Провадження №1-кс/463/8768/24
У Х В А Л А

11 листопада 2024 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 22.10.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001353 від 23.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 22.10.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001353 від 23.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України. Просить таку скасувати та зобов`язати слідчого повторно розглянути клопотання про визнання потерпілим.

Скаргу мотивує тим, що в провадженні Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, перебувають матеріали кримінального провадження №0001353 від 23.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України. Вказане кримінальне провадження розпочато за зверненням ОСОБА_3 .

В межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_3 21.10.2024 року подав клопотання про залучення його до провадження як потерпілого у зв`язку із заподіянням йому кримінальним правопорушенням шкоди. За результатами розгляду вказаного клопотання слідчим винесено оскаржувану постанову від 22.10.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001353 від 23.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.

Скаржник вважає оскаржувану постанову незаконною, невмотивованою, необґрунтованою та постановленою без проведення належного досудового розслідування. А тому просить таку скасувати.

А тому звернувся до слідчого судді з відповідною скаргою, яку просить задовольнити.

Скаржник в судове засідання з розгляду вказаної скарги не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, а тому слідчий суддя вважає, що скаргу слід розглянути у відсутності скаржника на підставі наявних матеріалів.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. До судового засідання не скерував письмових заперечень на скаргу.

У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів. Крім того, в силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги вважаю, що в задоволенні такої слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, перебувають матеріали кримінального провадження №0001353 від 23.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України. Встановлено, що 22.08.2024 до ТУ ДБР у м. Львові надійшла ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 у справі №463/6788/24, пр. №1-кс/463/5495/24 від 30.07.2024, якою зобов`язано ТУ ДБР У м Львові внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 30.05.2024 про вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з перевищення працівниками ДПСУ своїх службових повноважень під час його затримання пі час наміру виїзду за кордон поїздом Львів-Перемишль.

Як зазначає скаржник у поданій скарзі в межах вказаного кримінального провадження №0001353 подав 21.10.2024 року клопотання про залучення його до провадження як потерпілого у зв`язку із заподіянням йому кримінальним правопорушенням шкоди. Копії вказаного клопотання скаржником до матеріалів скарги не долучено.

За результатами розгляду вказаного клопотання слідчим винесено оскаржувану постанову від 22.10.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001353 від 23.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).

Необхідно визначити, у яких випадках особа може набувати статусу потерпілого відповідно до норм кримінального процесуального закону. Так, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч. 1 ст. 55 КПК України). Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України). Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3 ст. 55 КПК України).

З урахуванням цих положень, потерпілим може бути 1) особа, якій завдано шкоди (моральної, фізичної або майнової), яка 2) подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або 3) яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода, і тому вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Слід враховувати, що слідчий має право відмовити особі у визнанні її потерпілим. Зокрема, така відмова (у формі постанови) є обґрунтованою за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди (ч. 5 ст. 55 КПК України). Це єдиний випадок, коли можна відмовити особі у визнанні її потерпілим.

Так, процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.

Проаналізувавши постанову слідчого,слідчий суддя встановив, що відмовляючи у визнанні ОСОБА_3 потерпілим слідчий вважає, що в ході кримінального провадження не встановлено достатніх відомостей, які б свідчили про спричинення, або ж замаху на спричинення заявнику моральної, фізичної або майнової шкоди. Зокрема, слідчий проаналізувавши в оскаржуваній постанові зміст постанови Залізничного районного суду м. Львова (справа №462/4472/24) від 22.07.2024, залишеної без змін постановою Львівського апеляційного суду (справа №462/4472/240, провадження №33/811/1200/24) від 10.10.2024, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-10 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., зазначив про те, що заявнику необхідно утриматись від вчинення неправомірних дій з метою подальшого створення нібито доказів невчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185-10 КУпАП у справі про адміністративні правопорушення 462/4472/24, а використовувати законні способи захисту. Крім того, слідчий вказав, що військовослужбовці ДПСУ були наділені повноваженнями затримувати ОСОБА_3 , в тому числі із застосуванням фізичної сили, а твердження заявника про протиправність їх дій є безпідставним, та оцінюється як спосіб непроцесуального тиску на них, в тому числі шляхом подання заяв про злочин до правоохоронних органів.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до правил оцінки доказів (частина 3 статті 370 КПК України). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд повинен виносити вмотивовані рішення (наприклад, Рішення Великої Палати у справі Moreira Ferreira проти Португалії (no. 2) від 11 липня 2007 року, Заява № 19867/12, параграф 84). Вмотивованість вимагає від суду чітко вказати на підстави тієї чи іншої аргументації. При вирішенні питання про встановлення процесуального статусу осіб, таким чином, необхідно чітко вказати, на підставі яких доказів в осіб виникає такий процесуальний статус

Окрім цього, звертаю увагу на те, що процесуальний статус потерпілого виникає саме з моменту, коли встановлено, що цій особі було завдано шкоди. У цьому випадку скаржник не надає будь якого підтвердження завдання йому будь-якої шкоди кримінальним правопорушенням.

Слідчий суддя критично ставиться до доводів скаржника з приводу того, що постанова є незаконною та необґрунтованою. У постанові слідчого є мотивувальна частина з посиланням на положення КПК, яка містить мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування (у задоволенні клопотання відмовлено, оскільки спричинена шкода підлягає доказуванню, а на даний момент відсутні відомості, які б свідчили про шкоду, завдану скаржнику кримінальним правопорушенням).

Слід зазначити, що сам факт внесення відомостей в ЄРДР не свідчить про вчинення кримінального правопорушення, а є підставою для проведення певних слідчих (розшукових) дій з метою перевірки обставин викладених заявником та виконання завдання кримінального провадження.

А тому у вимозі про скасування постанови слідчого від 22.10.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001353 від 23.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, слід відмовити, оскільки скаржником не доведено будь-якими доказами як факту спричинення шкоди, так і розміру шкоди, що була завдана, або могла бути завдана кримінальним правопорушенням. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що таким чином права скаржника не обмежуються, оскільки визнання потерпілим може відбутися на будь-якій стадії кримінального провадження, щойно буде встановлено (або належним чином доведено) вид і розмір шкоди, що була завдана кримінальним правопорушенням.

Керуючись вимогами ст.ст.303, 306, 307, 372 КПК України, -

постановив:

В скарзі ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 22.10.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001353 від 23.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1