Справа № 750/638/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/695/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

17 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

їх захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 152 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, з незакінченою вищою освітою, який не працював, раніше не судимий, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_2 , громадянину України, з базовою освітою, неодружений, не працював, раніше судимому за розбійний напад, продовжені строки тримання під вартою до 05 вересня 2024 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що ризики, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який суд не встановив. Разом з тим, дослідивши надані стороною захисту документи, суд вважав за можливе визначити обом обвинуваченим альтернативний запобіжний захід у виді застави в сумі 545 040 гривень.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду в частині продовження ОСОБА_6 строків тримання під вартою скасувати, постановити, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, задовольнити клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід. У разі залишення ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 без змін зменшити розмір застави до мінімального розміру, встановленого п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Аргументує тим, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 184 КПК України. При цьому, стороні обвинувачення не вдалося довести наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в той час, як суд у своїй ухвалі не зазначив, які саме ризики існують та не зменшилися на даний час і не дають підстав для зміни її підзахисному запобіжного заходу та якими доказами вони підтверджуються.

Тяжкість злочину, на яку посилається прокурор, хоча і є необхідною умовою для законності тримання під вартою, але наявність лише цієї умови є недостатнім обґрунтуванням необхідності продовження строку тримання під вартою, а тому саме по собі посилання на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 не заслуговує на увагу. Не погоджується з вказівкою суду на те, що у ОСОБА_6 відсутнє джерело постійного прибутку та що він не працює, оскільки з 04 липня 2023 року він перебуває під вартою.

Твердження про можливість обвинуваченого впливати на свідків не може бути прийняте до уваги з тих підстав, що відсутня вказівка на яких саме свідків може впливати ОСОБА_6 .

Переконана, що судом не були виконані вимоги до ч. 1 ст. 196 КПК України, якими визначено, що в ухвалі про застосування запобіжного заходу суд зазначає обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини. В ухвалі взагалі не вказано, які саме ризики існують та якими доказами підтверджується їх існування.

Зважаючи на невідповідність форми та змісту клопотання нормам кримінального процесуального законодавства, недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відсутність обґрунтування неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд мав відмовити в продовженні строку тримання ОСОБА_6 під вартою.

Звертає увагу на дані, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, має сталі соціальні зв`язки, проживає з матір`ю, відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_1 був залучений до виконання завдань із оборони держави в період уведення воєнного стану в Україні, за що був нагороджений подякою голови Чернігівської обласної державної адміністрації. На даний час досудове розслідування завершене, всі докази зібрані та справа перебуває на розгляді в суді. Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 вказав, що ОСОБА_6 до затримання характеризувався позитивно, завжди та у всьому допомагав, нічого поганого він про нього сказати не може.

Допитаний в якості свідка ФОП ОСОБА_12 показав, що готовий надати роботу ОСОБА_6 із посадовим окладом від 8 000 до 10 000 гривень та поручитися за нього.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду в частині продовження ОСОБА_7 строків тримання під вартою скасувати, постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити. У випадку, якщо суд дійде висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу, змінити обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який (особиста порука, домашній арешт, особисте зобов`язання). Змінити ОСОБА_7 визначений розмір застави, встановивши її в мінімальному розмірі, передбаченому в п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Під час розгляду клопотання прокурора норми кримінального процесуального законодавства, якими регулюються питання щодо обрання запобіжного заходу, та практика Європейського суду по правам людини місцевим судом дотримані не були.

При внесенні відповідного клопотання прокурором на підтвердження тверджень та обставин щодо наявності заявлених ризиків належних та допустимих доказів суду надано не було.

Приймаючи оскаржуване рішення, порушуючи принцип рівності сторін, суд без наявності будь-яких даних та обставин не обґрунтовуючи прийняте рішення, в тому числі щодо наявності заявлених прокурором ризиків, не з`ясувавши законної мети та необхідності продовження запобіжного заходу, належним чином не мотивував, чому взяв до уваги вищенаведені доводи прокурора та не вказав, які саме докази чи дані підтверджують існування заявлених ризиків, а доводи сторони захисту щодо їх відсутності відкинув.

Суд не вказав сукупністю яких саме обставин або матеріалів кримінального провадження підтверджується наявність заявлених ризиків, не розкривши їх суть, чим порушив право ОСОБА_7 на захист, що не є юристом за фахом, тим самим позбавивши його можливості оскаржити рішення з огляду на його не зрозумілість.

Не врахував стадію судового розгляду, відповідно до якої частина доказів судом досліджена, особу обвинуваченого, його молодий вік, наявність постійного місця проживання, тісних соціальних зв`язків, при тому, що його батько є військовослужбовцем Збройних Сил України, а мати волонтер, їй присвоєно звання «мати героїня», в нього є брати та сестри, він виключно позитивно характеризується, що спростовує наявність попередньо заявлених стороною обвинувачення ризиків.

Не врахувавши вказані характеризуючі дані, з посиланням на докази та/або обставини кримінального провадження, обмежившись формальною «відпискою» не зазначив переконливі підстави неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Крім того, при визначенні розміру застави суд не врахував сімейний стан обвинуваченого, що походить з багатодітної родини, відсутність у нього та членів його сім`ї зазначених фінансових ресурсів, що надавали б змогу внести визначений судом розмір застави, що свідчить про необґрунтованість визначеного розміру застави в сумі 545 040 грн., який для обвинуваченого є завідомо не підйомним та позбавляє його та членів сім`ї можливості її внесення.

Також, суд не врахував істотну обставину, встановлену під час судового розгляду, а саме те, що підозрюваний був затриманий 04 липня 2023 року в порядку ст. 615 КПК України під час проведення обшуку в будинку АДРЕСА_2 , після оголошеної в ході його проведення підозри за ч. 4 ст. 189 КК України. Тобто, фактично до оголошення підозри ОСОБА_7 вільно пересувався в межах та поза межами названого домоволодіння і у випадку, коли б вважав себе винним або причетним до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, мав реальну можливість покинути місце обшуку, але цього не вчинив, що додатково підтверджує необґрунтованість оголошеної підозри та відсутність заявлених стороною ризиків.

Судом не було вирішене клопотання Громадської організації «Чернігівський центр адаптації бездомних та безпритульних» про визначення ОСОБА_7 такого виду запобіжного заходу, як особиста порука.

Відмова суду в застосуванні до ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, без обґрунтування наведених висновків з посиланням на відповідні докази побудована на припущеннях, а тому є необґрунтованою та суперечить положенням ст.ст. 17, 370, 372 КПК України та носить виключно формальний характер.

Сама по собі тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, за умови необґрунтованості пред`явленої підозри за ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 152 КК України, без обґрунтування та доведення ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, не може бути підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та їх захисників, які підтримали доводи поданих апеляційний скарг та наполягали на скасуванні ухвали суду, як такої, що винесена з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та порушує права обвинувачених, наполягали на зменшенні розміру визначеної суми застави у разі, якщо суд дійде про обґрунтованість поданого клопотання щодо продовження строку тримання під вартою, прокурора, який заперечив проти доводів сторони захисту, звертав увагу, що у справі семеро обвинувачених, серед яких тільки троє, які обвинувачуються у вчинені зґвалтування групою осіб, усім тьом обвинуваченим визначений розмір застави, з урахуванням часу, що минув від дня взяття їх під варту, стадії судового розгляду, одним із обвинувачених у зґвалтуванні, внесена визначена судом сума застави, а тому суд урахував доводи сторони захисту і визначив альтернативний запобіжний захід, розмір якого в достатній мірі гарантуватиме процесуальну поведінку обвинувачених, пояснення голови громадської організації ОСОБА_13 , який готовий взяти на себе контроль за процесуальною поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 , дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги захисників залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбуватиметься перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

До того ж, у разі незгоди з оголошеною підозрою, сторона захисту мала можливість оскаржити її під час досудового розслідування, адже це питання врегульовано чинним кримінальним процесуальним законодавством. Однак, таким своїм правом ні підозрювані на той час, ні їх захисники не скористались, у зв`язку з чим питання обґрунтованості та доведеності підозри є предметом судового розгляду і не може бути розглянуто на даній стадії апеляційного розгляду, як помилково вважають апелянти.

Отже, під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою суд не мав досліджувати або ж з`ясовувати питання, якими доказами підтверджується пред`явлена ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підозра, при тому, що на аналогічні доводи сторони захисту суд апеляційної інстанції вже надавав відповіді.

Більш того, на стадії судового розгляду, при вирішенні питання щодо продовження строку раніше обраного запобіжного заходу, кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом». Ці питання є предметом самого судового розгляду та всім наданим доказам має бути надана оцінка в остаточному судовому рішенні за результатами такого розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує виключно наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як убачається з матеріалів судового провадження, окрім інших, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, пов`язаних із застосуванням насильства, вчинених за попередньою змовою групою осіб, за які в разі визнання винуватими їм загрожує покарання до дванадцяти років позбавлення волі, в тому числі й з конфіскацією майна, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчинених обвинуваченими кримінально-карних діянь, та вказує, що розуміючи тяжкість покарання вони можуть ухилитися від суду, навіть не зважаючи на наявність постійного місця проживання, батьків та рідних, тобто міцних соціальних зв`язків, на наявності яких наголошують обидва захисники.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно зазначив в ухвалі, що вказані прокурором ризики не зменшились в достатній для зміни запобіжного заходу мірі та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою, і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на більш м`який, як на цьому наполягають захисники в тому числі не було встановлено підстав для обрання такого запобіжного заходу, як особиста порука.

Крім того, колегія суддів звертає увагу сторони захисту на те, що судовий розгляд не завершений з об`єктивних причин, не допитані учасники кримінального провадження, в тому числі й свідки, не досліджені докази, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту. Саме після дослідження всіх обставин та доказів у кримінальному провадженні може бути вирішене питання щодо обґрунтованості та допустимості доказів кожної зі сторін у кримінальному провадженні, надано їм оцінку та прийнято рішення про обставини, які вони доводять чи навпаки спростовують обвинувачення.

Вказуючи на те, що обвинувачені безпідставно тримаються під вартою, захисники та самі обвинувачені залишили поза увагою ту обставину, що наявність вказаних прокурором ризиків була підтверджена під час обрання міри запобіжного заходу в ході досудового розслідування, нових ризиків, які б потребували підтвердження, стороною обвинувачення заявлено не було.

Стороною захисту не наведено жодної обставини, з підтвердженням її відповідними доказами, яка б свідчила, що раніше встановлені ризики неналежної процесуальної поведінки обвинувачених зменшились за час перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, або зникли. Не наведено нових обставин, які б вказували на те, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обох обвинувачених.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами та даними про особу підозрюваного/обвинуваченого збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, належне обґрунтування доцільності продовження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Враховуючи тривалість судового розгляду, а також надані стороною захисту відомості щодо можливості працевлаштування обвинувачених, лист Громадської організації «Чернігівський центр соціальної адаптації бездомних та безпритульних», показання допитаного в судовому засіданні свідка, запроваджені обмеження щодо виїзду чоловіків за кордон через оголошений в країні воєнний стан, суд прийшов до висновку, що встановлені та доведені раніше ризики зменшились в тій мірі, що для ОСОБА_7 та ОСОБА_6 можливе визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Колегія суддів не може погодитись з доводами сторони захисту про те, що визначаючи розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, суд прийшов до невірного висновку про визначення її розміру хоча й в межах, визначених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, але не в мінімальних, як про це просили захисник, через їх безпідставність та необґрунтованість.

Так, згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 3 частини 5 статті 182 КПК України, передбачено, що розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину - від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини неодноразово висловлювалася думка про те, що розмір застави повинен встановлюватися головною мірою з урахуванням особи підсудного, належної йому власності, його стосунків з поручителями, іншими словами - з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (Неймайстер проти Австрії, рішення від 27.06.1968 р.; Гафа проти Мальти, рішення від 22.05.2018).

При цьому, 13 січня 2022 року Європейський Суд ухвалив рішення в справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15), у якому зазначив, що застава має на меті передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

Колегія суддів звертає увагу на наявність обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, відомості про особу обвинувачених, їх вік, соціальний статус в суспільстві, а також тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких вони обвинувачуються.

На даному етапі судового розгляду, колегія суддів погоджується з рішенням суду про те, що розмір застави в сумі 545 040 гривень, буде співмірним та пропорційним щодо конкретної особи, необхідним і достатнім для забезпечення виконання обвинуваченими, покладених на них обов`язків та досягненню завдань кримінального провадження. Визначений судом розмір застави здатен досягти цієї мети та зможе запобігти підтвердженим ризикам та об`єктивно встановленим у кримінальному провадженні даним.

Запропонований захисником мінімальний визначений законодавцем розмір застави не буде дієвим та не зможе утримати ОСОБА_14 та ОСОБА_7 від не процесуальної поведінки, не забезпечить дотримання ними обов`язків у разі звільнення, як намагаються довести захисники.

Пояснення ОСОБА_13 , голови громадської організації «Чернігівський центр адаптації бездомних та безпритульних», який підтримав клопотання про передачу обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки, задоволенню не підлягає, з огляду минулої судимості обвинуваченого за розбій і характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, у груповому зґвалтуванні та груповому вимаганні.

Репутація ОСОБА_7 виключає можливості громадської організації контролювати його поведінку і відсутні гарантії, що він не буде ухилятися від явки до суду, не чинитиме тиску на свідків, які не допитані, та потерпілих.

Посилання захисника адвоката ОСОБА_9 на те, що його підзахисний був затриманий 04 липня 2023 року під час обшуку, який проводився за місцем проживання, мав реальну можливість покинути місце обшуку, чого не зробив, не свідчить про те, що ОСОБА_7 буде дотримуватися належної процесуальної поведінки, з огляду на його молодий вік, відсутність роботи і контролю за своїми вчинками.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 липня 2024 року про продовження обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 152 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17