Провадження №1-кп/523/379/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2024 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0002758 від 24.07.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нові Каушани р. Молдова, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого.

Зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, -

Встановив:

23.07.2019 року приблизно о 10:57 годині, ОСОБА_6 , працюючи водієм швидкої медичної допомоги в КП «Автобаза санітарного транспорту», виконуючи невідкладне службове завдання, керуючи технічно справним автомобілем марки «Peugeot Boxer» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по сухому дорожньому покриттю у реверсивній смузі по вул. Миколаївська дорога з боку пр. Добровольського у напрямку вул. Чорноморського козацтва у м. Одеса, наблизився до нерегульованого пішохідного переходу, розташованому навпроти будинку АДРЕСА_2 , порушуючи вимоги п.3.1 «Правил дорожнього руху України», а саме діючи з необережності, будучи неуважним, не врахувавши дорожньої обстановки, незважаючи на наявність включеного проблискового маячка та спеціального звукового сигналу, не переконався, що всі пішоходи бачать автомобіль зі спец. сигналом, не маючи можливості бачити пішохода, який здійснював перехід справа наліво по ходу руху транспортного засобу по нерегульованому пішохідному переходу, не прийняв заходів для зменшення швидкості руху або зупинки транспортного засобу, тим самим здійснив наїзд на ОСОБА_7 , який всупереч вимогам п.4.13 «Правил дорожнього руху України» перетинав проїзну частину при наближенні вищевказаного автомобілю з увімкненими спеціальними сигналами.

В результаті дорожньо - транспортної пригоди у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи за №2391 від 18.10.2020р. виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно мозкової травми, в єдиний комплекс якої входять переломи тім`яної та скроневої кісток, черепно мозкова травма у формі забою головного мозку, забійна рана голови, які за критерієм небезпеки для життя відповідно п.п.2.1.3 «б» «Правил судово - медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень; закриті переломи 5,7-10 ребр зліва причинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день і за цим критерієм згідно п.п.2.2.2 та 4.6 «Правил судово - медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносять до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні, викладеному в обвинувальному акті визнав в повному обсязі, та пояснив, що у 2019 році працював водієм швидкої допомоги, 23.07.2019 року бригадою було отримане завдання перевезти хвору жінку з лікарні, розташованої по вул. Заболотного у м. Одеса на вул. Белінського. У ранковий час доби, керуючи технічно справним автомобілем марки «Peugeot Boxer» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині у реверсивній смузі, яка була відкрита для нього, по вул. Миколаївська дорога зі включеними маячками та сигналами, несподівано в районі пішохідного переходу різко з`явися потерпілий, якого він не встиг побачити, внаслідок чого відбувся наїзд на пішохода, який отримав тілесні ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 додатково пояснив, що дорожньо транспортна пригода сталася у робочий час, коли він виконував своє службове завдання, у кареті «швидкої» знаходився фельдшер та хвора, дорога була сухою, видимість нормальною, він бачив, що люди стояли на тротуарі, з правої сторони їхала «фура», не зважаючи на те, що на його автомобілі були включені спец. сигнали та маячки, сирена гуділа гучно, потерпілий різко вийшов на проїзну частину нерегульованого пішохідного переходу, переходячи дорогу справа наліво в сторону моря. Він в свою чергу, намагаючись уникнути зіткнення, загальмував, але відчув стук у дзеркало, зрозумівши, що збив пішохода.

Вину визнає повністю, дав покази, які співпадають з пред`явленим обвинуваченням, усвідомлюючи, що повинен був своєчасно відреагувати на появу пішохода, уважніше дивитися за зміною дорожньої обстановки, що не вжив всіх заходів, щоб уникнути наїзду, водночас вказуючи, що за весь час стажу водія жодного разу до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не притягувався, щиро розкаюється в тому, що сталося, висновки експертиз, схему ДТП не оспорює, в добровільному порядку відшкодував потерпілій ОСОБА_8 спричинений збиток у загальній сумі 13451,29 гривень, що знайшло своє документальне підтвердження у ході судового засідання.

Крім повного визнання своєї вини, винність обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України повністю підтверджується оголошеним та дослідженим у судовому засіданні висновком судово-медичної експертизи №2391 від 18.10.2020р., відповідно якому у потерпілого ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно мозкової травми, в єдиний комплекс якої входять переломи тім`яної та скроневої кісток, черепно мозкова травма у формі забою головного мозку, забійна рана голови, які за критерієм небезпеки для життя відповідно п.п.2.1.3 «б» «Правил судово - медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень; закриті переломи 5,7-10 ребр зліва причинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день і за цим критерієм згідно п.п.2.2.2 та 4.6 «Правил судово - медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносять до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

- висновком авто технічної експертизи за №19-7726 від 17.04.2020 року обставин ДТП, відповідно якому у даній дорожньо транспортній ситуації за умови руху з проблисковим маячком синього кольору й спеціальним звуковим сигналом водієві автомобіля «Peugeot Boxer» згідно з вимогами пункту 3.1 ПДР, з технічної точки зору, незважаючи на наявність включеного проблискового маячка й спеціального звукового сигналу, належало забезпечити безпеку дорожнього руху обрати такий режим руху автомобіля (з меншою швидкістю), який би дозволив переглянути проїзну частину на нерегульованому пішохідному переході, переконатися, що усі пішоходи бачать автомобіль зі спец. сигналами й виконують дії по наданню йому переваги в русі, і тільки після цього продовжити рух. Виконанням викладених вище належних дій водій автомобілю «Peugeot Boxer» мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода. Дії водія автомобіля«Peugeot Boxer», які не відповідали вимогам пункту 3.1 ПДР, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з ДТП.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, у скоєні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, встановленої під час судового розгляду, обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення та сторона захисту вважала достатнім, тому відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд, за відсутністю заперечень учасників судового провадження та за відсутністю клопотань щодо доповнення судового розгляду, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит потерпілої, свідків, повне оголошення матеріалів кримінального провадження не проводив, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинуваченого відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення, та докази, в тому числі експертизи, які містяться у матеріалах досудового розслідування, після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами ніким із учасників процесу не оспорюються.

Покази обвинуваченого, дані у ході судового засідання суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння ОСОБА_6 змісту вказаних обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позицій та роз`яснено про правові наслідки, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_6 своїми діями скоїв злочин, передбачений ст.286 ч.2 КК України та його дії правильно кваліфіковані за ознаками, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження та його вина доведена в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Разом з цим суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Статтею 5 ч.2 КК України регламентовано, що Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, тобто слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними в ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину за необережності, який мав місце 23.07.2019 року, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, офіційно працевлаштований, робоча діяльність якого пов`язані з керуванням транспортного засобу, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, негативне ставлення до вчиненого діяння, усвідомлення своєї провини, щире каяття та переживання, про що говорить поведінка ОСОБА_6 який добровільно відшкодував завданий матеріальний та моральний збиток потерпілій, про що свідчить угода, укладена між ОСОБА_8 та обвинуваченим, датованої 3.12.2021р., долученої до матеріалів судового кримінального провадження, за змістом якої у пункті 6 також вказано про відсутність взаємних претензій з приводу умов даної угоди.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, активне сприяння розкриттю злочину.

До обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням матеріалів провадження встановлено, що до кримінального провадження під час досудового розслідування долучалися речові докази, а саме автомобіль марки «Peugeot Boxer» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий власнику - КП «Автобаза санітарного транспорту» на відповідальне зберігання під розписку.

Разом з цим з`ясовано, що ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.07.2019 року на вищезазначений транспортний засіб був накладений арешт.

Статтею 174 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Дослідивши надані прокурором матеріали, суд дійшов до висновку, що ухвала слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси за №523/11539/19 (Пр. №1-кс/523/3841/19) від 26.07.2019р. про накладення арешту на тимчасове вилучене майно після набрання вироком чинності підлягає скасуванню, оскільки в подальшому потреба в застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпадає, оскільки всі процесуальні дії закінчені, необхідні експертні дослідження по справі проведені, ніким із учасників процесу не оспорюються, конфіскація майна не передбачена санкцією статті, у зв`язку з чим з метою не порушення Конституційних прав громадян, передбачених законодавчими актами, та реалізації права власника розпоряджатися або користуватися своїм майном, суд вважає, що є достатньо законних та обґрунтованих підстав для скасування арешту майна та вищезазначений транспортний засіб вважати повернутим за належністю законному володільцю, що передбачено положеннями ст.100 ч.9 п.1 КПК України.

Крім цього в якості речового доказу долучався СD-R компакт диск, на якому міститься відеозапис з відео реєстратора автомобіля щодо обставин дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 23.07.2019р., який суд вважає за необхідне зберігати в матеріалах кримінального провадження досудового розслідування за №0002758 від 24.07.2019 року.

Також з огляду реєстру матеріалів досудового розслідування та вивченням обвинувального акту встановлено, що здійснювалось залучення експертів для проведення двох авто-технічних експертиз, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, загальна сума яких складає 4511,92 гривень (1570 грв., 2941,92 грв.)

Водночас встановлено, що 28.04.2021 року потерпілою ОСОБА_8 (на даний час прізвище особи - Гарбуз, в подальшому ОСОБА_9 ) був пред`явлений уточнений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 на її користь завданого матеріального збитку у розмірі 4451,29 грв., морального збитку у розмірі 100 тис. гривень, про стягнення зі страхової компанії «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) завданої матеріальної шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим ОСОБА_7 у розмірі 23586,50 грв.; матеріальної шкоди пов`язаної зі стійкою втратою працездатності потерпілим ОСОБА_7 у сумі 23720,88 грв., матеріального збитку, пов`язаного з витратами на поховання у сумі 15775 грв., морального збитку заподіяного смертю потерпілого у розмірі 50076 гривень; а також про стягнення з Комунального підприємства «Автобаза санітарного транспорту» на користь ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) завданого морального збитку у розмірі 400 тис. гривень

В подальшому потерпілою ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) та представником потерпілої - адвокатом ОСОБА_5 було подане клопотання про визнання та залучення правонаступника первісного цивільного відповідача КП «Автобаза санітарного транспорту» - Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської міської ради» у якості цивільного відповідача у даному кримінальному провадженні, оскільки строк заяви вимог до КП «Автобаза санітарного транспорту» вийшов, тим самим змінивши цивільний позов в частині стягнення, виклавши в наступній редакції: «Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської міської ради», ідентифікаційний код: 20991240, адреса місця знаходження: м. Одеса, вул. Гаванна, 1, на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відшкодування моральної шкоди у розмірі 400 тис. (чотириста тисяч) гривень.

Надалі, 6.03.2024р., 23.05.2024 року до суду надійшли заяви ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) відповідно яких потерпіла просила не розглядати позовні вимоги про стягнення на її користь матеріального збитку, пов`язаного з витратами на поховання у сумі 15775 грв. та відшкодування морального збитку заподіяного смертю потерпілого у розмірі 50076 гривень, виклавши змінений цивільний позов в остаточній редакції, а саме про стягнення на її користь:

- з ОСОБА_6 моральної шкоди 91000 гривень;

- зі страхової компанії «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) завданої матеріальної шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим ОСОБА_7 у розмірі 23586,50 грв.; матеріальної шкоди пов`язаної зі стійкою втратою працездатності потерпілим ОСОБА_7 у сумі 23720,88 грв.,

- з КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської міської ради» моральної шкоди у розмірі 400000 гривень.

У своїй заяві потерпіла підтримала змінений нею цивільний позов у повному обсязі, просила розглянути за її відсутності.

13.05.2021 року до адреси суду надійшов відзив ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на позовну заяву ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) про стягнення на її користь матеріальної шкоди, в якому просять відмовити ОСОБА_8 в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» у повному обсязі, мотивуючи тим, що позивачем невірно були зроблені розрахунки відшкодування шкоди, пов`язаною зі стійкою втратою працездатності, які суперечать ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; щодо відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності страховиком зазначено про відсутність листів непрацездатності за період з 5.10.2019р. по 14.11.2019р., що у разі довершення позивачем вимог законодавства про страхування, виплата могла б становити 15177,40 гривень. Разом з цим відповідачем зазначено, що 24.04.2020 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було перераховано на реквізити позивача страхове відшкодування у розмірі 79570,59 гривень відповідно розрахунку №28729/20 від 14.02.2020 року суми страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №2165.

Представник КНП «ООЦЕМД і МК» в особі ОСОБА_11 у відзиву та запереченнях просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) у повному обсязі, вважаючи пред`явлені претензії безпідставними та необґрунтованими, зазначаючи, що при визначенні суми моральної шкоди повинен враховуватися розумний баланс між публічним та приватним інтересом, який забезпечується принципом пропорційності, розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді, достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої сторони, на думку представника цивільного відповідача потерпілою не надано жодних доказів, не наведено критеріїв з яких виходила особа, визначаючи розмір моральної шкоди, виходячи з обставин справи, очевидно, що вказана потерпілою сума відшкодування морального збитку є занадто завищеною, тому відповідач не визнає вимоги позивача.

За змістом положень ст.128 ч.1, 5 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно до вимог ст.129 ч.1 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю, або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Дослідивши надані до суду до матеріали, що стосуються цивільного позову, який був прийнятий до розгляду у судовому засіданні, суд вважає за необхідне наголосити, що потерпілою ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) неодноразово змінювалися позивні вимоги в різних інтерпретаціях, що загромаджувало та затягувало судовий процес, разом з цим судом прийняті до уваги позивні вимоги в остаточній редакції, які були викладені в заяві потерпілої від 23.05.2024 року.

Суд погоджується з тим, що обвинувачений, як особа, що керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести цивільну - правову відповідальність за шкоду, задану таким джерелом.

Однак, оцінюючи позов ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) в частині стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 91000 гривень суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог, оскільки стороною захисту до матеріалів провадження долучена угода про відшкодування завданого збитку, датованої 3.12.2021 року, яка підписана особисто потерпілою та обвинуваченим, відповідно якої сторони підтверджують добровільне досягнення згоди по всім її умовам, ОСОБА_6 у добровільному порядку був відшкодований спричинений матеріальний збиток у розмірі 4451,29 грв. та матеріальна шкода у сумі 9000 гривень, що у загальній сумі складає 13451,29 гривень. Повторне пред`явлення вимог до ОСОБА_6 щодо відшкодування моральної шкоди на думку суду є безпідставним, оскільки позивач скористався своїм законним правом на одноразове відшкодування, що знайшло своє документальне підтвердження, за викладених підстав заявлені позовні вимоги у даній частині не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) в частині стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на її користь матеріальної шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим ОСОБА_7 у розмірі 23586,50 грв.; матеріальної шкоди пов`язаної зі стійкою втратою працездатності потерпілим ОСОБА_7 у сумі 23720,88 грв., суд вважає, що цивільний позов у даній частині також не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Дійсно, якщо цивільно-правова відповідальність винуватця застрахована, то потерпіла сторона може вимагати відшкодування розміру завданого збитку зі страхової компанії.

Вивченням змісту заяви про страхове відшкодування, заявленої 23.12.2019 року ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ), вбачається дублювання суми матеріального збитку пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності потерпілим ОСОБА_7 , а саме 23586,50 гривень, яка також зазначена і в цивільному позові.

Разом з цим, виходячи зі змісту відзиву ПрАТ «СК «Євроінс Україна» позивачем ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) не правильно були зроблені розрахунки відшкодування шкоди, не надані всі документи, необхідних для обчислення відповідно до норм законодавства, дане питання не залишилося поза обговоренням, тому страхова компанія не погодилася з визначеними ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) сумами, що заслуговує на увагу, оскільки у суду не виникає сумнівів у компетентності спеціалістів у сфері цивільно - правового страхування.

Крім цього, слід зазначити, що незважаючи на недоліки вимог потерпілої, страховою компанією фактично була зроблена оцінка шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, згідно страхового акту за №28729/20 від 24.04.2020 року, платіжного дорученням №2165 здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 79570,59 гривень на рахунок позивача, що перевищує у загальній сумі пред`явлені претензії до ПрАТ «СК «Євроінс Україна», як вбачається ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) прийняла вказану виплату, тим самим погодилася з сумою страхового відшкодування, що є домінуючим доводом, у зв`язку з чим за викладених підстав, за наявності аргументованих зауважень зі сторони страхової компанії, некоректності повторення суми завданого матеріального збитку, що в свою чергу наводить на роздуми щодо недостовірності наданих позивачем відомостей, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «Євроінс Україна», при цьому вважає за необхідне зауважити, що розгляд цивільного позову у даній частині пред`явлених позивних вимог явно виходить за межі кримінального судочинства.

Щодо стягнень з КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської міської ради» моральної шкоди у розмірі 400000 гривень, суд вважає за можливе задовольнити позов у даній частині частково за наступними підставами.

За змістом ст. 128 ч.5 КПК України якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільними позовами, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно ст.81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно положень ст.1166 ч.1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Також положеннями ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За змістом ст.1172 ч.1 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ст.1187 ч.1, ч.2 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У постанові Великої Палати Верховного суду за №426/16825/16-ц від 5.12.2018 року зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. Отже, шкода завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду за №205/5571/15-к.

Як достовірно встановлено, ОСОБА_6 на момент вчинення ДТП керував транспортним засобом, який знаходився на балансі КП «Автобаза санітарного транспорту», перебуваючи у трудових відносинах з даним підприємством, правонаступником якого стало Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської міської ради», що підтверджується Наказом за №119-О від 6.05.2019 року про прийняття ОСОБА_6 на роботу, подорожнім листом службового легкового автомобілю № НОМЕР_2 та іншим копіями документами, долучених до матеріалів судового провадження, що в свою чергу за доведеністю факту виконання працівником на час завдання шкоди трудових обов`язків не виключає відповідальності роботодавця.

За викладених підстав суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) до КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» слід задовольнити частково, а саме у сумі 70000 гривень, що на думку суду є спів розмірним з понесеними моральними стражданнями, виходячи із засад розумності та виваженості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги обставини кримінального правопорушення, при яких була спричинена моральна шкода, ступінь вини обвинуваченого, той факт, що загиблим також були порушені права та обов`язки пішохода всупереч вимогам п.4.13 «Правил дорожнього руху України», заразом суд виходить з характеру та обсягу душевних, психологічних страждань, їх тривалості та значимості для цивільного позивача.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 з урахуванням санкції ч.2 ст.286 КК України, оцінюючи обставини скоєного злочину, характер та ступінь тяжкості вчиненого діяння за необережності, яке відповідно положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, зважаючи на те, що обвинувачений перевозив хвору людину, яка перебувала у тяжкому стані до іншої лікарні, приймаючи до уваги дії потерпілого, який будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди також порушив Правила дорожнього руху, ігноруючи права та обов`язки пішохода, вбачається взаємна вина, так як мали місце обопільні дії, враховуючи особу обвинуваченого, який у судовому засіданні вину визнав в повному обсязі, активно сприяв розкриттю злочину, особисте ставлення до вчиненого, ту обставину, що він пенсіонер, однак продовжує працювати, має постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки, його дружина є інвалідом другої групи, позитивно характеризується як за місцем проживання так і за місцем роботи, у добровільному порядку відшкодував завданий збиток відповідно пред`явлених перше початкових вимог, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності, в тому числі за порушення правил дорожнього руху не притягувався, стаж водія складає 50 років, що свідчить про те, що ОСОБА_6 є законослухняним громадянином, поведінка обвинуваченого під час судового провадження говорить про наявність моральних цінностей, а також про те, що він в повній мірі усвідомив свою провину, дійсно щиро розкаюється, що дає підстави вважати, що на теперішній час ОСОБА_6 не є суспільно-небезпечною особою, також приймаючи до уваги позицію потерпілої, яка поклала вирішення питання щодо міри покарання на розсуд суду, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням до нього ст.ст.75, 76 КК України, що на переконання суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.

Також за вищевказаними підставами, зважаючи на те, що робота ОСОБА_6 пов`язана з керуванням транспортного засобу, він працює в таксі для отримання додатково доходу, оскільки низького розміру пенсії не хватає для існування, лікування дружини - інваліда, як з`ясовано, продовження робочої діяльності у період дії воєнного стану має суттєве значення для ОСОБА_6 , що знайшло своє підтвердження під час судового розгляду; приймаючи до уваги наслідки та ступінь участі кожного із учасників дорожньо-транспортної пригоди, позицію сторони захисту, думку прокурора з цього приводу, суд вважає за можливе не призначати ОСОБА_6 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з цим суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування та судового провадження відносно ОСОБА_6 діяв запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який після набрання вироком чинності підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 100, 174, 349, 369-371, 373-374, 394-395 КПК України,-

Ухвалив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, призначивши йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.

Відповідно до положень ст.76 ч.1 п.п.1, 2 КК України зобов`язати ОСОБА_6 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк покарання рахувати з дня проголошення вироку.

Виконання вироку в даній частині покласти на районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , направив копію вироку після набрання законної сили до органу, якому доручено виконання.

Міру запобіжного заходу, застосовану відносно ОСОБА_6 у виді особистого зобов`язання, після набрання вироком законної сили - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати у загальній сумі 4511,92 гривень (1570 грв., 2941,92 грв.), пов`язаних із залученням експертів для проведення авто-технічних експертиз під час досудового розслідування.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси за №523/11539/19 (Пр. №1-кс/523/3841/19) від 26.07.2019 року, якою був накладений арешт на транспортний засіб - скасувати.

Скасувати арешт з майна, а саме автомобілю марки «Peugeot Boxer» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить КП «Автобаза санітарного транспорту».

Речовий доказ автомобіль марки «Peugeot Boxer» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий власнику - КП «Автобаза санітарного транспорту» на відповідальне зберігання під розписку - вважати повернутим за належністю.

Речовий доказ СD-R компакт диск, на якому міститься відеозапис з відео реєстратора автомобіля щодо обставин дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 23.07.2019р., долученого до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу - зберігати в матеріалах кримінального провадження досудового розслідування за №0002758 від 24.07.2019 року.

Уточнений цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) про стягнення з КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської міської ради» моральної шкоди у розмірі 400000 гривень задовольнити частково; в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) про відшкодування на її користь з ОСОБА_6 моральної шкоди 91000 гривень; про стягнення зі страхової компанії «Євроінс Україна» на її користь завданої матеріальної шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим ОСОБА_7 у розмірі 23586,50 грв.; матеріальної шкоди пов`язаної зі стійкою втратою працездатності потерпілим ОСОБА_7 у сумі 23720,88 грв. відмовити за підстав викладених в мотивувальній частині вироку.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської міської ради», ідентифікаційний код 20991240, на користь ОСОБА_10 морального збитку у розмірі 70000 гривень.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через Суворовський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1