Справа № 553/4316/22
Провадження № 1-і/553/4/2024
У Х В А Л А

Іменем України

07.08.2024м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора Полтавської окружної прокуратури - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ленінського районного суду міста Полтави клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000212 від 07.06.2022 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Золочів, Богодухівського району, Харківської області, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, інвалідність не встановлена, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и в :

07 серпня 2024 до Ленінського районного суду міста Полтави надійшло клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ленінського районного суду міста Полтави від 07.08.2024 для розгляду клопотання визначено суддю ОСОБА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що на розгляді в Ленінському районному суді м. Полтави перебуває кримінальна справа № 553/4316/22 по розгляду обвинувального акту в провадженні №0000212 від 27.03.2019 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 05.06.2022 близько 11:00 год. ОСОБА_6 разом із своїм чоловіком ОСОБА_7 та донькою ОСОБА_8 , як тимчасово переміщені особи, перебували за місцем тимчасового проживання, в приміщенні однієї з груп Полтавського дошкільного навчального закладу № 2 «Віночок» Полтавської міської ради Полтавської області, за адресою: м. Полтава, вул. Миколи Вавілова,7. Де між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , виник словесний конфлікт на підставі визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_8 .

У ході вищевказаної суперечки, до приміщення групи зайшов ОСОБА_9 та відразу направився в бік ОСОБА_6 . В подальшому діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незважаючи на похилий вік потерпілої, правою рукою раптово схопив за передпліччя лівої руки ОСОБА_6 , а лівою рукою схопив за вказівний палець лівої руки останньої та зробив різкий скручуючий рух проти анатомічного положення фаланги.

Внаслідок застосованого фізичного насильства, ОСОБА_9 спричинив потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритого крайового перелому основи проксемільної фаланги II пальця лівої кисті, яке утворилось, від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці рук, вірогідніше за все, сторонньої особи, при різкому скручуванні пальця, в напрямку спереду-назад та яке кваліфікується як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Внаслідок вчинення вказаних умисних та протиправних дій, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме, в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Прокурор вказує, що на даний час наявні ризики, передбачені п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ризиком того, що ОСОБА_9 , може переховуватися від суду є те, що він під час судового розгляду ОСОБА_9 неодноразово за викликами суду без поважних причин не з 'являвся, будучи належним чином повідомленим про час та дату судового засідання, у зв`язку з чим останнього судом оголошено в розшук.

Окрім цього, ОСОБА_9 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, про що свідчить той факт, що він на даний час офіційно ніде не працює, не має сталого джерела доходу, за місцем проживанням характеризується посередньо, а тому може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення.

На переконання прокурора, менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Копія вказаного клопотання завчасно до судового засідання вручена обвинуваченому та захиснику.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що ризики зазначені в клопотанні стороною обвинувачення не доведені. Вказав, що до обвинуваченого не було застосовано запобіжний, судові засідання декілька разів не відбулись у зв`язку із відсутністю світла, обвинувачений раніше був зареєстрований внутрішньо переміщеною особою в м. Полтаві, у зв`язку з чим не мав постійного доходу, на даний час проживає за місцем реєстрації в смт Золочів Харківської області. Також зазначив, що ОСОБА_5 видана повістка ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08.08.2024 та у разі не явки передбачена відповідальність. Просив застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вказав, що проживає за адресою реєстрації у АДРЕСА_1 два будинки, один повністю зруйнований внаслідок бойових дій, в іншому проживає разом із сім`єю. Працює в смт Золочів на СТО без оформлення трудових відносин, судові повістки отримував у застосунку вайбер, остання судова повістка 04.12.2023, за адресою проживання повісток не отримував, у лютому 2024 року відправляв документи про те, що знаходився на лікуванні та намірів переховуватися від суду не має. Підтримав клопотання захисника, просив застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

При цьому вмотивованих клопотань та документів на підтвердження своїх заперечень стороною захисту не надано, тому суд позбавлений у повній мірі з`ясувати заперечення захисту щодо обставин, які враховуються судом при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 12 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8)наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно пункту 1 "с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. (п. 3 ч. 2 ст.183 КПК України).

Згідно пункту 1 "с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 09.06.2023 та від 26.03.2024 оголошено його розшук.

З ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 26.03.2024 вбачається, що до ОСОБА_5 двічі застосовувався привід, в судові засідання 17.01.2024, 19.02.2024, 26.03.2024 обвинувачений не з`являвся. Прокурор в судовому засіданні 26.03.2024 звернувся із клопотанням про надання працівникам поліції дозволу на затримання та доставку обвинуваченого до суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 26.03.2024 надано дозвіл на затримання обвинуваченого з метою приводу до Ленінського районного суду м. Полтави.

06.08.2024 року о 17:30 год. ОСОБА_5 відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 26.03.2024 затримано. (протокол затримання від 06.08.2024).

07.08.2024 ОСОБА_5 доставлено до Ленінського районного суду м. Полтави.

Згідно ч. 1 ст. 191 КПК України затримана на підставі ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше тридцяти шести годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу.

Суд, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій та враховує, що ОСОБА_5 неодноразово за викликами суду без поважних причин не з`являвся в судові засіданні, до обвинуваченого двічі застосовувався привід та ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 09.06.2023 та від 26.03.2024 було оголошено його розшук.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Між тим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

В рішенні ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови» від 04.10.2005 року, заява № 9190/03, § 58) зазначено, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

При цьому, суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Стороною обвинувачення також доведена наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має.

Так, суд вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: п.1) - переховування від суду, п.5) - вчинення іншого кримінального правопорушення, про наявність яких вказує прокурор, поясненнями обвинуваченого не спростовуються, та суд погоджується з їх існуванням.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, однак, з урахуванням встановлених судом обставин, на переконання слідчого судді, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Так, у суду відсутні підстави вважати, що особисте зобов`язання може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Суд враховує сукупність обставин, які визначені статтею 178 КПК України та з урахуванням викладеного, даних про особу обвинуваченого, його процесуальної поведінки на стадії судового провадження, приходить до висновку, що клопотання про застосування запобіжного заходу - тримання під вартою є обґрунтованим і підлягає задоволенню, незважаючи на виключний характер цього запобіжного заходу.

Відповідно до частини 1 статті 197 Кримінального процесуального кодексу України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи суд визначає строк тримання під вартою на 60 днів.

Розмір застави, який просить визначити прокурор, суд вважає необґрунтованим та таким що суперечить нормам КПК України.

Так, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, в межах від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначення розміру застави у даному випадку з урахуванням всіх вищезазначених обставин та тяжкості інкримінованого злочину забезпечує дотримання судом прав особи, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Так, право особи на звільнення, що обумовлене гарантіями з`явитись у судове засідання є проявом закладеної у Конвенції (п.1 ст. 5) та практиці Суду презумпції свободи, відповідно до якої позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення ЄСПЛ у справах «Амбрушкевич проти Польщі», «Олександр Макаров проти Росії», «Хайредінов проти України», «Ідалов проти Росії», «Худойоров проти Росії»). Водночас, положення п. 3 ст. 5 Конвенції мають спеціальне призначення, яке полягає у спрямуванні національних органів на вжиття усіх заходів задля визначення оптимального виду, розміру та обсягу гарантії, яка з одного боку, буде достатньою аби запобігти ризику втечі особи або ухилення її від кримінальної відповідальності, а з іншого - забезпечить їй реальну можливість скористатись нею та залишитись на свободі.

Суд, керуючись ч. 4, ч.5 ст.182 КПК України, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, його майнового стану проживання в Золочівській селищній територіальній громаді, які віднесена до територій на яких ведуться бойові дії, враховуючи підстави та обставини, передбачені статями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, суд дійшов переконання про можливість визначення застави у розмірі, який не буде завідомо непомірним для обвинуваченого, та в той же час зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України суд визначає обвинуваченому заставу у розмірі 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що є достатнім розміром застави для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 191, 197, 369-372 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання - відмовити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» строком 60 (шістдесят) днів, до 04 жовтня 2024 року включно.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту затримання, а саме з 17:30 год. 06 серпня 2024 року.

Строк дії ухвали визначити до 04 жовтня 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює сумі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на відповідний депозитний рахунок суду.

У разі внесення застави звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти та покласти на нього наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, де він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за їх наявності).

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на депозитний рахунок Ленінського районного суду міста Полтави має бути наданий уповноваженій службовій особі Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким, до якого по даному кримінальному провадженню застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Полтавського апеляційного суду, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Головуючий: суддя ОСОБА_1