Справа № 452/3882/23
Провадження № 1-кп/452/141/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2024 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000472 від 21 вересня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Новий Кропивник Дрогобицького району Львівської області, громадянки України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованої, має на утриманні дитину з інвалідністю, раніше не судимої, яка зареєстрована по АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення (злочин) за наступних обставин.

Так, 04 липня 2022 року, приблизно о 04 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номерний НОМЕР_1 , та рухаючись ним автодорогою сполученням «Мостиська Самбір Борислав - Дрогобич» в напрямку від м. Борислав до м. Самбір Львівської області, в межах населеного пункту с. Лукавиця Самбірського району Львівської області, перевозячи в салоні пасажира ОСОБА_4 , грубо порушила вимоги Розділу 1 п. п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині визначення термінів «дорожні умови», «дорожня обстановка»), Розділу 2 п. п. 2.3 б), д); Розділу 12 п. п. 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що вона, керуючи вказаним транспортним засобом, проявила неуважність до дорожньої обстановки, рухалась з перевищенням дозволеної в межах населеного пункту швидкістю, при проїзді повороту дороги праворуч, не вибрала безпечної швидкості руху, тим самим своїми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху, в результаті чого не справилася з керуванням автомобіля та без причин технічного характеру допустила виїзд за межі дороги ліворуч.

В результаті дорожньо-транспортної події пасажир ОСОБА_4 отримала ушкодження: перелом грудного хребця, рівень Т11-Т12. ЗХМС; стиснення спинного мозку епідуральною гематомою на рівні Th12, багатоуламковий фрагментарний перелом Th12 хребця із стенозом каналу хребта; нижній спастичний парапарез, з дисоційованими розладами чутливості та порушення функції тазових органів по типу затримки Frankel C; компресійний стрес перелом L4 хребця, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Допущені ОСОБА_6 порушення вимог Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 винною себе визнала повністю, суду пояснила, що 04 липня 2022 року, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номерний НОМЕР_1 , що належить їй на праві власності, разом з потерпілою ОСОБА_4 , яка сиділа поруч з нею на пасажирському місці, їхали до Польщі за товаром. Посвідчення водія вона отримала в 2016 році. Швидкість руху була приблизно 70-80 км/год. Був сильний туман, дорога їй була не знайома, так сталося, що автомобіль з`їхав з дороги в кювет. Це сталося в с. Лукавиця Самбірського району Львівської області. Після ДТП ОСОБА_4 почала скаржилася на біль у спині, вона викликала швидку, поліцію. ОСОБА_4 відвезли до лікарні спочатку до м. Самбора, а потім до м. Львова. Вона була з потерпілою, оплатила МРТ. На наступний день оплатила 50 тис. грн. на операцію для потерпілої. Вона обіцяла потерпілій відшкодувати всі витрати на лікування, але повідомила, що не зможе це зробити відразу, проте ОСОБА_4 постійно збільшувала суму такого відшкодування. Потерпіла звернулася до поліції з заявою через 3 місяці після ДТП. Вона постійно цікавилася станом здоров`я потерпілої, але не могла перебувати з нею у лікарні, так як має на утриманні дитину з інвалідністю. Цивільний позов визнає частково: в частині матеріальної шкоди, яку вона добровільно сплатила потерпілій, в частині моральної шкоди позов визнає в розмірі 30 тис. грн. В іншій частині просила в позові відмовити. Також просила суворо її не карати, не позбавляти права керування транспортним засобом, оскільки він є необхідним для потреб її малолітньої дитини, який є дитиною з інвалідністю, страждає на епілептичні напади, та для роботи.

Крім визнання провини, вина обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за встановлених судом обставин підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які не суперечать один одному.

Так потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що 04 липня 2022 року вона разом з ОСОБА_6 їхали до Польщі за товаром, обвинувачена була за кермом. ОСОБА_6 затрималася, вона її чекала 30 хвилин. ОСОБА_6 зразу почала перевищувати швидкість, про що вона робила їй зауваження. Вважає, що швидкість автомобіля була приблизно 100 км/год. Аварія сталася миттєво, вона була пристебнута ременем безпеки та спрацювали подушки безпеки. Після відчула слабкість, біль у спині. Внаслідок спричинених тілесних ушкоджень було проведено хірургічне втручання. Були затрачені грошові кошти на придбання необхідних медикаментів. На операцію обвинувачена дала лише 35 тис. грн., інші грошові кошти вона позичала у свого родича. Після операції обвинувачена її не провідувала. Вона перебувала в лікарні понад трьох тижнів. Її знайомими було для неї придбано спеціальний пояс з металевими вставками, проте обвинувачена навіть відмовилася його привезти до лікарні. ОСОБА_6 жодним чином не намагалася відшкодувати спричинені їй збитки, тому вона звернулася до адвоката та до поліції. Стан здоров`я її після ДТП значно погіршився, зі здорової активної людини, вона стала особою з інвалідністю другої групи. Не може довго стояти, ходити, піднімати важкі предмети; погіршився сон; страждає від болю; два рази на рік їй треба проходити обстеження та амбулаторне лікування. Отже їй спричинена моральна шкода. Заробляла на життя тим, що працювала на ринку як ФОП, мала в оренді кіоск, зараз працює. З обвинуваченою у неї зараз дуже погані відносини. Просила задовольнити цивільний позов у повному обсязі. На суворій мірі покарання для обвинуваченої не наполягала.

Крім того, вина обвинуваченої ОСОБА_6 підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні наступних доказів, наданих стороною обвинувачення.

У витязі з кримінального провадження ЄРДР за № 0000472 від 21 вересня 2022 року, про вчинене кримінальне правопорушення, зазначено, що 20.09.2022 року в чергову частину Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області надійшла письмова заява від адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 , оскільки остання 04.07.2022 року, перебуваючи в якості пасажира в автомобілі марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номерний НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , яка рухаючись в напрямку м. Самбора не впоралась з керуванням та з`їхала з дороги в кювет. В результатті ДТП ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому грудного хребця (а.с.82).

Рапортами чергових Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області від 04.07.2022 року про те, що отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 4620 від 04.07.2022 року про ДТП з травмованими в с. Лукавиця Самбірського району Львівської області. ОСОБА_4 доставлена бригадою ШМД в Самбірську ЦРЛ (а.с.83-84).

Довідкою про результати проведення перевірки по факту ДТП від 14.07.2022 року, в якій зазначено, що інформація подана в телефонному режимі підтвердилася. 04 липня 2022 року, приблизно о 04 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номерний НОМЕР_1 , в якому перевозила пасажира ОСОБА_4 , рухаючись по автодорозі сполученням «Мостиська Самбір Борислав - Дрогобич», на перехресті в с. Лукавиця не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки та не впоралася з керуванням автомобілем, виїхала за межі автодороги. Внаслідок ДТП автомобіль отримав пошкодження, а пасажир ОСОБА_4 була доставлена до лікарні (а.с.86).

Довідкою КНП СМР «Самбірська ЦЛ» №10, що ОСОБА_4 04.07.2022 року звернулася до лікарні, діагноз: «Забій поперекового відділу хребта» (а.с.85).

Фактичними даними, які містяться у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.07.2022 року зі схемою, в якому зафіксовано дорожню обстановку на місці пригоди; місце розташування автомобіля марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номерний НОМЕР_1 , який з`їхав у кювет (а.с.96-100).

Вказані в протоколі дані підтверджують факт ДТП, визначають місце вчинення кримінального правопорушення, підтверджують показання обвинуваченої, потерпілої.

Згідно інформації, отриманої з Львівського регіонального центру з гідрометеорології від 09.05.2023 року за даними найближчого стаціонарного пункту метеорологічних спостережень метеорологічної станції Дрогобич, у АДРЕСА_2 04.07.2022 року з 04:20 год. до 07:53 год. спостерігався туман; атмосферні опади не спостерігались (а.с.147).

Фактичними даними, які містяться у протоколі огляду місця події (з фото таблицею) від 15.11.2022 року, з якого вбачається, що в ході огляду автомобіля марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номерний НОМЕР_1 , що належить та яким керувала обвинувачена ОСОБА_6 , виявлені механічні ушкодження: відсутній передній бампер, ліва та права блок фари. В автомобілі замінені деталі, серед яких: ліве та праве переднє крило та передній капот (а.с.122-126)

Фактичними даними, які містяться у протоколах проведення слідчих експериментів від 08.12.2022 року за участю потерпілої ОСОБА_4 та від 23.06.2023 року за участю обвинуваченої ОСОБА_6 зі схемами та з фототаблицями до них, в ході яких потерпіла та обвинувачена відтворили на місті механізм дорожньо-транспортної події, що сталася 04.07.2022 року (а.с. 137-146, 148-155).

Висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/114-22/20445-ІТ від 02.01.2023 року, згідно якого на момент огляду досліджуваного автомобіля марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номерний НОМЕР_1 система рульового управління, ОСОБА_8 система знаходяться в працездатному стані та можуть виконувати функції, передбачені конструкцією (а.с.131-136).

Висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/114-23/11982-ІТ від 11.07.2023 року згідно якого в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_9 повинна була керуватись вимогами п.12.1. та 12.4 ПДР. В даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.12.1. та 12.4 ПДР, перебувають у причинному зв`язку з настанням даної пригоди. Причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди стала невідповідність дій водія автомобіля марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номерний НОМЕР_1 ОСОБА_6 вимогам п. 12.1 ПДР для дотримання яких в неї не було завад технічного характеру (а.с.157-159).

Висновком судово-медичної експертизи № 175/22 від 05.12.2022 року, згідно якого при обстеженні ОСОБА_4 у КНП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВП «Лікарня Святого Луки» лікарями було встановлено діагноз: «перелом грудного хребця, рівень Т11-Т12. ЗХМС. Стиснення спинного мозку епідуральною гематомою на рівні НОМЕР_2 , багатоуламковий фрагментарний перелом Th12 хребця із стенозом каналу хребта. Нижній спастичний парапарез, з дисоційованими розладами чутливості та порушення функції тазових органів по типу затримки Frankel C. Компресійний стрес перелом L4 хребця. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути під час дорожньо-транспортної пригоди і відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (а.с.118-120).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 173/23 від 15.09.2023 року при проведенні повторної судово-медичної експертизи лікарями було встановлено діагноз: «Компресійний злам 12 грудного хребця та епідуральної гематоми на рівні 12 грудного хребця з помірним стенозом хребтового каналу. Стиснення спинного мозку епідуральною гематомою на рівні 12 грудного хребця. Компресійний стрес перелом L4 хребця. Вказані ушкодження не призвели до стійкої втрати працездатності більше 1/3, при якій надається безтермінова (по життєва) група інвалідності; в даному випадку надана 2 тимчасової втрати працездатності на підставі наслідків травми, які здатні до регресії (а.с.164-167).

Суд приймає до уваги як достовірні докази висновки експертиз, оскільки вони проведені компетентними спеціалістами, узгоджуються з іншими об`єктивними доказами по справі.

Вказані докази, які були безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, в силу статей 85, 86 КПК України, суд вважає належними та допустимими, достовірними та достатніми, такими, що взаємодоповнюють один одного, достовірно та поза розумним сумнівом, як того вимагають норми КПК України, підтверджують вину обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

При цьому суд, вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, у тому числі доказів в обґрунтування, заявленого цивільного позову у цьому кримінальному провадженні, виходить з принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вищезазначені досліджені судом докази у своїй сукупності дають підстави суду зробити висновок про те, що дії ОСОБА_6 , яка керувала автомобілем марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номерний НОМЕР_1 не відповідали вимогам Розділу 1 п. п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині визначення термінів «дорожні умови», «дорожня обстановка»), Розділу 2 п. п. 2.3 б), д); Розділу 12 п. п. 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, що мало наслідком отримання потерпілою ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що також підтверджено висновком судово-медичної експертизи.

Оцінюючи всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, дослідивши запропоновані докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд прийшов до переконання, що вина ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, дії останньої слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд, враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься, відповідно до вимог ст. 12 КК України, до нетяжкого злочину; обставини вчинення кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченої, яка психічно і фізично здорова, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра (а.с.160 зворот, 161 зворот), має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з інвалідністю підгрупи А, на яку отримує державну соціальну допомогу (а.с.168, ); раніше не судима (а.с.162).

У відповідності зі ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої суд вважає її щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілій.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України в ході судового розгляду не встановлено.

Судом також надана оцінка досудовій доповіді Самбірського районного відділу Державної установи «Центр пробації» у Львівській області щодо обвинуваченої

ОСОБА_6 . Згідно висновку органу пробації, ОСОБА_6 розлучена, проживає з одинадцятирічним сином, доглядає його у зв`язку з хворобою, на даний час працює неофіційно на ринку. Співробітники та сусіди характеризують її як спокійну та неконфліктну людину. Згідно характеристики ЖЄО Дрогобицької міської ради за час проживання скарг на ОСОБА_6 не поступало. Беручі до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без обмеження волі можливе та не становить небезпеки для суспільства (а.с. 70-74).

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадянз позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

При цьому суд не погоджується з думкою захисника адвоката ОСОБА_7 щодо можливості в даному випадку застосування судом ч. 1, 2 ст. 69 КК України з огляду на таке.

Так, частиною 1 ст. 286 КК передбачено покарання за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, у виді штрафу від 3000 до 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до 6 місяців, або обмеження волі на строк до 3 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років.

Частиною 1 статті 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог 2 ст. 69 КК, на підставах, передбачених у ч. 1 цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином ч. 1 ст. 69 КК України може бути застосована лише при призначенні особі основного виду покарання, а норма ч. 2 ст. 69 КК України містить виняток щодо можливості її застосування навіть за умови дотримання вимог ч. 1 ст. 69 КК України, а саме: її положення не поширюються на випадки призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК суду надано дискреційні повноваження призначити більш м`яке покарання, ніж зазначене в санкції статті за відповідний злочин, виключно за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Це означає, що певні обставини (або їх сукупність) одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі України про кримінальну відповідальність: вони визнані судом такими, що пом`якшують покарання, відповідно до частин 1 та/або 2 ст. 66 КК, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину (Постанова ВС від 17 серпня 2023 року справа № 167/51/22).

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66, 69 КК. Застосовуючи положення ст. 69 КК при призначенні покарання, суд зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином вони істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину (Постанова ВС від 04 червня 2024 року у справі № 932/2088/22).

Разом з тим, стороною захисту жодним чином не обґрунтовано яким чином обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 істотно знизили тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, тому суд не вбачає підстав для застосування ч. 1 ст. 69 КК України.

Крім того, як вже зазначалося, норма ч. 2 ст. 69 КК України містить виняток щодо можливості її застосування навіть за умови дотримання вимог ч. 1 ст. 69 КК України, а саме: її положення не поширюються на випадки призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки санкція ч. 1 ст. 286 КК України, передбачає одне з основних покарань у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, положення ч. 2 ст. 69 КК України щодо можливості не призначати обов`язкове додаткове покарання, визначене санкцією цієї частини указаної статті, не можуть бути застосовані.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 16 березня 2023 року у справі № 185/1030/22, та від 03 жовтня 2023 року у справі № 233/250/22, від 24 липня 2024 року у справі № 761/15155/23.

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 визнано винуватою за ч. 1

ст. 286 КК України, що виключає можливість застосування ч. 2 ст. 69 КК при вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання, яке є обов`язковим.

У справі потерпілою ОСОБА_4 , яка визнана ухвалою суду від 15.02.2024 року цивільним позивачем по справі (а.с.85-86) заявлено позов про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 матеріальної шкоди в розмірі 20654,00 грн., моральної шкоди у розмірі 300000 грн. та понесених витрат за надану професійну правничу допомогу в розмірі 40490,00 грн. Цивільний позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок вчиненого ОСОБА_6 злочину, їй завдано фізичного болю та душевних страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенням звичайного способу життя, негативним впливом на фізичний та психологічний стан її здоров`я. Вона витрачала певні грошові кошти на лікування, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.24-57).

ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити частково, з урахуванням тієї обставини, що обвинувачена 13.03.2024 року сплатила їй в рахунок матеріальної шкоди 20654,00 грн., про що надала суду відповідну розписку (а.с.75).

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 , яка визнана ухвалою суду від 15.02.2024 року цивільним відповідачем справі (а.с.85-86) цивільний позов визнала частково, а саме матеріальну шкоду в розмірі 20654,00 грн., які вона сплатила ОСОБА_4 ; моральну шкоду у розмірі 30000 грн., яку вона вважає співмірною. Крім того зауважила, що вона також сплатила 50000,00 грн. на операцію потерпілій в липні 2022 року, що підтверджено квитанцією.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як встановлено судом, обвинувачена ОСОБА_6 в ході судового розгляду добровільно відшкодувала матеріальну шкоду потерпілій в розмірі 20654,00 грн., про що надала суду відповідну розписку.

Згідно ст. 23 ЦК, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у її душевних стражданнях через протиправну поведінку щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, установлених ч. 2 цієї статті.

При цьому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

При визначенні суми моральної шкоди суд керується постановою ВП ВС від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц, у якій було висловлено правову позицію, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Суд вважає, що заявлений цивільний позов про стягнення із ОСОБА_6 моральної шкоди в сумі 300 000,00 грн. підлягає до часткового задоволення.

При визначенні суми на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності і справедливості, враховує моральні страждання потерпілої, що мали місце через заподіяні їй унаслідок кримінального правопорушення тілесні ушкодження, враховуючи обґрунтування, які викладені у цивільному позові та їх доповнення під час судового розгляду, термін лікування та реабілітації, а також перенесений потерпілою фізичний біль та негативні наслідки, що настали у зв`язку із цим у виді лікування потерпілої, встановлення їй другої групи інвалідності, порушення звичних життєвих зв`язків, що створювало нервозність, змушувало докладати додаткові зусилля до нормалізації свого життя.

Грунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, і з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь цивільного позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 100000,00 грн., як така, що відповідає засадам розумності, зваженості, достатності, співмірності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин при яких було спричинено моральну шкоду, з оцінкою ступеня та обсягу моральних та фізичних страждань потерпілої, що відповідає характеру немайнової втрати, її тривалості і неможливості відновлення, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках потерпілої, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, а також з огляду на дані про особу обвинуваченої, у тому числі її майновий стан. Крім того, суд вважає, що притягнення винної особи до кримінальної відповідальності є уже частковим компенсуванням моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати, з-поміж іншого, складаються з витрат на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року в справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський суд з прав людини вирішуючи питання про стягнення судових витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду в справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16 обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг, складений процесуальний документ, вчинення процесуальної дії чи ознайомлення з процесуальними документами тощо.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що між потерпілою ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_5 29 серпня 2022 року був укладений договір про надання правової допомоги. До зазначеного договору долучений Акт здачі-приймання виконаних робіт, протоколи погодження розміру та умов оплати роботи та гонорару адвоката, квитанція до прибуткового кассового ордеру від 09.11.2023 року на суму 40490, 00 грн. (а.с.48-55).

Ураховуючи вищенаведене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення вимог потерпілої про відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі 40490, 00 грн., оскільки надані докази підтверджують факт понесення нею таких витрат.

Суд вважає помилковим позицію сторони захисту що витрати, понесені потерпілою на правову допомогу несе потерпіла сторона, оскільки з аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави - документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 124,

ч. 1 ст. 126, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК).

Оскільки у ході вирішення в межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається (Постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 187/291/17), позивачку звільнено від сплати судового збору згідно зі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати за цивільним позовом відностяться за рахунок держави.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався, необхідності у його застосуванні у судовому провадженні не вбачається.

Процесуальні витрати за проведення судових інженерно-транспортних експертиз

№ СЕ-19/114-22/20445-ІТ від 02.01.2023 року в розмірі 1887,80 грн. та № СЕ-19/114-23/11982-ІТ від 11.07.2023 року в розмірі 2390,00 грн. (а.с.130, 156) на підставі ст. 118 КПК України, включаються судом у процесуальні витрати і підлягають стягненню з обвинуваченої згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівськогої області від 18 листопада 2022 року (№452/2890/22) був накладений арешт на автомобіль марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номерний НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 і переданий їй на зберігання (а.с.128-129)

Відповідно до частини 4 статті 175 КПК України, суд скасовує арешт вказаного майна.

На підставі ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів, після набрання вироком законної сили, необхідно вирішити таким чином: автомобіль марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номерний НОМЕР_1 , який переданий на зберігання ОСОБА_6 залишити власнику.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 188, 124, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопаорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 100000,00 (сто тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 40490, 00 (сорок тисяч чотириста дев`яносто) грн. витрат на правову допомогу.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати по справі за проведення судових експертиз в розмірі 4277,80 грн. (чотири тисячі двісті сімдесят сім грн. вісімдесят коп.), а саме:

-вартість судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/114-22/20445-ІТ від 02.01.2023 року) на суму 1887,80 грн.;

-вартість судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/114-23/11982-ІТ від 11.07.2023 року на суму 2390,00 грн.

Запобіжний захід до обвинуваченої ОСОБА_6 не застосовувати.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада 2022 року (№ 452/2890/22) на автомобіль марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номерний НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 .

Після набрання вироком законної сили речовий доказ - автомобіль марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номерний НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , - залишити власнику.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя