Справа №753/5012/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4005/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

22 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 29 березня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0000269 від 09.01.2024 року обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Києві, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 29 листопада 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, 70 КК України на 3 роки позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року, визначивши остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено відраховувати з 9 січня 2024 року.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_7 термін попереднього ув`язнення з 9 січня 2024 року до набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, поєднаного з проникненням у інше приміщення, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , 09 січня 2024 року приблизно о 11 год. 30 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Коло», що за адресою: м. Київ, вул. Затишна, 2, кооператив «Орхідея», реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, побачив мобільний телефон марки «ОРРО А55» перламутрового кольору, який знаходився на столі підсобного приміщення для зберігання товару та який належить ОСОБА_8 . Переконавшись та вважаючи, що за його злочинними діями ніхто з обслуговуючого персоналу та відвідувачів магазину не спостерігає, шляхом вільного доступу, проник до підсобного приміщення звідки таємно викрав мобільний телефон «ОРРО А55» перламутрового кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з двома сім-картками НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , після чого, з метою подальшого повторного таємного викрадення, сховав викрадене майно до карману куртки в яку був одягнутий.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , нічого не придбавши, вийшов з приміщення магазину разом з викраденим мобільним телефоном та з місця вчинення злочину зник.

Своїми умисними, злочинними діями ОСОБА_7 завдав матеріального збитку ОСОБА_8 на загальну суму 4829 грн. 30 коп.

На вказаний вирок обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирок ґрунтується на припущеннях, отже судом не дотримано вимоги ст. 91 КК України.

Вказує, що жодного корисливого мотиву на вчинення злочину не мав, телефон мав на меті повернути власнику.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З вироку суду вбачається, що провадження розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом обвинуваченому були роз`яснені положення ч. 3 ст. 349 КПК України та наслідки розгляду справи без дослідження доказів та обставин, які ніким не заперечуються. Обвинувачений не заперечував проти такого порядку, надав добровільно пояснення, вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, щиро розкаявся. Враховуючи, що провадження розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КК України, з чим обвинувачений погодився, він позбавлений можливості оскаржувати вирок в частині кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом з тим, як вбачається зі змісту апеляційної скарги обвинувачений вважає, що його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України не доведена належними доказами.

Згідно вироку суду першої інстанції, будучи допитаним у судовому засіданні ОСОБА_7 визнав себе винуватим повністю у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся та суду показав, що в січні 2024 року зайшов до магазину «Коло», побачив що у підсобному приміщенні лежить телефон, поки ніхто не бачить він зайшов до вказаного приміщення, взяв телефон і вийшов. В подальшому телефон був повернутий потерпілі. Суму викраденого телефону не оспорює, про вчинене жалкує, більше такого вчиняти не буде.

Суд встановив, що показання ОСОБА_7 відповідають фактичним обставинам справи, ним не оспорюються, а також є логічними, послідовними та не викликають у суду сумніву щодо їх щирості.

Отже, враховуючи положення ч. 3 ст. 349 КПК України, які були роз`яснені обвинуваченому, вирок суду першої інстанції в частині доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Разом з цим, суд першої інстанції, призначаючи покарання, діяв із дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України. Судом враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, однак з 11.05.2007 перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом: Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів - синдром залежності, не працює, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття та обставиною, що обтяжує покарання судом визнано рецидив злочину.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Також, судом вірно встановлено, що кримінальне правопорушення, яке є предметом судового розгляду обвинувачений вчинив після постановлення відносно нього вироку Дніпровським районним судом міста Києва від 29 листопада 2023 року, а тому остаточне покарання йому слід призначити за правилами ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання визначеного цим вироком не відбутої частини покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання призначене місцевим судом в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України та за своїм розміром є мінімальним, передбаченого санкцією зазначеної норми кримінального закону, крім того апелянтом не оскаржується.

З урахуванням викладеного, апеляційні доводи ОСОБА_7 є неспроможними.

Вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, жодних порушень вимог кримінального чи кримінального процесуального закону апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого необхідно залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя Суддя Суддя