Справа № 451/1258/18
Провадження № 1-кп/451/3/24
УХВАЛА

судового засідання

03 вересня 2024 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7

при розгляді у відкритому судовому засіданні обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0600053 від 17.01.2018 року про обвинувачення ОСОБА_8 за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст.366, ч.4 ст.191 КК України, клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про визнання очевидно недопустимими доказів,-

установив:

ІНФОРМАЦІЯ_1 розглядається дане кримінальне провадження, в ході розгляду якого у судовому засіданні 7 червня 2022 року прокурором на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.4 ст.191 КК України, були надані на дослідження докази: повідомлення про злочин з Департаменту УЗЕ, ухвала про тимчасовий доступ на документацію із ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ухвала про тимчасовий доступ на документацію із УКБ ЛОДА, протокол тимчасового доступу до документів ІНФОРМАЦІЯ_3 , постанова про визнання та приєднання речових доказів, оригінали документів щодо виконання робіт, зокрема: договір про закупівлю робіт, довідку про вартість виконаних робіт №1 за листопад 2016, акт виконаних робіт за листопад 2016, підсумкову відомість ресурсів, розрахунок витрат до локального кошторису, довідку про вартість виконаних робіт за грудень 2016, акт виконаних робіт №2 за грудень 2016, підсумкова відомість ресурсів, розрахунок витрат до локального кошторису, договірну ціну як додаток №4 до договору, календарний графік виконання робіт як додаток до договору, платіжні доручення №№1, 11, копію договору підряду з підрядником ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 12.12.2017; також ухвалу про надання дозволу на огляд (будинку сімейного типу), протокол огляду місця події та СЕ) диск, висновок будівельно-технічної експертизи з додатками, акт здачі приймання-висновку щодо вартості експертизи, ухвалу про тимчасовий доступ (реєстраційна справа ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в ІНФОРМАЦІЯ_5 ), протокол тимчасового доступу реєстраційної справи, протокол про визнання та приєднання речових доказів, посадову інструкція на директора, характеризуючі дані, протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (а.с.178-291,173-173 зворот том І).

7 червня 2022 року судом досліджено протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, з якого вбачається, що доступ до матеріалів досудового розслідування надано обвинуваченому ОСОБА_8 ( а.с. 173-173 зворот том І).

21 червня 2022 року захисником ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подано суду письмове клопотання про визнання очевидно недопустимими доказів з неможливістю їх дослідження, так як такі стороною обвинувачення не були відкриті стороні захисту ОСОБА_6 . матеріали досудового розслідування у порядку відповідно до вимог 290 КПК України (а.с.292-301 том І).

Вказане клопотання захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали у судовому засіданні та просили його задовольнити. Захисник ОСОБА_9 звертав увагу суду на те, що під час досудового розслідування слідчий ОСОБА_10 17 липня 2018 року подавав до суду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді застави до ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0600053 від 17.01.2018 року за ознаками вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст.366, ч.4 ст.191 КК України. 20 липня 2018 року адвокат ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_8 уклали договір про надання правової допомоги та захисник ОСОБА_6 приймав участь у ІНФОРМАЦІЯ_6 22 серпня 2018 року при вирішенні запобіжного заходу у виді застави у цьому кримінальному провадженні і прокурору та слідчому було відомо, що є захисник у підозрюваного, проте не відкрито захиснику матеріали досудового розслідування у порядку, визначеному вимоги 290 КПК України, та й сама ухвала суду про відмову у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді застави, з якої вбачається, що був присутній захисник ОСОБА_6 відсутня у матеріалах кримінального провадження.

Вказане клопотання у судовому засіданні 3 вересня 2024 року підтримав захисник ОСОБА_7 .

Прокурор в судовому засіданні проти клопотання заперечив, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь які докази на представлення інтересів підозрюваного захисником ОСОБА_6 та підозрюваний на досудовому розслідуванні безпосередньо не звертався до слідчого про залучення захисника. Відповідно до ст.48 КПК України захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Згідно ст.46 КПК України якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти проведення процесуальної дії за відсутності захисника, проведення процесуальної дії відкладається або для її проведення залучається захисник у порядку, передбаченому ст.53 цього Кодексу. Під час відкриття матеріалів кримінального розслідування підозрюваний не звертався до слідчого та не заперечував щодо відкриття його матеріалів у відсутності захисника. Жодних клопотань підозрюваний в порядку ст.49 КПК України не подавав. Захисник також може залучатись для певної процесуальної дії. Оскільки підозрюваному відкрито матеріали досудового розслідування, останній не повідомив про захисника, вважає клопотання безпідставним та просить в його задоволенні відмовити.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні 3 вересня 2024 року суду показав, що він проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 ОСОБА_11 . У цьому кримінальному провадженні у ОСОБА_4 ОСОБА_5 захисника не було, хоч йому було розяснено право на захист. Він як слідчий у даному кримінальному провадженні здійснював допит підозрюваного, вручав памятку та надав доступ до кримінального провадження ОСОБА_4 ОСОБА_12 у м.Львові біля памятника Королю ОСОБА_13 , повідомлення про підозру вручав прокурор. Чи під час надання доступу до матеріалів кримінального провадження хтось із ОСОБА_4 ОСОБА_14 був не пригадує. Вдов ОСОБА_5 про захисника не повідомляв і не виявляв бажання мати захисника. Клопотання про обрання запобіжного заходу складав, проте участі при його розгляді не приймав, приймала участь прокурор ОСОБА_15 , яка повідомила йому про відмову у задоволенні клопотання. По даному епізозу не була обовязкова участь захисника, тому він як слідчий його не залучав, проте розяснив таке право ОСОБА_4 ОСОБА_12 , який не виявив бажання залучити захисника. Слідчий приймає рішення про залучення захисника, однак від ОСОБА_4 ОСОБА_5 жодних клопотань про залучення адвоката не надходило.

Відповідно до ч.9 ст.290 КПК сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Заслухавши позиції сторін, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, які стосуються виконання стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК України, суд робить наступні висновки.

За змістом ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст.89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець поділяє ознаки недопустимості доказів на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», необхідно розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

Частиною 1 ст.87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вказане свідчить про те, що у певних випадках суд має право вирішити питання про недопустимість доказу ще до видалення суду до нарадчої кімнати для ухвалення остаточного рішення у справі. Так, згідно з ч. 2 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

При цьому, відповідно до ч.ч. 2, 6, 9 ст. 290 КПК України презюмується, що відкриття стороною має бути здійснено до початку судового розгляду, оскільки сторони мають право бути готовими до проведення змагального процесу - мати заперечення на доводи іншої сторони .

Згідно з правовим висновком, який висловив Верховний Суд України у постанові від 16 березня 2017 року № 5-364кс16, невідкриття матеріалів сторонами одна одній у порядку ст.290 КПК України після завершення досудового розслідування, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як доказ.

Таким чином, законодавець встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає можливість сторонам майбутнього судового розгляду ознайомитися із доказами кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду. Зазначена позиція висвітлена й у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року (справа № 664/1034/16-к, провадження № 51 -1295 км 19).

Крім того, ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці неодноразово зазначав про те, що основним аспектом права на справедливий судовий розгляд у кримінальному провадженні, включаючи елементи такого провадження, що відносяться до процедури, має бути змагальність, і що має бути забезпечена рівність сторін між обвинуваченням та захистом.

Право на змагальний судовий процес у кримінальній справі означає, що і обвинувачення, і захист повинні мати можливість володіти інформацією, ознайомитись із матеріалами і могти прокоментувати зауваження та докази, подані іншою стороною, а також надавати щодо них пояснення (рішення ЄСПЛ у справі «Брандштеттер (Brandstetter) проти Австрії» від 28 серпня 1991 року, §§ 66-67). Крім того, пункт 1 статті 6 Конвенції вимагає, щоб органи прокуратури розкрили стороні захисту будь-які суттєві докази, що їм відомі, за або проти обвинуваченого (mutatis mutandis, рішення у справі «Роу та Девіс (Rowe та Davis) проти Сполученого Королівства», цит. вище, § 60, «Леас (Leas) проти Естонії», цит. вище, § 77).

Також ЄСПЛ звернув увагу, що основним аспектом права на справедливий судовий розгляд є те, що кримінальне провадження, в тому числі елементи такого провадження, пов`язані з процедурою, повинні бути змагальними. Право на змагальність означає, що в кримінальному провадженні як стороні обвинувачення, так і стороні захисту повинна забезпечуватись можливість бути обізнаною про факт подання іншою стороною зауважень та коментувати подані зауваження та докази (рішення ЄСПЛ у справі «Брандштеттер (Brandstetter) проти Австрії», цит. вище, § 66- 67).

Як вбачається зі змісту клопотання, як на підставу для визнання очевидно недопустимими доказів сторона захисту покликається на те, що захиснику ОСОБА_6 не відкрито матеріали досудового розслідування у порядку, визначеному вимоги 290 КПК України.

Згідно ч. 12 ст. 290 КПК якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

У відповідності до параграфу 3 «Сторона захисту» КПК, стороною захисту є також і захисник, який користується тими ж процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику (ч. 4 ст. 46 КПК України).

Виходячи з положень ч.1 ст.86 КПК України допустимість доказів - це придатність їх для використання у кримінальному процесі за формою. Вимогами допустимості доказів є законність джерела, способу отримання доказів, процесуальне оформлення ходу і результатів проведення слідчих дій, належний суб`єкт, що має право проводити процесуальні дії з отримання доказів.

Відповідно до ст.290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Так, жоден доказ обвинувачення чи захисту не має наперед визначеної сили серед інших доказів, і такі докази, підлягають врахуванню судом на рівні з іншими доказами у справі.

Отже, для прийняття відповідного процесуального рішення, оцінка доказів повинна проводитися не тільки з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а і в їх сукупності, з врахуванням достатності та взаємозв`язку, без відокремлення один від одного, у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Суд встановив, що матеріали досудового розслідування були відкриті обвинуваченому ОСОБА_8 , що вбачається із протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ОСОБА_8 не повідомляв досудове слідство про укладення договору із захисником ОСОБА_6 , не долучав договору про надання правової допомоги чи ордеру до матеріалів кримінального проавадження, не подавав жодних клопотань про залучення захисника, що підтвердив у судовому засіданні слідчий ОСОБА_10 , допитаний судом у якості свідка.

Сама по собі відсутність адвоката під час ознайомлення обвинуваченого з матеріалами досудового розслідування не порушила права ОСОБА_8 , бо надалі у адвоката було достатньо часу для ознайомлення із доказами, які находяться у матеріалах справи.

З огляду на положення ст.ст.86, 87, 89, 290 КПК України, які встановлюють критерії допустимості доказів в межах кримінального провадження, враховуючи підстави, на які посилається захисник в своєму клопотанні, суд вважає клопотання захисника таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 87, 89, 290, 369, 372, 376 КПК України, суд,-

постановив:

у задоволенні клопотання ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про визнання очевидно недопустимими доказів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1ст.392 КПК України.

Головуючий суддяОСОБА_1