Справа № 165/2970/24 Провадження №11-кп/802/586/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 01 липня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Середнє-Біле Іванівського району Амурської області РФ, росіянина, громадянина України, з професійно - технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 17 лютого 1988 року за ч.3 ст.85 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, звільнений по відбуттю строку покарання 17 лютого 1989 року;

- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 11 квітня 1990 року за ч.4 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з конфіскацією майна;

- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 27 вересня 1994 року за ч.4 ст.140, ч.3 ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна, звільнений по відбуттю строку покарання 20 січня 1996 року;

- вироком Фастівського районного суду Київської області від 26 вересня 1997 року за ч.4 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією майна;

- вироком Яворівського районного суду Львівської області від 29 травня 1998 року за ч.4 ст.140, ч.3 ст.142, ст.42, ст.43 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років з конфіскацією майна;

- вироком Бердичівського районного суду Житомирської області від 29 травня 2002 року за ст.391, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки сім місяців, звільнений 29 грудня 2004 року по відбуттю строку покарання;

- вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 08 травня 2009 року за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки чотири місяці, звільнений 25 травня 2009 року на підставі ст.72 КК України;

- вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 26 січня 2010 року за ч.2, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців;

- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 03 лютого 2010 року за ч.2, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

- вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 19 березня 2010 року за ч.2, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років;

- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 30 червня 2010 року за ч.2, ч.3 ст.185 ч.1, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців, звільнений 07 листопада 2014 року умовно-достроково згідно ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2014 року на не відбутий строк покарання три місяці двадцять днів;

- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 07 липня 2015 року за ч.2, ч.3 ст.185, ч.1, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді чотири роки чотири місяці позбавлення волі, звільнений 22 лютого 2018 року умовно-достроково, на не відбутий строк покарання шість місяців сім днів;

- вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 12 червня 2019 року за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на трок один рік один місяць позбавлення волі;

- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 20 вересня 2019 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.263 ч.1, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік чотири місяці, звільнений 23 березня 2020 року по відбуттю строку покарання;

- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 24 травня 2022 року за ч.2 ст.185, ст.395, ч.1 ст.70 КК України до п`яти місяців арешту, звільнений 27 січня 2023 року по відбуттю строку покарання,засуджено:

- за ст. 395 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці.

Строк покарання ухвалено рахувати ОСОБА_8 з часу приведення вироку до виконання.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 25 липня 2023 року йому було встановлено адміністративний нагляд строком один рік із застосуванням обмежень, а саме: заборона перебувати в закладах розпивання та продажу спиртних напоїв на розлив (барах, кафе, ресторанах); заборона виїжджати за межі міста Нововолинка без дозволу працівників ВП АДРЕСА_2 ; реєстрація у ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області один раз на місяць у дні визначені ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області. ОСОБА_8 будучи ознайомленим з постановою від 03 серпня 2023 року про оголошення йому дати і часу реєстрації у ВП АДРЕСА_2 і встановленими обмеженнями у виді заборони виїзду за межі міста Нововолинська, в період часу з 21 червня 2024 року по 24 червня 2024 року усвідомлюючи протиправність своїх дій, без дозволу працівників ВП АДРЕСА_2 самовільно, без поважних на це причин, з метою ухилення від адміністративного нагляду покинув обране ним місце проживання, а саме: АДРЕСА_1 , та виїхав за межі м. Нововолинська, а саме у АДРЕСА_3 , де перебував у будинку АДРЕСА_4 , чим порушив ст.10 Закону України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими із місць позбавлення волі".

Не погоджуючись із таким вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує його через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Зазначає, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України у виді арешту на строк два місяці. Однак призначений місцевим судом вид покарання не передбачений санкцією ст. 395 КК України.

Більше того, звертає увагу на те, що обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч.2 ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку особу винного та наявність обставин, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання. Однак оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування того, що зазначені обставин у своїй сукупності дають підстави для призначення засудженому покарання у виді арешту строком на два місяці (в той же час коли вказаний вид покарання не передбачений ст. 395 КК України).

Вказує і про те, що місцевий суд не дав належної оцінки встановленим обставинам, а саме тому, що обвинувачений через незначний проміжок часу після відбуття строку покарання за вироком Нововолинського міського суду від 24.05.2022 року (звільнений 27.01.2023 по відбуттю строку покарання) вчинив нове умисне кримінальне правопорушення. Обвинувачений не працює, постійного джерела доходу не має, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення різного роду кримінальних правопорушень, та незважаючи на неодноразове відбування покарання у місцях несвободи, вперто не бажає стати на шлях виправлення, що свідчить про підвищену його небезпеку для суспільства. Таким чином сторона обвинувачення вважає, що місцевий суд повною мірою не врахував і не мотивував, зокрема, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення ОСОБА_8 за умови призначення покарання у виді арешту на строк два місяці, яке раніше призначалося обвинуваченому за попереднім вироком, але не призвело до позитивних змін у його правосвідомості і поведінці.

З огляду на вищевикладене просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки. В решті оскаржуваний вирок щодо нього залишити без зміни.

Водночас, в ході апеляційного розгляду прокурором було подано зміни до апеляційної скарги, якими не погіршується правове становище обвинуваченого. В обґрунтування яких зазначає про те, що відповідно до ч.3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи. Визначення осіб, що досягли пенсійного віку регламентоване Законом України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на день ухвалення вироку йому виповнилося 67 років, що свідчить про неможливість призначення йому обмеження волі як основного покарання.

Натомість Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» передбачений санкцією ст. 395 КК України основний вид покарання у виді арешту замінено штрафом від 50 до 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до 2 років.

З огляду на наведене, із урахуванням положень статей 5, 61 КК України єдиним покаранням, яке можливо призначити ОСОБА_8 за ст. 395 КК України є штраф.

Таким чином сторона обвинувачення просить вирок змінити та вважати ОСОБА_8 засудженим за ст. 395 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень. В решті оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який апеляційну скаргу зі змінами до неї підтримав, та просив призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді штрафу, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , який також підтримав апеляційну скаргу прокурора зі змінами до неї, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та змінах до неї, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 395 КК України кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, колегія суддів на підставі ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані належним чином.

Як убачається з наданих матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 було розглянуто у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду і виклику учасників кримінального провадження у відповідності до вимог статей 381-382 КПК України.

Так, у супровідному листі викладено клопотання прокурора про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні (а.с.1).

Як вбачається із заяви обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 від 28 червня 2024 року, що знаходиться у матеріалах кримінального провадження, обвинувачений згідний з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України, згідний зі встановленими в результаті досудового розслідування обставинами (а.с.8).

Також, у вказаній заяві обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що йому роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Крім того, у вищевказаній заяві обвинувачений ОСОБА_8 вказав, що його згода на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без його участі є добровільною.

Разом з цим, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора зі змінами до неї, за яких він просить змінити вирок суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає їх слушними з огляду на таке.

Так, відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч.2 ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, дані про особу винного, який неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд визнав, що необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді арешту.

Разом з тим, 28.03.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» № 3342-IX від 23.08.2023 року, яким запроваджується новий вид покарання за вчинення кримінального правопорушення пробаційний нагляд, який також застосовується замість покарання у виді арешту.

З аналізу ст. 60 КК України такий вид покарання, як арешт застосовується лише до військовослужбовців.

Відповідно до положень ст. 5 КК України, Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі, на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Санкція ст. 395 КК України в редакції цього закону передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до двох років.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги зі змінами до неї про необхідність призначити ОСОБА_8 покарання, передбаченого санкцією інкримінованого кримінального правопорушення з урахуванням останньої редакції ст. 395 КК України.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч.2 ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку та обставини вчиненого, дані про особу винного, який не працює, не одружений, неодноразово притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, є особою яка досягла пенсійного віку.

З урахуванням наведеного, а також наявності пом`якшуючої покарання обставини, колегія суддів дійшла висновку, що необхідним та достатнім для виправлення, перевиховання ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання - змінити.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407, 408, 413 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 01 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 395 КК України, у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

В іншій частині вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 01 липня 2024 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді