Провадження № 1-кс/344/5739/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2024 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України, в рамках кримінального провадження, внесеного 04 липня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089,-

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий відділу СУ ГУНП в Івано-Франківській області капітан поліції ОСОБА_4 за погодженням з прокурором відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся із зазначеним клопотанням, в обґрунтування якого посилається на те, що відділом СУ ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000089 від 04 липня 2024 року за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04 липня 2024 року близько 12 години 20 хвилин місцеві мешканці селища Ворохта, будучи обуреними облаштуванням блокпоста, який знаходився на ділянці автомобільної дороги Р-24 зі сполученням «Татарів-Кам`янець-Подільський» (8 км), навпроти опори лінії електропередач № 54 за геолокаційними координатами « НОМЕР_1 "НОМЕР_3», поряд із очисними спорудами, з`їхались у вказане місце та направились у напрямку військовослужбовців, які несли на ньому службу, оточили їх та розпочали із ними словесний конфлікт.

Під час словесного конфлікту цивільні особи поводили себе агресивно викрикуючи та нецензурно висловлюючись до військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому ОСОБА_11 , перебуваючи поряд із старшим солдатом ОСОБА_12 , на свій мобільний телефон здійснювала відеофіксацію подій та місця, де перебував блокпост, що є військовим об`єктом, який заборонено знімати під час дії воєнного стану. З метою припинення відеозйомки, ОСОБА_12 здійснив рух рукою в сторону ОСОБА_11 .

Не погодившись з діями військовослужбовця, ОСОБА_6 спільно із невстановленими досудовим розслідуванням особами, розпочали наносити ОСОБА_12 удари в область голови та тулуба, зокрема ОСОБА_6 , діючи умисно, з особливою зухвалістю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи настання таких, з хуліганських спонукань завдав ОСОБА_12 один удар кулаком в область обличчя.

З метою уникнення продовження вказаного конфлікту, військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підійшли до автомобіля марки ВАЗ 211540, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким вони користувались, припаркованого поряд на узбіччі. ОСОБА_12 сів за водійське сидіння та закрився в автомобілі, а ОСОБА_13 залишився ззовні та спілкувався з людьми, які оточили транспортний засіб та поводились агресивно.

У подальшому група осіб, серед яких ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інші невстановлені на даний час особи, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи настання таких, з хуліганських спонукань, в громадському місці, а саме на узбіччі дороги регіонального значення Р-24 зі сполученням «Татарів-Кам`янець-Подільський», ігноруючи загальноприйняті норми суспільної поведінки, супроводжуючи свої дії вигуками та нецензурною лайкою, спробували витягнути ОСОБА_12 із автомобіля марки ВАЗ 211540, реєстраційний номер НОМЕР_2 , виламавши заблоковані двері автомобіля. При цьому ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою між собою, завдали декілька ударів в область голови та тулуба ОСОБА_12 .

Унаслідок хуліганський дій ОСОБА_6 , який діяв за попередньою змовою з іншими особами, пошкоджено автомобіль марки ВАЗ 211540, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а солдату ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку з вираженим цефалгічним та вестибуло-атактичним синдромами, множинними забоями, саднами, підшкірними гематомами обличчя, волосистої частини голови, тулубу, живота та верхніх кінцівок, забійної травми носа та викривлення носової перетинки з частковим порушенням функції носового дихання.

Відразу після того, як ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інші невстановлені на даний час особи нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи настання таких, з хуліганських спонукань, дістав із своєї наплічної сумки газовий балончик, підбіг до виламаних водійських дверцят автомобіля марки ВАЗ 211540, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та розпилив його в обличчя ОСОБА_12 , чим спричинив останньому хімічний опік верхніх дихальних шляхів та хімічний опік кон`юнктиви і рогівки другого ступеня.

У свою чергу, група осіб, серед яких ОСОБА_10 та інші не встановлені на даний час особи, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з особливою зухвалістю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи настання таких, з хуліганських спонукань, в громадському місці, а саме на узбіччі дороги регіонального значення Р-24 зі сполученням «Татарів-Кам`янець-Подільський», ігноруючи загальноприйняті норми суспільної поведінки, супроводжуючи свої дії вигуками та нецензурною лайкою розпочали наносити удари руками та ногами по кузову автомобіля марки ВАЗ 211540, реєстраційний номер НОМЕР_2 , при цьому ОСОБА_10 завдав декілька ударів ногою у передню частину автомобіля та фари.

Унаслідок хуліганський дій ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших осіб, які діяли за попередньою змовою між собою, пошкоджено автомобіль марки ВАЗ 211540, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким на той час користувався солдат ОСОБА_12 .

30 липня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, раніше не судимому, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України.

Обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_5 підтверджується протоколом огляду місця події, протоколами огляду відеозаписів, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 , протоколом допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, а також іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами в їх сукупності.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , у відповідності до ст. 12 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, оскільки санкція відповідної частини статті передбачає максимальне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Під час досудового розслідування даного злочину встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, саме:

- пункт 1 - підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки розуміє про можливість призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі, в разі доведення його вини у суді;

- пункт 3 - незаконно впливати на свідків та потерпілого, оскільки підозрюваному ОСОБА_5 , після вручення додатків до клопотання,стануть відомі анкетні дані учасників кримінального провадження та з метою ухилення від кримінальної відповідальності він може чинити на них фізичний та психологічний тиск;

- пункт 4 - підозрюваний має можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом неявки на проведення слідчих дій, або їх затягування через виїзд за межі Івано-Франківської області та/чи за межі України з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, посилаючись на різні нібито форс-мажорні чи поважні обставини,таким чином затягувати хід досудового розслідування.

Для забезпечення виконання завдань кримінального провадження та запобігання вищевказаних ризиків, слідчий за погодженням з прокурором просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, оскільки такий запобіжний захід достатньою мірою гарантуватиме виконання ОСОБА_5 своїх процесуальних обов`язків та унеможливить настання негативних наслідків.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 31 липня 2024 року, дану справу передано для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 .

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги клопотання на підставах, викладених у клопотанні.

Слідчий у судовому засіданні просив клопотання задовольнити.

Підозрюваний пояснив, що він 04 липня 2024 року був присутнім під час цих подій, але жодних протиправних дій не вчиняв, не заперечував щодо задоволення вимог клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, слідчого, підозрюваного, слідчий суддя виходить з наступного.

За змістом статей 131-132 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

У відповідності до частини першої та другої статті 181 Кримінального процесуального кодексу України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так у своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

У пункті 184 рішенні у справі «Мерабішвілі проти Грузії» Європейський суд з прав людини вказав, що обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.

Обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення підтверджується зібраними доказами у кримінальному провадженні: протоколом огляду місця події, протоколами огляду відеозаписів, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 , протоколом допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, а також іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами в їх сукупності.

Наявні у матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності дають підстави слідчому судді прийти до висновку, що органами досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного та неупередженого спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити вказані правопорушення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, на стадії розслідування, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Наявні у матеріалах кримінального провадження докази в їх сукупності дають підстави слідчому судді прийти до висновку, що органами досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 184 Кримінального процесуального кодексу України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, про існування вказаних ризиків свідчать наступні обставини.

Ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці наявності цього ризику слідчий суддя враховує те, що підозрюваний підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від суду з метою уникнення покарання.

Враховуючи ці обставини у сукупності з особою підозрюваного ОСОБА_5 та характером і тяжкістю злочину, у вчиненні якого він підозрюється, слідчий суддя дійшла висновку, що на теперішній час існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, слідчий суддя виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша-друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від цих осіб та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на потерпілого та свідків, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні існує, що обумовлює необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчий суддя вважає, що даний ризик передбачений пунктом 4 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, слідчим та прокурором обґрунтований та наразі підтверджений, оскільки підозрюваний має можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом неявки на проведення слідчих дій, або їх затягування через виїзд за межі Івано-Франківської області та/чи за межі України з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, посилаючись на різні нібито форс-мажорні чи поважні обставини,таким чином затягувати хід досудового розслідування.

Згідно частини першої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені у пунктах 1, 3, 4 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, і такі ризики не зменшилися.

Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання чи особистої поруки не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 не виключатиме ризиків переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто не буде достатнім для запобігання вказаним ризикам.

Також застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку слідчого судді, в даному випадку є неможливим, оскільки до органу досудового розслідування та до суду не надходило письмових зобов`язань про взяття підозрюваного на поруки.

Застосування запобіжного заходу суто у вигляді застави, а не як альтернативного запобіжного заходу, є неможливим з огляду на те, що слідчому судді не представлено відомостей щодо наявності у підозрюваного джерел доходів, достатніх для внесення застави, а тому такий запобіжний захід як застава буде завідомо непомірним для неї. Також відсутні особи, які б могли внести кошти на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на неї обов`язків.

У судовому засіданні доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому до підозрюваного, враховуючи наведені у клопотанні ризики, репутацію підозрюваного, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, те, що стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, з урахуванням вимог статті 181 Кримінального процесуального кодексу України, слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши підозрюваному у нічний період доби з 22 години хвилин до 06 години 00 хвилин залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29 вересня 2024 року включно.

На переконання слідчого судді, перебування під домашнім арештом забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків, даний запобіжний захід є співмірним і доцільним у даному кримінальному провадженні, реалізація цього запобіжного заходу не позбавляє підозрюваного права під час перебування під домашнім арештом звернутися до слідчого чи прокурора про надання дозволу на залишення місця проживання.

Крім того, слідчий суддя вважає, що на підозрюваного слід покласти обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 181, 184, 193, 194, 196, 205, 309, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29 вересня 2024 року включно.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду у нічний період доби з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 передбачені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України обов`язки, а саме:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою їх вимогою;

2) без дозволу слідчого, прокурора чи суду не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає;

3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця свого проживання чи навчання;

4) утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками щодо обставин вчинення злочину;

5) здати на зберігання до органів державної міграційної служби України в Івано-Франківській області свій паспорт/паспорти для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Обов`язки, покладені на підозрюваного, діють протягом строку дії ухвали.

Строк дії ухвали до 29 вересня 2024 року включно.

Виконання ухвали доручити відповідному органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, а контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 05 серпня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1