Справа № 487/8396/24
Провадження № 1-кс/487/5248/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2024 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 30001445 від 21 вересня 2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України про арешт майна

встановив:

26.09.2024 прокурорОкружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 30001445 звернулася до слідчого судді з клопотанням, в якому просить накласти арешт з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування на автомобіль 23.09.2024, у ході проведення огляду місця події виявлено та вилучено автомобіль «ЗАЗ 110207», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та на момент огляду місця події фактично перебував у володінні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без місця реєстрації та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , моб. НОМЕР_3 , для подальшого зберігання в стані після дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги клопотання обґрунтовує тим, що вилучене майно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які використовуються як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 170 КПК України нього необхідно накласти арешт.

Прокурор у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, клопотання підтримала, просила про його задоволення.

На підставі ст. 172 КПК України клопотання розглянуто без участі власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ МРУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 30001445 від 21.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Крім того досудовим розслідуванням встановлено, що 20 вересня 2024 року, близько 16.55 год., невстановлений водій автомобіля «ЗАЗ 110207» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по дорозі Т1507 від мікрорайону «Велика Корениха» у бік мікрорайону «Варварівка», в районі зупинки громадського транспорту «Сади 3» допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався у попутному напрямку, після чого зник з місця пригоди.

23.09.2024 вжитими оперативно-розшуковими заходами встановлено місце перебування транспортного засобу учасника ДТП, яка мала місце 20.09.2024 близько 16:55 години на автодорозі Т1507 в районі зупинки громадського транспорту «Сади 3» Великої Коренихою в місті Миколаєві, Миколаївської області. Під час проведення огляду місця події виявлено та вилучено автомобіль «ЗАЗ-110207», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому виявлені механічні пошкодження які характерні для дорожньо-транспортної пригоди, який на праві власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та на момент огляду місця події фактично перебував у володінні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без місця реєстрації та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , моб. НОМЕР_3 , який вилучено для подальшого зберігання в стані після ДТП, оскільки даний транспортний засіб необхідний для подальшого проведення необхідних слідчих (процесуальних) дій та судових експертиз та відповідно до постанови слідчого від 23 вересня 2024 року визнаний речовим доказом та має істотне та доказове значення для встановлення всіх необхідних фактів та обставин у даному провадженні, що займає тривалий час.

У зв`язку з чим у прокурора виникла необхідність в арешті вилученого автомобіля, що на праві приватної власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та на момент огляду місця події фактично перебував у володінні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який є речовим доказам і має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимогами ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так прокурором доведено, що вилучений під час огляду місця події, яка мала місце 23.09.2024, транспортний засіб зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використаний у якості доказу у кримінальному провадженні, а також доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Із урахування викладеного слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль «ЗАЗ 110207», реєстраційний номер НОМЕР_1 з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування ним, вилучений 23.09.2024, у ході проведення огляду місця події, який на праві власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити прокурору Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1