Справа 357/9508/18 Головуюча в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/4058/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

08 серпня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 (в режимі

відеоконференцзв`язку),

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0004136 від 06.08.2017 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2024 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років;

цивільний позов ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Відповідно до вироку, ОСОБА_9 05 серпня 2017 року спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, приблизно о 23 год 51 хв., перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_10 , який є батьком ОСОБА_11 , у якого, за словами ОСОБА_9 , були перед ним боргові зобов`язання у розмірі 6000 доларів США, умисно нанесли ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння. Зокрема, ОСОБА_9 умисно наніс не менше шести ударів ногами в праву частину голови та тулубу потерпілого, спричинивши тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, умисно нанесла не менше п`яти ударів руками та ногами в ліву частину голови та тулубу останнього, спричинивши тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та є небезпечними для життя. Після вказаних спільних умисних злочинних дій, ОСОБА_9 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, зникли з місця вчинення кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі захисника вказано на незаконність вироку зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та неповнотою судового розгляду. Вказав на недопустимість судово-медичної експертизи від 23.11.2017 року як належного доказу, в якому встановлено перелік та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 . Зокрема, надана слідчим медична документація не була отримана законним шляхом, оскільки в кримінальному провадженні відсутній протокол, акт, розписка або супровідний лист, які б легалізували появу медичних карток, а у кримінальному провадженні відсутня сама медична картка, яка була скопійована. Крім того, учасники судового розгляду не ознайомлені з нею в порядку, встановленому ст. 290 КПК України. Крім того, захисник зазначив, що для спростування висновку експерта вказана на рецензію відповідного спеціаліста, яка підтверджує сумніви захисника щодо правильності експертизи від 23.11.2017. Зокрема, рецензією встановлено категоричну відсутність у потерпілого ОСОБА_10 симптоматики, яка б вказувала на наявність забою головного мозку будь-якого ступеню, так само як і ознак переломів кісток голови і субарахноїдального крововиливу. Також встановлено, що атрофія диску зорового нерву лівого ока, яку було діагностовано експертизою від 23.11.2017, виникла задовго до 06.08.2017. На думку захисника, без призначення та проведення повторної колегіальної комплексної судово-медичної експертизи у цьому кримінальному провадженні неможливо встановити, які тілесні ушкодження об`єктивно утворилися у потерпілого ОСОБА_10 під час конфлікту, що відбувся між ним та обвинуваченими. Крім того, суд, оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_12 , зробив висновок про те, що вони є належними та отриманими в законний спосіб й підтверджують обставини, що підлягають доказуванню. Однак, судом проігноровано той факт, що окремі тези потерпілого категорично суперечать іншим доказам, включаючи об`єктивно встановлені факти, а також показання його дружини. Також, потерпілий ОСОБА_10 повідомив суду, що він під час побиття втратив свідомість і прийшов до тями лише у лікарні на третій день. Однак, встановлено, що він особисто подавав заяву працівникам поліції про злочин, а ще через півтори години спілкувався з медичними працівниками на місці події. Більш того, у нейрохірургічному відділі лікарні при його огляді у нього описана ясна свідомість і шкала коми Глазго становила 15 балів. Такі симптоми не відповідають загальноприйнятим медичним стандартам, оскільки для визначення черепно-мозкової травми використовується показник ШКГ 8 і менше балів, а наявність ясної свідомості виключає можливість такого діагнозу. Крім того, місцевий суд оцінюючи заяву про вчинення злочину потерпілого ОСОБА_10 подану безпосередньо після інциденту, звернув увагу лише на формальну сторону, а саме, що заява відібрана законним способом. Однак, суд не врахував те, що вже сам факт подання цієї заяви відразу після події спростовує будь-які прямі чи побічні докази про отримання потерпілим того комплексу тяжких тілесних ушкоджень, які вказані у медичній документації. Крім тог, суд, оцінюючи рапорт чергового Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області про обставини прийняття повідомлення про подію від ОСОБА_13 , зробив висновок, що показання останньої надані під час допиту в судовому засіданні, знайшли своє підтвердження. Однак, захисник не погоджується із таким висновком суду, оскільки сам факт звернення особи до поліції не гарантує, що повідомлена нею інформація відповідає дійсності, а сама вона діяла добросовісно. Окрім того, судом неправильно оцінено що обвинувачений ОСОБА_9 сплатив потерпілому грошові кошти у розмірі 150 000 грн. та вибачився перед ним. При цьому судом проігноровано пояснення самого обвинуваченого ОСОБА_9 , який вказав, що грошові кошти були сплачені виключно під дією обіцянки з боку потерпілої сторони, що в разі сплати грошових коштів, суд його звільнить від покарання з випробуванням. Також, обвинувачений просив вибачення у потерпілого через те, що вдерся до нього у двір посеред ночі без попередження. Просив вирок скасувати та призначити новий розгляд у суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі обвинуваченого наведено аналогічні доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконність вироку у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та неповнотою судового розгляду. Просив вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого та його захисника, які подані апеляційні скарги підтримали,підтвердили доводи викладені у них та просив їх задовольнити;

представника потерпілого, який заперечував проти задоволення обох апеляційних скарг, доводи цих скарг вважав необґрунтованими, просив відмовити у задоволенні обох апеляційних скарг, а вирок залишити без зміни;

прокурора, який заперечував проти задоволення обох апеляційний скарг у зв`язку з їх необґрунтованістю, просив відмовити у задоволенні цих скарг, а вирок залишити без задоволення;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення обох апеляційних скарг з огляду на таке.

Відповідно до п. п. 1, 2 і 3 ч. 1 ст. 409 КПК України неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставами для скасування вироку при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів за результатами апеляційного розгляду дійшла до висновку, що у ході судового розгляду не були досліджені обставини, з`ясування яких мало значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого вироку. Так, судом першої інстанції визнано доведеним те, що внаслідок побиття потерпілому ОСОБА_10 були завдані тяжкі тілесні ушкодження, в тому числі і у вигляді перелому скроневої кістки справа, перелому лобної кістки зліва з поширенням ліній переломів на основу черепа на етноїдальну кістку зліва, перелому дуги виличної кістки зліва, епідурального та субдурального крововиливів в середній черепній ямці зліва, забою головного мозку. Доказами, яким доводиться наявність у потерпілого зазначених тілесних ушкоджень суд першої інстанції визнав показання потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_13 , та висновки судово-медичних експертів №551/д від 23.11.2017 року, № 712/д від 19.12.2017 року, № 714/д від 19.12.2017 року, № 99/д від 20.02.2018 року та № 100/д від 20.02.2018 року. Між тим, у ході судового розгляду не було із достатньою повнотою встановлені обставини проведення цих експертиз, об`єкти судово-медичного дослідження, процесуальні шляхи отримання слідчим, а потім і експертом цих об`єктів на дослідження. Належної оцінки цим обставинам у вироку не надано, та допущено неправильне тлумачення положень КПК України, яке суперечить їх змісту.

Як встановлено у ході апеляційного розгляду, висновок № 551/д від 23.11.2017 року, яким у потерпілого ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження та встановлена ступінь їх тяжкості, експертом зроблений на підставі дослідженої медичної документації потерпілого ОСОБА_10 . Між тим, як у ході судового розгляду в суді першої інстанції, так і у ході апеляційного розгляду не було встановленого правового механізму отримання слідчим цієї медичної документації, а ті дані, які надані стороною обвинувачення містять істотні суперечності. Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять жодних даних, як про витребування слідчим цієї документації у медичного закладу (листів, запитів тощо) чи отримання її у інший процесуальний спосіб (зокрема в порядку Глави 15 КПК України), так і про надання її експерту. Щодо пояснень потерпілого про надання ним медичної документації із Київської обласної клінічної лікарні, то матеріали кримінального провадження також не містять будь-яких даних про те, що така медична документація надавалась слідчому. Ці обставини у їх сукупності та у поєднанні із тим, що указана меддокументація не була предметом вивчення як слідчим так і стороною захисту самі по собі можуть ставити під сумнів достовірність висновку про наявність та ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 , а тому вони повинні були із особливою ретельність досліджені у ході судового розгляду. Не з`ясування цих обставин безумовно указує на допущену неповноту судового розгляду.

При цьому колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на те, що потерпілий ОСОБА_10 є стороною кримінального провадження, а тому має право надавати докази слідчому не ґрунтуються на вимогах закону і не спростовують виявлену неповноту судового розгляду. Так, відповідно до п.19 ч.1 ст.3, ст. 338 і ст. 340 КПК України потерпілий у даному кримінальному провадженні не набув статусу сторони кримінального провадження, а тому збирання доказів ним можливе лише в порядку ч.2 ст. 93 КПК України, якою не передбачено надання експерту будь-яких даних для проведення експертного дослідження без надання цих даних представнику сторони обвинувачення чи повідомлення про це представника сторони обвинувачення, зокрема слідчого. Доказів про те, що медична документація потерпілим надавалась слідчому, а ним в порядку, передбаченому КПК України, надавалась експерту матеріали кримінального провадження не містять. Тобто, колегія суддів повторно констатує те, що матеріали справи не містять жодних даних про законні процесуальні шляхи надходження до експерта цієї меддокументації, що є однією із ознак допущеної неповноти судового розгляду.

Наявність такої неповноти ставить під сумнів достовірність висновку експерта про наявність та ступінь тяжкості виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень. Підтвердженням такого сумніву є також встановлені фактичні обставини виявлення поліцейськими кримінального правопорушення, дії медичних працівників по першочерговому виявленню у потерпілого тілесних ушкоджень та початковий етап розслідування у даному кримінальному провадженні. Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що медиками екстреної медичної допомоги, які здійснили виїзд на місце події у потерпілого не було зафіксовано тілесних ушкоджень, а також його стану, які би давали підстави стверджувати про наявність у нього тілесних ушкоджень небезпечних для життя. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що потерпілий сам особисто подавав заву про вчинення щодо нього злочину, що ставить під сумнів наявність у нього зазначених тілесних ушкоджень та спростовує його ж показання про втрату ним свідомості внаслідок побиття та приходження до тями уже в медичному закладі. При дослідженні висновку судово-медичного експерта № 551/д від 23.11.2017 року, яким у потерпілого ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження та встановлена ступінь їх тяжкості поза увагою суду першої інстанції залишився висновок спеціаліста в області судово-медичної експертизи ОСОБА_14 № 6 від 21.03.2024 року у якому надана рецензія зазначеного висновку експерта як з точки зору його складання, так і з точки зору використаних даних при проведенні експертом дослідження щодо їх відповідності певним медичним критеріям, що дає можливість зробити висновки про їх достовірність. Вивчення цього висновку дає підстави для обґрунтованих сумнівів у достовірності проведеного експертного дослідження. Не дивлячись на те, що висновок спеціаліста відповідно до ч.2 ст. 84 КПК України не є процесуальним джерелом доказів у кримінальному провадженні, цей висновок, як такий, що із сторони захисту піддавав сумніву достовірність висновку експерта, повинен був бути врахованим при дослідженні зазначеного висновку експерта, що викликало необхідність проведення допиту експерта у суді, допиту спеціаліста у якості свідка чи призначення повторної судово-медичної експертизи.

Не з`ясування із належною повнотою зазначених вище обставин указує на істотну неповноту проведеного судового розгляду, що є підставою для скасування судового рішення. Не давши належної оцінки усім зібраним у кримінальному провадженні доказам та не спростувавши при викладенні вироку доводів сторони захисту щодо доведеності отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, що також є підставою для скасування вироку.

Колегія суддів вважає, що відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та достовірних даних про отримання слідчим медичної документації потерпілого, а також не ознайомлення із цією медичною документацією сторони захисту призвело до порушення права обвинуваченого на захист. Як зазначено вище, висновок судово-медичного експерта про наявність та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого базувався на дослідженні медичної документації потерпілого. Наведене дає підстави стверджувати про те, що зазначена медична документація на стадії досудового розслідування повинна була бути визнана самостійним джерелом доказів, що покладало на сторону обвинувачення обов`язок надання цієї документації для ознайомлення стороні захисту. Не надання цієї медичної документації стороні захисту для ознайомлення та в подальшому використання її у процесі доказування указує на наявність порушення права обвинуваченого на захист, що само по собі є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ставить під сумнів допустимість відповідного висновку експерта, що також може визнаватись істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За наявності зазначеної вище неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2024 року щодо ОСОБА_9 не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню.

Оскільки у апеляційній скарзі не порушувалось питання про ухвалення апеляційним судом у даному кримінальному провадженні рішення по суті пред`явленого обвинувачення та не заявлялось клопотання про передослідження доказів у ході апеляційного розгляду, а відповідно до положень ч.3 ст. 404 КПК України апеляційний суд не вправі досліджувати докази у ході апеляційного розгляду за власною ініціативою, єдиним процесуальним шляхом усунення зазначеної вище неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону є призначення нового розгляду у суду першої інстанції відповідно до вимог поданих апеляційних скарг.

При скеруванні цього кримінального провадження до суду першої інстанції для проведення нового судового розгляду колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 419 КПК України вирішити питання про запобіжний захід обвинуваченого. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого був застосований у зв`язку із ухваленням щодо нього обвинувального вироку та призначенням покарання у виді позбавлення волі. У зв`язку із скасуванням вироку відпали підстави і для застосування саме цього запобіжного заходу. Колегія суддів звертає увагу і на те, що матеріали кримінального провадження не містять даних які би указували на те, що тільки запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України. У зв`язку із викладеним, колегія суддів приходить до переконання про необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задовольнити.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2024 року щодо ОСОБА_9 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження № 0004136 від 06.08.2017 про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України у суді першої інстанції.

ОСОБА_9 запобіжний захід змінити з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин ранку наступної доби, за виключенням переміщення у сховище в період сигналу повітряної тривоги.

На підставі ч.5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 наступні обов`язки:

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон;

- прибувати по першому виклику до суду;

- повідомляти суд про зміну засобів зв`язку;

- не виїжджати за межі Київської області без дозволу суду;

- утриматись від спілкування з особами, які мають статус свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні.

На підставі п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України ОСОБА_9 з-під варти звільнити негайно та зобов`язати ОСОБА_9 невідкладно прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Контроль за виконанням обвинуваченим ОСОБА_9 умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби покласти на Білоцерківське РУП ГУ НП у Київській області.

Копію ухвали направити до Білоцерківського РУП ГУ НП у Київській області для контролю за виконанням обвинуваченим ОСОБА_9 умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

____________________ _________________________ ________________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4