ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/3320/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2024 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі: прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0004624 від 19.11.2024 р. за ч. 4 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на:

- сумку жіночу чорного кольору «COACH» в середині якої знаходяться навушники білого кольору вказані речі, поміщено до спецпакету НПУ № WAR 1471789;

- ключі від автомобіля «Ланос» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 разом з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_2 виданий ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві (техпаспорт), поміщено до спецпакету НПУ № ІCR 0098630;

- автомобіль «DAEWOO» моделі «Lanos» номер шасі НОМЕР_3 сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_4 , який поміщено на автомайданчик Дарницього УП ГУ НП у м. Києві, що розташований за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 3-А;

- мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A15», серійний номер - НОМЕР_4 , IMEI (слот 1) - НОМЕР_5 , IMEI (слот 2) - НОМЕР_6 , з наступними абоненськими номерами KYIVSTAR - НОМЕР_7 , Lifecell - не відображається, вказаний мобільний телефон був поміщений в спеціальний пакет НПУ № PSP 1259049.

Обґрунтовуючи внесене клопотання, сторона кримінального провадження, вказує, що у провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0004624, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2024 р., за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України.

Клопотання обґрунтовано наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приблизно о 01 годині 25 хвилин 19.11.2024 р., перебуваючи в автомобілі марки «Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 », в ході словесного конфлікту, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, відкрито викрав майно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднане із застосуванням насильства, ОСОБА_5 , 19.11.2024 приблизно о 01 год. 27 хв., продовжуючи знаходитись в салоні автомобіля, розуміючи що його злочинні дії носитимуть відкритий характер та бажаючи їх настання, повернувся до потерпілої ОСОБА_6 яка перебувала на задньому сидіння його транспортного засобу, із застосуванням фізичного насильства яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого,вирвав з рук її мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro Max 256 GB Black» вартістю якого встановлюється, в прозорому силіконовому чохлі який матеріальної цінності не становить та сумку жіночу «COACH TABBU 20 BLACK» чорного кольору вартістю якої свстановлюється,в якій знаходились бездротові навушники «AirPods3 s/n TP93VYH49V» вартістю яких встановлюється,в силіконовому чохлі білого кольору який матеріальної цінності не становить.

В подальшому ОСОБА_5 , заволодівши майном ОСОБА_6 , витягши її з власного автомобіля, з місця вчинення злочину зник на автомобілі «Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 » разом з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Так, 19.11.2024 слідчим СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , проведено невідкладний обшук в автомобілі «Ланос» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , на кузові якої наявні брендовані написи «ТАХІ 579», за адресою: АДРЕСА_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_2 виданий ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві, належить ОСОБА_4 , та перебуває в постійному користуванні ОСОБА_8 , в якому виявлено та вилучено речі, а саме:

- сумку жіночу чорного кольору «COACH» в середині якої знаходяться навушники білого кольору вказані речі, поміщено до спецпакету НПУ № WAR 1471789;

- ключі від автомобіля «Ланос» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 разом з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_2 виданий ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві (техпаспорт), поміщено до спецпакету НПУ № ІCR 0098630;

- автомобіль «DAEWOO» моделі «Lanos» номер шасі НОМЕР_3 сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_4 , який поміщено на автомайданчик Дарницього УП ГУ НП у м. Києві, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Постановою слідчого від 19.11.2024 р., вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, 19.11.2024 працівниками Дарницького УП ГУНП у м. Києві, в приміщені Дарницького УП, що за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 3-А, в ході затримання ОСОБА_5 , в порядку ст. 208 КПК України в ході особистого обшуку було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A15», серійний номер - НОМЕР_4 , IMEI (слот 1) - НОМЕР_5 , IMEI (слот 2) - НОМЕР_6 , з наступними абоненськими номерами KYIVSTAR - НОМЕР_7 , Lifecell - не відображається, вказаний мобільний телефон був поміщений в спеціальний пакет НПУ № PSP 1259049, яке відповідно до ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Мотивуючи необхідність накладення арешту на вилучене майно під час обшуку та визнаного речовими доказами, прокурор посилається на необхідність його збереження, оскільки подальше утримання та використання цього майна його власником може призвести до їх втрати, відчуження, пошкодження або знищення.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила суд задовольнити.

У відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України, власник майна в судове засідання не викликався, що з огляду ст. 172 КПК України не є перешкодою для розгляду даного клопотання.

Частиною 2 ст. 172 КПК України, визначено, що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовано клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, доводи клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять достатніх відомостей, які б у відповідності до ст. 170 КПК України давали підстави для накладення арешту на автомобіль «DAEWOO» моделі «Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A15», серійний номер - НОМЕР_4 .

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Проте, в доданих до клопотання слідчого матеріалах відсутні будь-які дані, які б вказували, що вилучене вищезазначене майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення його збереження.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не можебути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власностіпід часкримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповіднодо положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист праві основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Слідчий суддя також виходить із того, що у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З огляду на наведене, враховуючи, що прокурором не надано недостатньої кількості доказів необхідності накладення арешту, слідчий суддя не вбачає достатніми та обґрунтованими підстави для задоволення даного клопотання, оскільки додані до клопотання документи не свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення збереження речових доказів, до того ж, будь-яких негативних наслідків, які можуть негативно позначитися на інтересах слідства, власників майна та інших осіб від невжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчим суддею не встановлено.

Розглядаючи клопотання, слідчий суддя враховує також положення ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, за змістом якого будь яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону та відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» висловлена правова позиція, згідно якої при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина, чого в даному випадку слідчим суддею не встановлено.

Із урахуванням усього вищенаведеного, слідчий суддя не вбачає правових підстав для арешту майна, перелік якого зазначено у клопотанні прокурора, а тому відмовляє у вжитті такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись статтями 98, 233, 234, 237, 170-173, 309 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0004624 від 19.11.2024 р. за ч. 4 ст. 186 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1