ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3325/24 Справа № 235/1358/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000293 від 17 травня 2023 року про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Суми, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 до 03 грудня 2024 року включно.

Суд врахував, що ризики можливого впливу з боку обвинуваченого на свідків, потерпілу, вірогідності його переховування від суду, скоєння ним нових злочинів чи правопорушень, обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , не припинили існувати; обставин, що свідчать про неможливість утримання його під вартою не встановлено. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, міцних соціальних зв`язків не має.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та обрати обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник вказує, що захист не був повідомлений про зміну підсудності кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , про призначення підготовчого судового засідання захисник та обвинувачений не були повідомлені, останньому був призначений судом захисник з центру безоплатної вторинної правової допомоги, з чим він не погодився. Зазначає, що прокурор не подавав письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська, а подав таке клопотання лише до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, якому була визначена підсудність справ з Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

Захисник посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що обвинувачений перебуває під вартою в незаконний спосіб, доказів в підтвердження обставин, викладених в клопотанні, не має, ризики стороною обвинувачення не доведені. Тим більше, клопотання не було вручено обвинуваченому прокурором ОСОБА_8 , яка його склала та підписала, а тому існують сумніви того, що воно дійсно складено, підписано та в належний спосіб вручено обвинуваченому саме повноважним прокурором. Суд першої інстанції не обгрунтував підстави для продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

Захисник також зазначає, що ризики, передбачені п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК, не підтверджені та не доведені прокурором. Крім того, суд під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу відповідно до вимог кримінального процесуального закону повинен пересвідчитися в обґрунтованості підозри шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів вчинення особою кримінального правопорушення. Однак суд першої інстанції в ухвалі не зазначив про обґрунтованість підозри, що свідчить про істотне порушення вимог процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для його скасування.

Крім того, судом не враховано, що обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації в м. Суми, неодружений, має на утриманні матір пенсійного віку, тобто має міцні соціальні зв`язки, він є учасником бойових дій з 2014 року, має незадовільний стан здоров`я через отримані травми під час бойових дій, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Також захисник посилається на приписи п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК щодо можливості визначення розміру застави.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції захисник підтримала подану апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просила її задовольнити.

Інші учасники судового розгляду про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, клопотань про особисту участь до суду не надходили, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За положеннями ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За вимогами частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає неспроможними.

З матеріалів справи слідує, що в провадженні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області перебувало кримінальне провадження № 0000293 від 17 травня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 115 КК.

09.08.2024 ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 жовтня 2024 року включно, яка ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 вересня 2024 року залишена без змін.

З 02 вересня 2024 року територіальна підсудність судових справ з Красноармійського міськрайонного суду Донецької області змінена на Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Прокурором подано до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області клопотання про продовження строків тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 строком на 60 днів, з підстав продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

26 вересня 2024 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду задоволено подання Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з підстав неможливості утворити склад суду для розгляду даного кримінального провадження та направлено матеріали кримінального провадження № 0000293 від 17 травня 2023 року стосовно ОСОБА_7 на розгляд до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Твердження захисника в апеляційній скарзі, що прокурор не подавав письмове клопотання саме до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська, при цьому не вручив його стороні захисту, є неспроможними. 26 вересня 2024 року апеляційним судом в порядку, визначеному ст. 34 КПК, вирішено питання про направлення даного кримінального провадження, у тому числі разом з клопотанням прокурора, до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська.

Прокурором у підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

07 жовтня 2024 року ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 до 03 грудня 2024 року включно.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 194, 199, 315 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких застосування та продовження тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового провадження і ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Суд апеляційної інстанції зауважує щодо доводів апеляційної скарги захисника про допущення судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки не пересвідчився в обґрунтованості підозри шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів вчинення особою кримінального правопорушення та взагалі не зазначив про це в ухвалі.

Водночас, враховуючи стадію кримінального провадження, апеляційний суд не має повноважень входити в їх перевірку та надавати їм оцінку, оскільки в такому випадку неминуче увійде у вирішення тих питань, які на цій стадії відносяться до повноважень суду першої інстанції, який розглядає кримінальне провадження по суті.

За змістом статей 407, 422, 422-1 КПК, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про... продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу, з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 розділу V КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України Про судоустрій і статус суддів судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Отже всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має повноваження на відповідній стадії.

Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами.

Суд апеляційної інстанції не входить у вирішення питання про обґрунтованість підозри, як підстави для продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, з огляду на стадію кримінального провадження, оскільки наразі триває стадія судового розгляду обвинувального акта, яким пред`явлено йому обвинувачення.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що стандарт доказування обґрунтованої підозри є нижчим, ніж поза розумним сумнівом, яким керується суд під час ухвалення судового рішення за результатами судового розгляду обвинувального акта.

Суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для... продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: (1) ухвалу про... продовження строку тримання під вартою; (2) клопотання про... продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті (ч. 2 ст. 422-1 КПК).

Апеляційний суд звертає увагу на особливості апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який, з одного боку, має забезпечити судовий контроль та перевірку законності судового рішення про обмеження права обвинуваченого на свободу, а, з іншого боку, обмежений кримінальним процесуальним законом досліджувати докази, обставини та витребувати у суду першої інстанції матеріали кримінального провадження, окрім тих, які регламентовані ч. 2 ст. 422-1 КПК, здійснювати перевірку та давати оцінку на цій стадії показання потерпілих, свідків, які вони надали суду, перевіряти об`єм вже досліджених доказів місцевим судом, тощо. В іншому випадку, апеляційний суд візьме на себе функцію судового розгляду обвинувачення по суті, яке ще не розглянуто судом першої інстанції, що є неприпустимим.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції не входить в перевірку доводів захисника, які зводяться до не дослідження судом доказів в підтвердження наявності обґрунтованої підозри та вчинення ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки це є завданням судового розгляду, за результатами проведення якого суд першої інстанції має оцінити докази та ухвалити відповідне судове рішення.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, про які зазначив прокурор в клопотанні та для запобігання яким необхідно продовжити обвинуваченому строк тримання його під вартою.

За змістом ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченої винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченої, міцність соціальних зв`язків обвинуваченої, у тому числі наявність у неї родини й утриманців, наявність у обвинуваченої постійного місця роботи або навчання; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, тощо.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, вирішуючи клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, судом враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи за ч. 1 ст. 115 КК, санкція якої передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, що може свідчити про можливість ухилення обвинуваченого від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції правильно врахував, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні інкримінованого злочину, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Обґрунтовано суд визнав доведеним і ризик впливу на свідків з огляду на те, що кримінальне провадження перебуває лише на стадії підготовчого судового засідання і судовий розгляд ще не відбувся. При цьому, апеляційний суд зважає, що ризик можливого впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Суд апеляційної інстанції враховує доводи захисника, що обвинувачений має постійне місце проживання та місце реєстрації м. Суми, є учасником бойових дій з 2014 року, однак вказані обставини не можуть бути самодостатньою підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та не спростовують правильності висновків суду про те, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Твердження захисника про недоведеність прокурором ризиків, передбачених п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК, є безпідставними, оскільки в клопотанні прокурора обґрунтовано існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, які визнані в ухвалі суду першої інстанції доведеними та такими, що продовжують існувати.

Отже, враховуючи характер пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, продовження військового стану, а також продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, які не зменшилися, та те, що судовий розгляд триває, усі докази кримінального провадження не дослідженні, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою є законним та доцільним у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та належного судового розгляду в розумний строк.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 315 КПК, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Посилання сторони захисту про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого апеляційним судом враховуються, однак це не є самодостатньою підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, з огляду на вищевикладене. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості щодо неможливості надання адекватної медичної допомоги обвинуваченому в установі попереднього ув`язнення.

Також апеляційний суд вважає неспроможними доводи захисника щодо можливості визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави з огляду на положення вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК, відповідно до якої слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Дана норма, хоча і носить диспозитивний характер щодо права суду не визначати розмір застави в передбачених випадках, однак апеляційний суд з урахуванням обставин кримінального правопорушення, при яких ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не визначив обвинуваченому розмір застави.

Будь-яких порушень КПК при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 183, 315, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4