Справа №463/8092/24
Провадження №1-кс/463/6540/24
У Х В А Л А

02 вересня 2024 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 03.07.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000833 від 21.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, -

в с т а н о в и в :

Скаржник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 03.07.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000833 від 21.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

Згідно заявлених у прохальній частині скарги вимог просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_5 щодо неознайомлення ОСОБА_3 з правами та обов`язками потерпілого після подачі заяви про скоєння кримінального правопорушення;

-скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_5 від 03.07.2024р. в кримінальному провадженні №0000833 від 21.07.2020р. про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 ;

-зобов`язати слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_6 розглянути клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим та визнати останнього потерпілим у кримінальному провадженні №0000833 від 21.07.2020p.

Скаргу мотивує тим, що оскаржуваною постановою старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 03.07.2024 року відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000833 від 21.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України. Скаржник зазначає, що розслідуваним в межах кримінального провадження №0000833 кримінальним правопорушенням йому завдано моральну шкоду. Вважає дану постанову невмотивованою та необґрунтованою, такою, що порушує його права, у зв`язку з чим просить її скасувати.

Скаржник в судове засідання не з`явився.

Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, а тому слідчий суддя вважає, що скаргу слід розглянути у відсутності скаржника на підставі наявних матеріалів.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, письмових заперечень на скаргу на адресу суду не скерував. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів. Крім того, в силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги вважаю, що таку слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).

У відповідності до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Судом встановлено, що старшим слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 , здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000833 від 21.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_3 звернувся до слідчого із заявою про визнання його потерпілим, однак отримав оскаржувану постанову, якою у визнанні його потерпілим відмовлено.

Слідчий дану постанову мотивує тим, що досудовим розслідуванням не встановлено завдання останньому майнової чи моральної шкоди.

Встановивши обставини та мотиви винесення оскаржуваної постанови слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Тобто, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.

Таким чином, слідчий, виносячи оскаржувану постанову, повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови, виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення заявнику шкоди та врахувати те, що саме за його заявою були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення та те, що права і обов`язки потерпілого виникли в особи з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Тому слідчий суддя погоджується з доводами скаржника, що відмова у визнанні його потерпілим слідчим належним чином не мотивована. Зокрема, слідчий в оскаржуваній постанові обмежився лише констатацією, що завдання майнової та моральної шкоди заявнику не встановлено, слідчий в оскаржуваній постанові не зазначив які слідчі та інші процесуальні дії вчинені з метою перевірки факту спричинення такої шкоди, та чи встановлював він у заявника факт заподіяння такої шкоди.

Крім цього, слід зазначити, що У відповідності до п.33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України та п.44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» визначено, що термін «потерпілий» у сенсі ст. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності,яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.

Таким чином, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки не містить належних мотивів прийнятого рішення, не відповідає вимогам процесуального закону, тому підлягає до скасування із подальшим зобов`язанням слідчого повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000833 від 21.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

Відповідно до ч.3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Задовольняючи скаргу частково слідчий суддя вважає, що не підлягає до задоволення вимога про визнання протиправною бездіяльності слідчого, оскільки за результатами розгляду скарги прийняття такого рішення слідчим суддею положеннями ст. 307 КПК України не передбачено.

Крім того, не підлягає до задоволення заявлена скаржником вимога про зобов`язання слідчого визнати його, ОСОБА_3 , потерпілим, оскільки враховуючи аналіз положення чинного КПК України та сформованої з цього питання практики Верховного Суду при здійсненні повноважень судового контролю слідчий суддя не уповноважений своїм рішенням покладати на слідчого такі зобов`язання, які суперечать змісту ст. 55 КПК України, та що за своєю суттю може свідчити про фактичне втручання в процесуальні повноваження слідчого.

Керуючись ст.ст. 55, 110, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України -

постановив:

Скаргу - задовольнити частково.

Постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 03.07.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000833 від 21.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України скасувати.

Зобов`язати старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 або іншого слідчого в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження №0000833, відповідно до вимог ст. 220 КПК України, повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000833 від 21.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, про що повідомити заявника.

В решті вимог скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1