Номер провадження: 11-сс/813/1422/24
Справа № 522/8069/24 1-кс/522/2889/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою представника заявниці ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2024 року,

встановив:

оскарженою ухвалою відмовлено в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_5 (талон-повідомлення Єдиного обліку №10848 від 15.05.2024 року).

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки в поданій заяві ОСОБА_5 фактично висловлює незгоду з діями представників РТЦК, пов`язаними із проведенням мобілізації (щодо її чоловіка ОСОБА_7 ), утім не зазначає конкретних та достатніх відомостей, що можуть свідчити про вчинення будь-якого злочину. Незважаючи на те, що подана ОСОБА_5 до відділу поліції заява названа останньою, як заява, та містить вимогу про реєстрацію злочину, за своїм змістом та суттю вона не є повідомленням про злочин, оскільки не містить достатніх даних про вчинення кримінального правопорушення за викладених заявником обставин.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник заявниці адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати, задовольнити скаргу в повному обсязі, зобов`язати уповноважену посадову особу відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення, у строк передбачений ч.1 ст.214, ст.216 КПК України.

Відповідно до положень ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК України (далі КПК) апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів. При цьому, адвокат ОСОБА_6 подав до апеляційного суду заяву, в якій просить здійснювати апеляційний розгляд без його участі, вимоги заявниці в апеляційній скарзі підтримав в повному обсязі.

Прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 також подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях, ухвалу слідчого судді просить залишити без змін.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої ухвали, судом були створені всі умови для реалізації права учасників провадження на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що останні, будучи повідомленими про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді, не з`явилися, колегія суддів оцінює таку позицію учасників провадження, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Перевіривши доводи апеляційної скарги представника заявниці - адвоката ОСОБА_6 щодо незаконності ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Главою 26 КПК передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Статтями 303, 304 КПК визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, право на оскарження та строк подання скарги.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Так, п.1 ч.1 ст.303 КПК передбачає можливість оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії (ч.1 ст.304 КПК).

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 30.06.2020 року №298).

Згідно з п.1 Глави 2 Розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК.

Аналіз положень КПК України дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення (внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, передбачено положеннями ч.1 ст.214 КПК, а прийняття і реєстрація заяв, передбачено положеннями ч.4 ст.214 КПК).

З оскарженої ухвали та матеріалів судової справи вбачається, що 22.05.2024 року адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноваженої посадової особи відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за заявою ОСОБА_5 від 15.05.2024 року.

У скарзі адвокат просив зобов`язати уповноважених посадових осіб відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області внести до ЄРДР відповідні відомості за заявою ОСОБА_5 від 15.05.2024 року про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до правильної правової кваліфікації.

Зі змісту скарги вбачається, що представник заявниці ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 оскаржує бездіяльність посадових осіб ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 від 15.05.2024 року про скоєння кримінального правопорушення.

Відповідно до оскарженої ухвали, слідчий суддя врахував, що в заяві про вчинення злочину, ОСОБА_5 повідомляла, що 14.05.2024 року її чоловіка ОСОБА_7 було знято працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 з маршрутного автобуса, доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , а в подальшому відправлено до навчального центру. При цьому не враховано наявність у нього релігійних переконань, які не дозволяють застосовувати зброю.

Слідчий суддя дійшов висновку, що в заяві ОСОБА_5 висловлює незгоду із діями представників РТЦК, пов`язаними із проведенням мобілізації, утім не зазначиє конкретних та достатніх відомостей, що можуть свідчить про вчинення злочину.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку стосовно того, що в скарзі представника заявниці ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого не вбачається обставин, які могли б свідчити про вчинення відповідного кримінального правопорушення, в розумінні ч.1 ст.11 КК України.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя в межах доводів щодо певних обставин, які відображені у скарзі представника заявниці, повно і об`єктивно дослідив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 висновків слідчого судді не спростовують, оскільки з огляду на їх лаконічність, фактично зводяться лише до констатування існування незгоди заявниці з прийнятим слідчим суддею рішенням.

Апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про відсутність підстав для задоволення скарги представника заявниці ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду викладеній в постанові від 30 січня 2019 року (справа №818/1526/18), відповідно до якого - у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

За наведених обставин, за результатами перевірки оскарженої ухвали слідчого судді, колегією суддів встановлено, що доводи адвоката про існування факту незаконної бездіяльності посадових осіб ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР, за заявою ОСОБА_5 від 15.05.2024 року, є необґрунтованими та безпідставними.

Слідчим суддею не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 9, 303, 306, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника заявниці ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2024 року, якою відмовлено в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_5 від 15.05.2024 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4