Житомирський апеляційний суд
Справа № 285/4230/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/768/24
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного судового провадження № 285/4230/23 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 липня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 27 вересня 2024 року включно, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Вважає, що такий запобіжний захід цілком забезпечить його належну процесуальну поведінку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм КПК України. Зазначає, що підозра необгрунтована, ризики, на які послався прокурор, не доведені, а застосований запобіжний захід є занадто суворим та не відповідає особі обвинуваченого. Вказує, що останній не має на меті переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Посилається на те, що прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, посилаючись на те, що судовий розгляд триває, але строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає, при цьому ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, а тому більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, тяжкого злочину, а також доведеність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 27.09.2024 включно.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника в підтримання апеляційних скарг, думку прокурора в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст.331 КПК України вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №285/4230/23, в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000394 від 11.10.2022 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Таким чином, судом першої інстанції належно досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та суд дійшов обґрунтованого висновку про існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою до обвинуваченого та наявності ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду; можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ризик переховування від суду підтверджується тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі, а тому під тяжкістю можливого покарання може вчинити вказані дії.

Ризик незаконного впливу на свідків обґрунтований тим, що вказане провадження перебуває на розгляді в суді першої інстанції і зазначені особи ще не допитані, а тому з метою уникнення відповідальності у разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, він може впливати на вказаних осіб.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження вчинення кримінального правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_7 , обгрунтований тим, що на протязі періоду з 05.09.2022 року до 31.01.2023 року двічі залишав самовільно розташування військової частини.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг сторони захисту про недоведеність існування ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Враховуючи положення ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме : тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, є необгрунтованою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на даній стадії останній є обвинуваченим, а не підозрюваним та доведеність чи недоведеність його вини вирішується під час судового розгляду по суті, а тому не є предметом даного апеляційного розгляду.

Доводи апелянтів щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає необгрунтованими, виходячи з положень ч. 8 ст. 176 КПК України та наявності ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, матеріали провадження не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду такі докази не надані.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 липня 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 27 вересня 2024 року включно без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :