У Х В А Л А

Іменем України

30 вересня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 та

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ообвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Ужгорродського міськрайонного суду від 13 листопада 2019 року у справі про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, щодо ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ :

Вироком Ужородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання призначеного за цей злочин, частково зараховано покарання за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2017 року й остаточно обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки два місяці.

Початок строку відбування покарання рахувати відповідно до вироку Ужгородського міськрайонного суду від 10 листопада 2017 року (справа №308/2115/17).

Судові витрати по справі за проведення товарознавчої експертизи в сумі 439,80 грн. стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.

Речові докази: мобільний телефон марки «FSUS ZENFONE ZC451CG», який передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 - залишено останній.

Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

27.07.2016, приблизно о 20:00 годині, обвинувачений ОСОБА_9 , знаходячись по АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном та незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав із лавки мобільний телефон марки «FSUS ZENFONE ZC451CG», який належав потерпілій ОСОБА_8 , чим спричинив їй матеріальні збитки на суму 1000,80 гривень.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази надання прокурору, який здійснював процесуальне керівництво, повноважень процесуального керівника у цьому провадженні до 04.07.2017, а у слідчих - досудове розслідування у кримінальному провадженні (на думку обвинуваченого таких повноважень не було). Також зазначає, що при призначенні покарання суд безпідставно послався на вирок Ужгородського міськрайонного суду від 10.11.2017 у справі № 308/2115/17, як доказ судимості ОСОБА_11 , так як прокурором суду надано незасвідчену копію цього вироку, так як такий вирок відсутній у матеріалах досудового розслідування і у реєстрі матеріалів досудового розслідування. Стверджує, що судом не враховано того, що в потерпілої немає претензій морального і матеріального характеру до обвинуваченого. Вказує і на те, що суд мав зарахувати строк попереднього ув?язнення ОСОБА_11 у строк відбування покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 10.11.2017 у справі №308/2115/17 з розрахунку 1 день попереднього ув?язнення за 2 дні позбавлення волі, а саме: 8 місяців і 24 дні. Просить вирок Ужгородського місьрайонного суду від 13.11.2019 змінити, визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин не більше 4 годин на день і на підставі ч. 1 ст. 70 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, а на підставі ч. 4 ст. 70 КК України у строк відбування покарання зарахувати покарання, відбуте частково за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 10.11.2017 у справі №308/2115/17 у період з 31.07.2017 до 11.12.2017 з розрахунку 1 день попереднього ув?язнення за 2 дні позбавлення волі, а саме: 8 місяців і 24 дні, а з 12.12.2017 - зарахувати покарання, відбуте частково.

21.11.2022 року адвокат ОСОБА_6 подав зміни та доповнення до апеляційної скарги. Вказує, що не всі додатки були прикріплені програмою «Електронний суд», просить оскаржуваний вирок скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

До початку апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, яким крадіжки на суму до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав подане клопотання та просив задовольнити його клопотання, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання та вважав можливим закрити кримінальне провадження на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, дослідивши матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статті 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом169.1.1 пунктом 169.1 статті 169розділуIVцьогоКодексудля відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 185 КК України, ОСОБА_7 вчинив 27 липня 2016 року, та його діями потерпілій ОСОБА_8 було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 1000 гривень 80 копійок.

Станом на 01 січня 2016 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1330 грн., а отже саме від цієї суми слід відштовхуватися як від умови для настання кримінальної відповідальності.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтею 185 КК України, становив 1330 грн. (665*2).

Як слідує з вироку суду, діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_8 у розмірі 1000 гривень 80 копійок.

Положеннями частиною 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в частині 1 статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_7 майна становила 1000 гривень 80 копійок, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 1330 грн, суд апеляційної інстанції вважає, що, з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Враховуючи, що відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ сума викраденого, з якої настає кримінальна відповідальність за злочини щодо права власності - збільшилася, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження за пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, та проти такого закриття не заперечували учасники провадження.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.11.2019 скасуванню, а кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України - закриттю, на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України.

Керуючись статтями 284, 404, 405, 407, 419 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України, на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України - закрити, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: