1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/9305/24 1-кп/335/730/2024
30 вересня 2024 року м. Запоріжжя
На шляху прямування, в районі 441 км. + 728 м. вищевказаної дороги, на території Мелітопольського району Запорізької області, водій ОСОБА_4 , наближаючись до перехрестя з круговим рухом, ігнорував вимоги дорожнього знаку 3.29 „Обмеження максимальної швидкості руху 80 км./год., мав при цьому об`єктивну здатність своєчасно виявити дорожній знак 1.19 „Перехрещення з круговим рухом і саму клумбу кругового руху, мав технічну можливість запобігти на неї наїзд, належних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди не прийняв.
Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги пунктів 12.3, 12.9, 33 (дорожній знак 3.29) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р.
Внаслідок порушення зазначених пунктів Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Lexus GS 300, реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на бордюрний камінь клумби кругового руху і електроопору, що знаходилася на ній.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження, від яких померли на місці події.
В ході досудового розслідування 01.02.2013 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, яке було вручено останньому 25.07.2013 року.
Згідно з висновком комплексної комісійної судової медико-автотехнічної експертизи №28/к-133/12 від 16.05.2012 року, виходячи з механізму утворення пошкоджень автомобіля «Лексус» , грубих його механічних пошкоджень, мінімальна кількість пошкоджень в порівнянні з пасажирами правого переднього і заднього сидінь міг отримати тільки водій, яким у даному випадку був ОСОБА_4 .
На підставі ухвали слідчого судді від 19.08.2013 року у кримінальному провадженні було призначено комплексну судову медико-автотехнічну експертизу.
Згідно з висновком комплексної судово медико-автотехнічної експертизи № 303-КЕ/2013/пп-7992/9997/9998 від 28.11.2013 року, яка була проведена експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз та Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, встановлено, що ОСОБА_4 на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 28.12.2011 року на автодорозі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, знаходився на передньому пасажирському сидінні та в момент контакту автомобіля з бюрдюрним каменем клумби кругового руху (до моменту контакту з електричною опорою) відбулося випадіння його тіла із салону автомобіля. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_5 зроблено висновок, що ОСОБА_5 на момент ДТП, знаходився на місці водія в автомобілі.
У зв`язку із суперечливими висновками комплексних судових експертиз, проведених в різних експертних закладах, 10.12.2013 року у даному кримінальному провадженні було призначено ще одну комплексну судову медико-автотехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області та Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи.
Згідно з висновком комплексної судово медико-автотехнічної експертизи № 145/к-909/13, яка була проведена експертами НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області та Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи, встановлено, що, враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_5 , найвірогідніше, що останній на момент ДТП знаходився на передньому пасажирському сидінні. Ушкодження у ОСОБА_4 могли утворитися в умовах ДТП від ударів об деталі керування та інші частини автомобіля. Також не виключається, що в момент контакту з електроопорою супроводжувався в тому числі частковим руйнуванням лобового скла, ОСОБА_4 міг вилетіти з салону автомобіля (при обертанні автомобіля за годинниковою стрілкою і різкому гальмуванні транспортного засобу) з подальшим падінням на дорожнє покриття. Непорівнянні за тяжкості тілесні ушкодження у ОСОБА_4 в порівнянні з іншими учасниками ДТП можуть бути пояснені наступними обставинами: високим рівнем активної і пасивної безпеки даного автомобіля (в тому числі обладнання водійського сидіння подушками безпеки»), напрямком основного деформуючого зусилля викликаного впровадженням електроопори в салон автомобіля) правіше поздовжньої осі автомобіля, у зв`язку з чим пошкодження місця водія (у порівнянні з іншими частинами автомобіля) мінімальні, крім того, водій, тим більше при зіткненні з перепонами перебувати в стані значного фізичного напруження і на відміну від пасажирів тіло водія фіксовано руками до керма. Також позитивно вплинути на характер і обсяг ушкоджень у даному випадку могло можливе випадання водія з транспортного засобу в умовах стрімкого зниження швидкості автомобіля.
Надалі, після вжиття всіх необхідних заходів і проведення всіх можливих слідчих дій, направлених на встановлення всіх обставин, які підлягають доказуванню, постановою прокурора від 26.02.2014 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 було закрито, на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
На виконання вказівок суду, 10.04.2014 року було ініційовано проведення слідчого експерименту, який згідно з відповіддю з ХНДІСЕ та Харківського обласного бюро СМЕ від 03.05.2014 року проведений не був, у зв`язку з відсутністю коштів для командировок експертів.
Крім того, 03.03.2015 року призначено комплексну судову медико-автотехнічну експертизу, проведення якої долучено експертам ІНФОРМАЦІЯ_1 та 07.11.2016 року отримано висновок, згідно якого за кермом автомобіля в момент ДТП перебував ОСОБА_4 та в його діях маються порушення ПДР, які перебувають в причинному зв`язку з ДТП.
Разом з тим, 23.01.2017 року за вказівкою процесуального прокурора було призначено комплексну комісійну судову медико-автотехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проведена не була, оскільки комісія експертів не зібралася та в червні 2018 року матеріали кримінального провадження повернулися без виконання.
Оскільки в ході досудового розслідування було вжито всі можливі та необхідні слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, однак встановити причетну до вчинення вказаного кримінального правопорушення особу не вдалося, крім того у даному кримінальному провадженні минули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, прокурор просить суд закрити кримінальне провадження, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Ухвалою судді від 19.08.2024 року клопотання прокурора прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання.
Прокурор в судовому засіданні 30.09.2024 підтримав клопотання про закриття кримінального провадження з підстав наведених у ньому, просив його задовольнити.
Інші учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку.
Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.
Відповідно до частини другої статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні положення визначені і в частині четвертій ст. 38 цього Кодексу, згідно якої на орган досудового розслідування покладено обов`язок застосування всіх передбачених законом заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування. Відповідальність за законність та своєчасність дій несе слідчий, проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор.
Згідно із ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається у разі, якщо, зокрема: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. (п.3-1).
Слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.
Системний аналіз норм кримінально- процесуального законодавства України свідчить про те, що слідчий, прокурор мають самостійні достатні процесуальні повноваження закрити кримінальне провадження у разі встановлення підстав для цього, закон не відносить закриття кримінального провадження у разі невстановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення протягом відповідного строку, виключно до повноважень суду.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У п.42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчими, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
З матеріалів справи в ході досудового розслідування було проведено ряд експертиз, якими зокрема встановлено:
-згідно з висновком комплексної комісійної судової медико-автотехнічної експертизи №28/к-133/12 від 16.05.2012 року, виходячи з механізму утворення пошкоджень автомобіля «Лексус», грубих його механічних пошкоджень, мінімальна кількість пошкоджень в порівнянні з пасажирами правого переднього і заднього сидінь міг отримати тільки водій, яким у даному випадку був ОСОБА_4
-згідно з висновком комплексної судово медико-автотехнічної експертизи № 303-КЕ/2013/пп-7992/9997/9998 від 28.11.2013 року, яка була проведена експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз та Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, встановлено, що ОСОБА_4 на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 28.12.2011 року на автодорозі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, знаходився на передньому пасажирському сидінні та в момент контакту автомобіля з бардюрним каменем клумби кругового руху (до моменту контакту з електричною опорою) відбулося випадіння його тіла із салону автомобіля. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_5 зроблено висновок, що ОСОБА_5 на момент ДТП, знаходився на місці водія в автомобілі.
-згідно з висновком комплексної судово медико-автотехнічної експертизи № 145/к-909/13, яка була проведена експертами НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області та Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи, встановлено, що, враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_5 , найвірогідніше, що останній на момент ДТП знаходився на передньому пасажирському сидінні. Ушкодження у ОСОБА_4 могли утворитися в умовах ДТП від ударів об деталі керування та інші частини автомобіля. Також не виключається, що в момент контакту з електроопорою супроводжувався в тому числі частковим руйнуванням лобового скла, ОСОБА_4 міг вилетіти з салону автомобіля (при обертанні автомобіля за годинниковою стрілкою і різкому гальмуванні транспортного засобу) з подальшим падінням на дорожнє покриття. Непорівнянні за тяжкості тілесні ушкодження у ОСОБА_4 в порівнянні з іншими учасниками ДТП можуть бути пояснені наступними обставинами: високим рівнем активної і пасивної безпеки даного автомобіля (в тому числі обладнання водійського сидіння подушками безпеки»), напрямком основного деформуючого зусилля викликаного впровадженням електроопори в салон автомобіля) правіше поздовжньої осі автомобіля, у зв`язку з чим пошкодження місця водія (у порівнянні з іншими частинами автомобіля) мінімальні, крім того, водій, тим більше при зіткненні з перепонами перебувати в стані значного фізичного напруження і на відміну від пасажирів тіло водія фіксовано руками до керма. Також позитивно вплинути на характер і обсяг ушкоджень у даному випадку могло можливе випадання водія з транспортного засобу в умовах стрімкого зниження швидкості автомобіля.
Тобто, виходячи з вищевикладеного, висновки комплексної комісійної судової медико-автотехнічної експертизи №28/к-133/12 від 16.05.2012 року та комплексної судово медико-автотехнічної експертизи № 145/к-909/13 свідчать про те, що за кермом автомобіля «Лексус» в момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився ОСОБА_4 .
Крім того, в матеріалах справи, міститься висновок експерта № 69, 70,71/15;5261/5262/16-52 Державної установи «Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» дата закінчення якої зазначена 21.10.2016, відповідно з її підсумку вбачається, що є підстави вважати, що під час ДТП у момент зіткнення з електроопорою гр. ОСОБА_4 знаходився в салоні автомобіля в місці розташування найменших пошкоджень автомобіля, тобто на місці водія транспортного засобу.
У зв`язку із суперечливими висновками судових експертиз, 23.01.2017 року за вказівкою прокурора було призначено комплексну комісійну судову медико-автотехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, комплексна комісійна судова експертиза не була проведена, що підтверджується листуванням з Державною установою «Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України.
Прокурором у повній мірі не було забезпечено проведення відповідних дій щодо встановлення особи, причетної до вказаного кримінального правопорушення.
Викладені вище обставини виключають можливість закриття судом кримінального провадження з підстав не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, а також у зв`язку з недоведеністю обставини, викладених в клопотанні, щодо здійснення всіх можливих слідчих дій досудового розслідування у кримінальному провадженні.
Крім того, в матеріалах справи міститься лист СУ ГУНП в Запорізькій області вих. № 3401/6-2019 від 12.04.2019 до прокуратури Запорізької області для погодження повідомлення про підозру ОСОБА_4 та направлення на адресу матеріалів кримінального провадження.
Між тим, відповідно до ст. ст. 283, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, у зв`язку з чим рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження відповідно до встановленої законом процесуальної процедури.
Внесення змін до Кримінального процесуального Кодексу, зокрема шляхом доповнення частини першої ст. 284 цього Кодексу пунктом 3-1, щодо права суду закрити кримінальне провадження, не звільняють слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та належного виконання їх обов`язків, визначених процесуальним законом, зокрема і щодо вирішення питання закінчення кримінального провадження.
Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства», що набрав чинності 17.10.2019, яким частину першу ст.284 КПК України доповнено пунктом 3-1 щодо можливості закриття кримінального провадження в разі не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, будь яких змін щодо форми закінчення кримінального провадження не вносилося.
Форма закінчення досудового розслідування залежить від виду процесуальних рішень, з прийняттям яких може бути остаточно реалізовано функцію кримінального переслідування при провадженні розслідування.
Вимоги, якими держава обмежує свої повноваження щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочини, носять індивідуальний характер, оскільки окрім перебігу часу вимагається не ухилення від слідства та суду, а також не вчинення нового злочину, що неможливо виконати, якщо особа чи особи, які вчинили злочин, не встановлені.
Тому, досудове розслідування не може вважатися повним, а твердження прокурора про те, що у кримінальному провадженні не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, є передчасним.
Так, згідно з пунктом 2 статті 283 КПК України «Загальні положення закінчення досудового розслідування» розслідування може бути закінчено у формі: закриття кримінального провадження; звернення до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності; звернення до суду з обвинувальним актом; звернення до суду з клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру.
Вказані форми закінчення досудового розслідування носять універсальний характер. Вони застосовуються при закінченні досудового розслідування злочинів (досудового слідства) і кримінальних проступків (дізнання) згідно із загальними правилами, передбаченими КПК України.
Таким чином, закінчення досудового розслідування заключний етап розслідування, у ході якого прокурор та слідчий на підставі зібраних доказів приймають процесуальні рішення, пов`язані з підбиттям підсумків, а також із подальшим рухом кримінального провадження, спрямованим на остаточну реалізацію функції кримінального переслідування.
Крім того, у клопотанні прокурором не зазначено, який саме комплекс дій було проведено для встановлення особи, причетної до вказаного кримінального правопорушення, які саме докази по справі було оцінено для встановлення обставин не встановлення причетної до кримінального правопорушення особи.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 25, 284-288, 314, 369-372, 392 КПК України, суд
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 30.09.2024.

Повний текст ухвали проголошено 04.10.2024 о 15 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1