Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1654/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/729/24
Категорія ч.4 ст.407 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №278/1654/19 за апеляційною скаргою заступника керівника Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 13.06.2024 відносно

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 12 березня 2015 року ОСОБА_6 призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2015 №59 ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу вказаної частини та призначено на посаду курсанта 3 навчальної роти 3 навчального батальйону з підготовки військовослужбовців за призовом під час мобілізації на особливий період. Надалі обвинуваченого призначено на посаду кулеметника 2 навчального взводу 4 навчальної роти 1 навчального батальйону вказаної частини.

Сьомого травня 2015 року близько 06 години, ОСОБА_6 , у порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1-2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2015 №59, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, в умовах особливого періоду, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд до 13.06.2019, коли самостійно прибув до Турійського районного військового комісаріату Волинської області.

Під час відсутності у військовій частині ОСОБА_6 обов`язки військової служби за посадою не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби, до лікувальних закладів, органів місцевого самоврядування та військового управління з приводу подальшого проходження військової служби не звертався.

Стороною обвинувачення такі дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, просить вирок суду змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині рішення про застосування ст. 75 КК України, викласти вирок в частині застосування ст.75 КК України в редакції: на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він упродовж іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення. В решті вирок залишити без змін. При цьому, зазначає, що законодавець навмисно застосовав в ст.75 КК України саме визначення «кримінальне правопорушення». Однак, з оскаржуваного вироку вбачається, що суд, застосовуючи положення ст.75 КК України та звільняючи ОСОБА_6 від призначеного покарання, визначив умовою для такого звільнення - невчинення обвинуваченим протягом іспитового строку нового злочину, тим самим застосував закон, який не підлягає застосуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.4 ст.407 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.

У відповідності до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановив апеляційний суд за результатами апеляційної перевірки оскаржуваного вироку, судом першої інстанції ці вимоги кримінального процесуального законодавства не дотримані в повній мірі.

Згідно оскаржуваного рішення, судом першої інстанції визнано винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

При цьому, згідно змісту ч.3 ст.75 КК України, у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Як слушно зазначає прокурор, з аналізу положень ст.12 КК України вбачається, що поняття «кримінальне правопорушення» є ширшим за поняття «злочин», оскільки включає в себе також і «кримінальні проступки», у зв`язку з чим можна дійти висновку, що законодавець навмисно застосовує в ст.75 КК України саме визначення «кримінальне правопорушення» з метою забезпечення належної посткримінальної поведінки засуджених та запобігання вчиненню ними нових кримінально караних протиправних діянь.

Тобто, суд першої інстанції, застосовуючи положення ст.75 КК України та звільняючи ОСОБА_7 від призначеного покарання у виді 4 років позбавлення волі, визначивши умовою для такого звільнення - невчинення обвинуваченим протягом іспитового строку нового злочину, допустився помилки, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни вироку у цій частині.

В решті вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 - задовольнити.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 13.06.2024 відносно ОСОБА_6 в частині застосування ст.75 КК України - змінити.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він упродовж іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :