28.08.2024 Справа № 756/266/24
Унікальний № 756/266/24
Провадження № 1-кп/756/938/24
УХВАЛА

Іменем України

28 серпня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

провівши підготовче засідання у кримінальному провадженні № 0002689 від 21.07.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, одруженого, ФОП, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

10.01.2024 року до суду надійшло вказане кримінальне провадження.

Прокурор в судовому засіданні висловив думку про наявність підстав для призначення судового розгляду у відкритому судовому засіданні, клопотань не заявив.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у виді застави на домашній арешт в нічний період доби. Клопотання обґрунтоване тим, що обвинувачений виконує належним чином свої процесуальні обов`язки, має міцні соціальні зв`язки та постійну роботу. На його утриманні знаходиться дід ОСОБА_6 1936 р.н., який проживає разом з обвинуваченим. Також вказує, що ризики, з моменту застосування такого запобіжного заходу, значно зменшились, обов`язки по заставі не продовжувались.

Прокурор заперечив проти вказаного клопотання, оскільки вважає визначений запобіжний захід достатнім для гарантування виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, підстави для зміни запобіжного заходу - відсутні.

Дослідивши доводи клопотання і аргументи учасників справи, на переконання суду, вказане клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України, у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Статтею 203 КПК України передбачено, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді від 23.07.2023 р. до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також установлено йому розмір застави 214720,00 грн. Вказано, що ухвала в частині тримання під вартою діє до 18.09.2023 р.

24.07.2023 року ОСОБА_7 внесла суму застави за обвинуваченого.

Судом встановлено, що в ухвалі слідчого судді не встановлено строк дії застави як запобіжного заходу, а встановлено лише строк дії ухвали в частині тримання під вартою, що відповідає вимогам статей 196, 197 КПК України.

Також, закінчення покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку із застосуванням застави, не свідчить про припинення такого запобіжного заходу, оскільки відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України, не з`явлення обвинуваченого за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомлення про причини своєї неявки, є самостійною підставою для звернення застави в дохід держави.

Крім того, суд не позбавлений права вирішити питання про повернення застави під час ухвалення вироку у справі.

Суд зазначає, що захисником не доведено підстав для зміни запобіжного заходу із застави на нічний домашній арешт, справа судом не розглянута, встановлені при застосуванні застави ризики не зменшились і не втратили актуальності.

Так, обвинувачений має постійний дохід, і доказів того, що матеріальний стан обвинуваченого істотно погіршився та критично вимагає повернення застави, суду не надано. Наявність у обвинуваченого на утриманні родича не є підставою для зміни застави на інший запобіжний захід, з урахуванням наявності в обвинуваченого можливості працювати, та відсутності доказів матеріального навантаження, пов`язаного з утриманням. Те, що обвинувачений виконує свої процесуальні обов`язки не може саме по собі бути підставою для зміни запобіжного заходу, а навпаки свідчить про достатність і дієвість застави.

Заявлені захисником у клопотанні свідки, судом не допитувались, оскільки їх явку, з урахуванням встановлених законом скорочених строків розгляду такого клопотання, сторона захисту у засідання не забезпечила.

Крім того, захисник, в інтересах гр. ОСОБА_7 , заявив клопотання про скасування арешту з автомобіля марки HYUNDAI д.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_7 .

Клопотання обґрунтоване тим, що на вказаний автомобіль ухвалою слідчого судді від 27.07.2023 року було накладено арешту з метою збереження речових доказів. Водночас, під час досудового розслідування з автомобіля не було вилучено жодних речових доказів або слідів кримінального правопорушення. Тому, просить скасувати арешт і повернути автомобіль власнику.

Прокурор заперечив проти вказаного клопотання, оскільки законом передбачено застосування конфіскації у разі визнання його винуватим і призначення покарання. Однак, прокурор визнав, що ніяких речових доказів або слідів кримінального правопорушення з автомобіля не вилучалось.

Вислухавши клопотання представника, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання виходячи із такого.

Згідно зі ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п. 7 ч. 2, ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходами із забезпечення кримінального провадження є, зокрема арешт майна.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обґрунтовано.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, втручання у право на мирне володіння майном повинне відповідати певним критеріям: воно повинне відповідати принципу законності і переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є достатньо пропорційними меті, яку намагаються реалізувати (Beyeler v. Italy [ВП], §§ 108-114).

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 27.07.2023 року було накладено арешт на автомобіль марки HYUNDAI д.н. НОМЕР_1 , із забороною користування і розпорядження, і яким користувався ОСОБА_3 , з метою збереження його, як речового доказу.

Автомобіль марки HYUNDAI SONATA д.н. НОМЕР_1 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_7 з 08.06.2022 року.

Суд зазначає, що на початкових стадіях досудового розслідування накладення арешту на майно може бути дійсно виправданим тим, що під час досудового розслідування необхідно оглянути і дослідити відповідні речі, визначитись із їх доказовим значенням.

Водночас, зі спливом часу в застосуванні арешту майна може відпасти потреба, незважаючи навіть на існування відповідного кримінального провадження, у зв`язку з чим втручання у право власності осіб перестає бути пропорційним завданням кримінального провадження.

При розгляді цього клопотання судом встановлено, і визнано прокурором, що арештований автомобіль фактично не містить ніяких слідів кримінального правопорушення, жодні речові докази або заборонені предмети з автомобіля не вилучались.

Суд відхиляє доводи прокурора про можливість призначення обвинуваченому у разі визнання його винуватим, конфіскації, як підставу для подальшого збереження арешту майна, оскільки керуючись принципом законності суд виходить із наявності тих конкретних підстав і мети, для досягнення яких такий арешт було накладено.

Так, під час досудового розслідування арешт на вказаний автомобіль було накладено за клопотанням прокурора саме для збереження речових доказів, а не для забезпечення конфіскації майна. Крім того, автомобіль зареєстровано на праві власності за іншою особою, а не за обвинуваченим.

Враховуючи, що прокурор не навів будь-яких конкретних обставин та доказів на спростування доводів, викладених у клопотанні, більш того судом встановлено, що таке майно не має доказового значення у цій справі, то, з урахуванням тривалості арешту майна, на даний час відсутні достатні підстави, які би виправдовували подальше обмеження права власності.

Обвинувачений і захисник не висловили заперечень щодо призначення справи до розгляду, інших клопотань по суті справи не заявили.

Перешкоди для призначення судового розгляду вказаного кримінального провадження відсутні, так як справа підсудна цьому суду, угоди не укладалися, підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 2 ст. 314 КПК, або повернення обвинувального акту прокурору, немає.

На підставі ч. 4 ст. 315 КПК України, в підготовчому засіданні суд роз`яснив обвинуваченому право на розгляд справи у колегіальному складі трьох професійних суддів, таким правом обвинувачений не скористався.

Керуючись ст.ст. 174, 182, 314-317, 369-372, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту з майна - задовольнити.

Скасувати арешт з автомобіля марки HYUNDAI д.н. НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 27.07.2023 року, та передати автомобіль на відповідальне зберігання власнику - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України у відкритому судовому засіданні о 15 год. 00 хв. 05 вересня 2024 року в залі судових засідань Оболонського районного суду міста Києва.

Судовий розгляд кримінального провадження провести суддею одноособово.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1