а ні серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків. У рішенні ЄСПЛ у справі «Калашников проти Росії» сформульовано принцип, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення діє презумпція на користь звільнення. Розподіл тягаря доведення надає суду можливість вирішити питання про звільнення обвинуваченої особи, якщо обвинувачення не надало доказів, достатніх, щоб переконати суд у необхідності тримання під вартою. Якщо обвинувачення не впоралося з тягарем доведення, презумпція на користь звільнення стає достатньою підставою для звільнення, яка не потребує додаткового обґрунтування. Крім того, відповідно до статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року), утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, та їх звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.

Так, запобіжний захід в виді тримання ОСОБА_7 під вартою в межах даного кримінального провадження було застосовано 15 квітня 2024 року, тобто строк попереднього ув`язнення обвинуваченого наразі складає майже 8 місяців. В судовому засіданні прокурором не вказано та не доведено про існування нових ризиків кримінального провадження, не наведено виключних підстав для продовження обвинуваченому терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з вищенаведених позицій Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а, рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі "Третьяков проти України").

Згідно ст.176 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою, при цьому їх наведено в порядку зростання ступеню суворості. На переконання суду запобігти встановленим ризикам кримінального провадження, а саме прийняття обвинуваченим спроб ухилення обвинуваченого від судового слідства зможе запобіжний захід в виді цілодобового домашнього арешту, який може бути застосований в розумінні ст.181 КПК України, а ризик впливу на свідків, - в спосіб покладання на обвинуваченого обов`язків на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України.

В розумінні ч.6 ст.181 КПК України строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч.5 ст.202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений.

За переконанням суду, в кожному окремому випадку до оцінки підлягають загальні встановлені на час вирішення питання застосування запобіжного заходу об`єктивні дані, що можуть вказувати про намір та/або можливість підозрюваного вдатись до реалізації процесуально негативної поведінки.

На думку суду, за існування встановлених процесуальних ризиків, що полягають у можливості обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що засновано на усвідомленні особою передбачуваної міри покарання, а також у можливості незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженню, застосування виняткового запобіжного заходу не може вважатись виправданим в розрізі встановлених проявів загальної соціальної поведінки особи.

У відповідності до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відтак, суд приходить до висновку про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що виступатиме пропорційним заходом забезпечення, з покладенням на особу обов`язків на усунення вищенаведених ризиків: прибувати до суду за кожною вимогою; не залишати місце проживання без дозволу суду.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Керуючись ст.ст.2, 176-178, 181, 186, 187, 193-194, 196, 197, 205, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - відмовити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, строком на 60 днів, тобто до 20 січня 2025 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використати електронні засоби контролю.

Зобов`язати Відділення поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області поставити на облік ОСОБА_7 і повідомити про це суду.

Копію ухвали для виконання направити до Відділення поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Чуднівської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Повний текст ухвали оголошено о 12 год. 50 хв. 26 листопада 2024 року.

С Суддя: ОСОБА_1