Справа №463/8368/24
Провадження №1-в/463/216/24
УХВАЛА

про відмову у задоволенні подання

10 вересня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

представника органу пробації ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові подання заступника начальника Личаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 про приведення вироку суду у відповідність до закону щодо засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, засудженого 7 березня 2024 року Сихівським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

встановив:

заступник начальника Личаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 звернувся до суду з поданням про приведення вироку Сихівського районного суду м. Львова від 7 березня 2024 року у відповідність до Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Подання мотивує тим, що засуджений ОСОБА_4 з 7 травня 2024 року перебуває на обліку Личаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області. Вказує, що Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» набрав чинності 9 серпня 2024 року та таким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість вкраденого становить до 3028 грн. Зазначає, що вартість викраденого майна ОСОБА_4 на момент вчинення правопорушення у 2023 році не перевищувала 2684 гривень. Відтак вказує, що враховуючи вищевикладене та на підставі ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ч. 1 п. 13 ст. 537, ч. 2 п. 2 ст. 539 КПК України просить вирішити питання про приведення вироку Сихівського районного суду м. Львова від 7 березня 2024 року стосовно ОСОБА_4 у відповідність до Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року.

Представник органу пробації ОСОБА_3 в судовому засіданні подання підтримав з мотивів, викладених у такому, просив його задовольнити.

Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду подання, в судове засідання 10 вересня 2024 року не з`явились, неприбуття таких відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Заслухавши думку представника органу пробації, оглянувши матеріали подання та матеріали особової справи №13/ГР/2024, суд приходить до наступного.

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 7 березня 2024 року від 20 червня 2023 року у справі №464/582/24, провадження №1-кп/464/274/24, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, та на підставі ч.1 ст. 69 КК України перейдено до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин. Даний вирок набрав законної сили 9 квітня 2024 року.

З зазначеного вироку вбачається, що ОСОБА_4 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, а саме 31 грудня 2023 року близько 16.25 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Сільпо», що за адресою: м. Львів, проспект Червоної Калини, 62, що належить ТзОВ «Сільпо Фуд», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу з торгівельних прилавків таємно взяв майно ТзОВ «Сільпо Фуд» загальною вартістю 489,11 грн., помістивши товар в кишені куртки та залишив приміщення магазину, не здійснивши оплати за товар, однак свого злочинного умислу не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником даного магазину.

При цьому Законом України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 9 серпня 2024 року, статтю 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення викладено в новій редакції, відповідно до якої дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, є адміністративним правопорушенням.

З врахуванням положень підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV, пункту 5 підрозділу 1 розділу XX ПК України та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» два неоподатковувані мінімуми доходів громадян на даний час становлять 3028 грн.

Частинами 1, 3 ст. 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

При цьому відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу (у даному випадку місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок), має право вирішувати питання в тому числі про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і ч. 3 ст. 74 КК України.

Так згідно з ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

А частиною 3 даної статті КК України визначено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Водночас, суд звертає увагу на те, що положеннями КК України та КПК України не передбачено можливості вирішення питання про приведення вироку суду у відповідність до закону, норми, на які посилається представник органу пробації передбачають лише можливість вирішення питання про звільнення засудженого від покарання та його відбування.

При цьому судом встановлено, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 23 липня 2024 року у справі №463/6596/24, провадження №1-кп/463/448/24, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком 1 (один) рік, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України; на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 7 березня 2024 року, виходячи із передбаченого ст.72 КК України співвідношення, що одному дню пробаційного нагляду відповідає вісім годин громадських робіт, остаточно призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 15 (п`ятнадцять) днів з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Вказаний вирок на даний час ще не набрав законної сили.

Відтак з врахуванням наведеного вище, зокрема того що, положеннями чинного законодавства не передбачено можливості приведення вироку суду у відповідність до закону, а також оскільки приєднання невідбутої частини покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 7 березня 2024 року до покарання, призначеного вироком Личаківського районного суду м. Львова від 23 липня 2024 року, виключає можливість вирішення судом питання про звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного Сихівським районним судом м. Львова покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, суд приходить до висновку, що подання органу пробації не підлягає задоволенню.

Керуючись ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -

постановив:

в задоволенні подання заступника начальника Личаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 про приведення вироку суду у відповідність до закону щодо засудженого ОСОБА_4 - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її винесення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1