ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 рокуСправа № 495/9080/24
Номер провадження 1-кп/495/950/2024

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Білгороді-Дністровському кримінальне провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 16.09.2024 за №0001354 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Карналіївка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, інваліда ІІ групи, працює за наймом, неодруженого, має на утриманні матір інваліда ІІІ групи, не депутата, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

15 вересня 2024 року приблизно о 21 годині 20 хвилин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходячи по вулиці Ізмаїльській у місті Білгороді-Дністровському Одеської області, помітив на зупинці громадського транспорту, яка розташована з парної сторони нумерації домоволодінь, а саме навпроти будинку АДРЕСА_2 , особу, яка сиділа на лавці зупинки, а саме: потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який тримав у руках мобільний телефон. В цей час у ОСОБА_7 виник корисний умисел направлений на незаконне заволодіння чужим майном шляхом його відкритого викрадення, а саме мобільного телефону потерпілого.

Далі, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого задуму, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, підійшов до потерпілого ОСОБА_5 та застосовуючи фізичну силу, з метою подавлення можливого опору його незаконним діям, схопивши однією рукою став тримати за волосся, а іншою рукою наніс декілька ударів в область обличчя потерпілого, після чого поваливши на землю наніс ще декілька ударів рукою в область голови. Далі, розуміючи що потерпілий не буде чинити йому опір, наказав віддати йому мобільний телефон, що потерпілий зробив.

У подальшому ОСОБА_7 взяв мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 12» IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , блакитного кольору, вартістю 6158,70 гривень, разом із силіконовим чохлом та сім-картою мобільного оператора «Лайфселл», а/н НОМЕР_3 , яка знаходилася у вищевказаному мобільному телефоні та зник з місця вчинення злочину, обернувши майно на свою користь.

Також у результаті протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_5 отримав такі тілесні ушкодження: забита рана на фоні синця верхньої губи справа, синець центральної частини лобової ділянки, синець в проекції правого кута нижньої щелепи, синець в проекції правого зап`ястя по задньозовнішній поверхні, які відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

2. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Такими діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, що полягає у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану.

3. Оцінка доказів.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам вимоги ч.3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_7 відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, дослідженням тільки доказів, які характеризують особу обвинуваченого, стосуються долі речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальних витрат.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 його захисник та інші учасники кримінального провадження погодилися з тим, щоб судовий розгляд обмежився вищезазначеним порядком. ОСОБА_7 було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що визнає вину в інкримінованих йому діях, повністю підтверджує обставини, викладені в обвинувальному акті.

Зокрема пояснив, що він 15 вересня вечері повертався додому від друзів. По дорозі додому, біля собору, хлопець (пізніше виявилося, що це ОСОБА_5 ) зачепив його плечем. ОСОБА_7 зробив йому зауваження. Проте хлопець його послав. ОСОБА_7 пішов. Але коли підійшов до зупинки, то там знову побачив ОСОБА_5 . Оскільки ОСОБА_7 був випивший то почав питати хлопця, чи його тато з мамою такого навчили. Потім вдарив його і забрав телефон щоб провчити. Коли прийшов додому ліг спати. Коли до нього прийшли з обшуком він добровільно видав телефон. Повідомив суду, що шкодує за вчинене. Попросив вибачення.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю доведена.

Обвинувачений не вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності чи у стані неосудності. Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності відсутні.

4. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 у відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст.66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, те, що обвинувачений добровільно видав викрадене, у судовому засіданні обвинувачений попросив вибачення у потерпілого та його законного представника, намагався відшкодувати завдану моральну шкоду потерпілому.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , передбачених ст.67 КК України не встановлено.

5. Мотиви призначення покарання.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості

У постанові Першої судової палати ККС у складі ВС від 15.08.2023 по справі №295/424/21 зазначено, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є інвалідом ІІ групи з дитинства, має на утриманні матір з ІІІ групою інвалідності та двох неповнолітніх сестер 2010 року народження.

Згідно характеристики, наданої начальником Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 ОСОБА_7 раніше не був помічений у зв`язках з особами, раніше судимими, та які ведуть антигромадський спосіб життя. На спецлінію 102 не надходили скарги на поведінку гр. ОСОБА_7 зі сторони сусідів.

Згідно характеристики, наданої представником ЦВЗ Білгород-Дністровський Епіцентр К ОСОБА_9 . ОСОБА_7 завжди з терпінням відносився до роботи, допомагав колегам, з повагою відносився до роботи, допомагав колегам, з повагою відносився до клієнтів, за час роботи виявив себе як дисциплінований працівник, надійний помічник керівника і кваліфікований фахівець.

Згідно характеристики, наданої старостою Карналіївського старостинського округу Старокозацької сільської ради ОСОБА_13 ОСОБА_7 за час навчання в Карналіївській школі І-ІІ ступенів зарекомендував себе як активний, енергійний, товариський учень, підтримував добрі стосунки з оточуючими. За час проживання в с. Карналіївка громадський порядок не порушував, заяви та скарги на вищезазначеного громадянина не надходили.

Також суд бере до уваги клопотання мешканців будинку АДРЕСА_3 , які зазначають, що за час проживання у цьому будинку ОСОБА_7 зарекомендував себе добре, у нього нормальні відносини з мешканцями житлового будинку, скарг та нарікань на його поведінку не надходило. ОСОБА_7 вдома веде себе спокійно, тихо, зі всіма мешканцями будинку ввічливий, допомагає мешканцям похилого віку, приймає участь у благоустрою при домової території. При визначенні міри покарання просять суд взяти до уваги всі характеризуючи дані та призначити покарання без позбавлення волі.

А тому, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, приймаючи до уваги усі зазначені вище обставини у їх сукупності, наявність помякшуючих обставин, перелічених у п. 4 вироку, а також позицію прокурора, яка просила призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі та думку законного представника потерпілого, яка при призначенні підтримала думку прокурора, суд вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_7 необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, із застосуванням до обвинуваченого ст. 69 КК України із призначенням йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України на строк 5 років.

Таке покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Крім того, у цій справі, покарання суд призначає, в тому числі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Таким чином, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючих обставин, перелічених в п. 4 вироку та відсутність обтяжуючих обставин, а також що станом на час розгляду цього кримінального провадження шкода відшкодована, особу винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, дійсно щире каяття, позицію психологічної переорієнтації ОСОБА_7 , який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування Суд сприймає як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації та обставинах, при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Метою притягнення до кримінальної відповідальності є не тільки покарання, а й виправлення особи, розуміння ним своїх негативних наслідків та виправлення останніх. На думку суду, застосування до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі є найбільш доречним та є тим стримуючим фактором, який буде достатнім для виховання ОСОБА_7 , з урахуванням іспитового строку та певних обмежень, встановлених судом.

На переконання суду, призначення такого покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

6. Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.09.2024 у справі №495/8656/24 (номер провадження 1-кс/495/1942/2024) вже скасований ухвалою суду від 10.10.2024.

З метою забезпечення виконання вироку суду запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби слід залишити до набрання вироком законної сили.

Під час проведення досудового розслідування здійснено витрати на проведення судової товарознавчої експертизи (висновок експерта №4512/24 від 23.09.2024), вартість якої складає 320 гривень.

Процесуальні витрати за проведення цієї судової експертизи, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню із ОСОБА_7 , оскільки вони виникли у зв`язку із проведенням експертизи в межах кримінального провадження №0001354.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженню не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 128, 349, 369, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Контроль за поведінкою ОСОБА_7 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, із забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 21:00 до 06:00 залишити ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили.

Речові докази, а саме:

-марлевий тампон, змочений дистильованою водою зі змивами речовини бурого кольору, який поміщено в паперовий конверт та згідно квитанції №2819 від 30.09.2024 передано до камери зберігання речових доказів Білгород-Дністровського РВП ГУ НП в Одеській області - знищити.

- мобільний телефон марки «Redmi Note 12», model 23021RAA2Y IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 блакитного кольору - залишити потерпілому ОСОБА_5 .

Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи№4512/24 у розмірі 320 (триста двадцять) гривень стягнути з ОСОБА_7 на користь держави.

Цивільний позов не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1