Справа № 370/1485/23
Провадження №1-кп/367/572/2024
УХВАЛА

Іменем України

16 вересня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 00000027 від 23.03.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, уродженця Російської Федерації, військовослужбовця збройних сил Російської Федерації, в/ч НОМЕР_1 з місцем дислокації м. Улан-Уде республіка Бурятія РФ, який має звання єфрейтора, який є старшим навідником 2 батальйону, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2), 36 загальновійськової армії Східного військового округу ЗС РФ; паспорт громадянина РФ серії НОМЕР_2 виданий 14.06.2018 року, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України.

В підготовче судове засідання обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення в газеті загальнодержавної сфери розповсюдження « Урядовий кур`єр », оголошення на офіційному сайті Ірпінського міського суду Київської області та Офісу генерального прокурора.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про здійснення спеціального судового провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , в обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що останній обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України, на неодноразові виклики слідчого не з`являвся, оскільки останній є військовослужбовцем ЗСРФ та перебуває на території РФ або на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим його було оголошено в розшук, тобто притягнути останнього до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, не являється можливим. Таким чином, на думку прокурора, наявні підстави для здійснення спеціального судового провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Захисник в підготовчому судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора, вважала, що не достатньо підстав для здійснення спеціального судового провадження, оскільки обвинувачений не обізнаний щодо здійснення відносно нього кримінального провадження.

Колегія суддів, заслухавши клопотання прокурора, дослідивши письмове клопотання прокурора та додатки до нього, думку захисника, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КПК України, ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження..

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.04.2023 року було надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_7 ..

Також судом встановлено, що про розпочате відносно ОСОБА_7 кримінальне провадження було розміщено оголошення про початок спеціального досудового розслідування, яке опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, зокрема в газеті «Урядовий кур`єр» випуск № 75 від 14.04.2023 року. Крім того, як встатановлено з дослідженої в судовому засіданні відеозапису розмови українського журналіста ОСОБА_7 в телефонному режимі журналістом агенції «Слідство.Інфо» було повідомлено про кримінальне переслідування в Україні.

Також, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 повинно бути відомо про те, що дане кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого судового розгляду у суді, оскільки повістки про його виклик в якості обвинуваченого в підготовчі судові засідання, судом були неодноразово опубліковані в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-порталі Судової влади України, зокрема на інтернет-сайті Ірпінського міського суду Київської області та на офіційній інтернет-сторінці Офісу Генерального прокурора.

Крім того, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 на даний час перебуває у розшуку, який здійснюється працівниками кримінальної поліції ГУНП в АР Крим та м. Севастополі (ОРС "Розшук" № 6609/2023) та до теперішнього часу вказана особа не розшукана.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами статей 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Проте всупереч вказаним норма, Російська Федерація грубо порушуючи свої зобов`язання, встановлені такими міжнародними актами: Статут ООН, відповідно до якого держави-члени повинні розв`язувати будь-які спори мирними засобами та утримуватися у своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування (частини 3 і 4 статті 2); Гельсінський Заключний акт Наради з безпеки та співробітництва в Європі, підписаний 1 серпня 1975 року, відповідно до якого її держави-учасники визнають непорушними кордони всіх держав у Європі та утримуються від будь-яких дій, спрямованих на захоплення частини або всієї території будь-якої держави-учасника (частина 1, розділ III); Меморандум про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, який зафіксував зобов`язання Російської Федерації, Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучених Штатів Америки; Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, ратифікований обома сторонами 14 січня 1998 року, згідно з яким Україна та Російська Федерація відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі поважають територіальну цілісність одна одної і підтверджують непорушність кордонів, що існують між ними (стаття 2), здійснила збройну агресію проти України, супроводжуючи це цинічними і протиправними вимогами щодо зміни конституційного ладу України.

Зокрема Верховна Рада України у заяві «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» затвердженій Постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII, констатувала, що наслідком збройної агресії Російської Федерації проти України, яка розпочалась 20.02.2014, стала нелегітимна воєнна окупація і подальша незаконна анексія території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя - невід`ємної складової державної території України, воєнна окупація значної частини державної території України у Донецькій та Луганській областях. Також згідно тексту вказаної заяви встановлено, що друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (7 квітня 2014 року).

Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації, а також задіяні такі озброєні групи найманців. За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України.

При цьому, представники підконтрольних Російській Федерації незаконних самопроголошених утворень на тимчасово окупованих частинах території України, з метою створення образу законності окупації частини території Донецької області та утвердження вказаної окупації, надання образу легітимності своїй владі, узурпували виконання владних функцій держави.

В результаті чого згідно Постанови Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII, Російську Федерацію визнано державою-агресором.

Листом від 13.10.2022 № 72/11-612/1-81401, МІНІСТЕРСТВО ЗАКОРДОННИХ СПРАВ УКРАЇНИ повідомило, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), після письмового повідомлення російській стороні про рішення української сторони розірвати дипломатичні відносини, встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією, здійсненим у м. Мінську 14 лютого 1992 року, зазначений міжнародний договір припинив свою дію 24 лютого 2022 року.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 являється військовослужбовцем ЗСРФ та знаходиться на території РФ, яка визнана державою-агресором, та переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 223 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Відповідно до ч. 2 ст. 297-1 КПК України, спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258-6, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Згідно з ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Отже, Кримінальним процесуальним кодексом України встановлено перелік правових підстав, за сукупності яких можливе проведення спеціального судового провадження, а саме: обвинувачення у вчиненні певних видів злочинів; оголошення у міждержавний та/або міжнародний розшук; підтвердження того, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, ухилення від явки на судовий виклик (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази); підтвердження того, що обвинувачений переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

У рішенні ЄСПЛ, яке є частиною національного законодавства України - «Меденіца проти Швейцарії» зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією. Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснене відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»).

Враховуючи вищенаведені обставина, а також те, що обвинувачений ОСОБА_9 в підготовче судове засідання не з`явився, хоча в належний спосіб був повідомлений про час та місце його проведення, суд вважає, що є всі правові підстави для проведення спеціального судового провадження, у зв`язку з чим клопотання прокурора є таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, зокрема те, що обвинувачений на виклики суду не з`являється та перебуває у розшуку, а також те, що в матеріалах кримінального провадження достатньо відомостей про те, що ОСОБА_7 належним чином повідомлений про розпочате відносно нього кримінальне провадження, однак на даний час останній перебуває на території держави-агресора, тобто в РФ, переховуючись від органів слідства та суду, тому колегія суддів вважає про наявність всіх підстав для задоволення клопотання прокурора та постановлення ухвали про здійснення спеціального судового провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139, 297-1, 323, 369-372, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження - задовольнити.

Здійснювати спеціальне судове провадження у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000027 від 23.03.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України, призначити до підготовчого судового засідання на 12 листопада 2024 року о 10:15 год., яке здійснювати за правилами ч. 3 ст. 323 КПК України (in absentia).

Опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в газеті центральних органів виконавчої влади України «Урядовий кур`єр» повідомлення про здійснення судом спеціального судового провадження та повістку про виклик обвинуваченого ОСОБА_7 в судове засідання до Ірпінського міського суду Київської області 12 листопада 2024 року о 10:15 год., та розмістити дану інформацію на сайті «Судової влади України», та Офісу генерального прокурора.

Вручити копію цієї ухвали захиснику негайно після її оголошення.

В підготовче судове засідання викликати прокурора, захисника, потерпілу та обвинуваченого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3