Справа № 676/4097/24
Номер провадження 1-кс/676/1611/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року м. Кам`янець-Подільський

Слідчий суддя Кам`янець-Подiльського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщені Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області клопотання прокурора Кам`янець-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про визнання процесуальними джерелами доказів у кримінальному проваджені, щодо злочину в порядку ст. 2981 КПК України по кримінальному провадженні № 0000219 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,-

в с т а н о в и в:

Прокурор Кам`янець-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з клопотанням про визнання процесуальними джерелами доказів у кримінальному провадженні щодо злочину в порядку ст. 2981 КПК України по кримінальному провадженні №0000219 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_4 , близько 19.40 год. 13 червня 2024 року поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 повідомив про те, що має при собі наркотичну яка виявлена та вилучена працівниками поліції, яку зберігав із метою власного вживання, без мети збуту.

За вказаним фактом 13.06.2024 року сектором дізнання Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000219, відомості якого внесено до ЄРДР, по факту незаконного зберігання психотропних речовин без мети збуту у великих розмірах, тобто за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК Україна.

В ході здійснення органом дізнання досудового розслідування кримінального проступку № 0000219 від 13.06.2024, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, здобуто наступні докази: протокол огляду місця події від 13.06.2024 та відеозапис проведення огляду місця події, який міститься на лазерному DVD-Rдиску « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; висновок експерта №СЕ-19/123-24/7324-НЗПРАП від 20.06.2024.

У зв`язку з тим, що встановлено наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, 11.07.2024 року дізнавачем сектору дізнання Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області кримінальне правопорушення перекваліфіковано з ч. 1 ст. 309 на ч. 2 ст. 309 КК України.

В подальшому, 24.06.2024 кримінальне провадження передано за підслідністю в СВ Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області.

Згідно з ст. ч.1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Такі процесуальні джерела доказів не можуть бути використані у кримінальному провадженні щодо злочину, окрім як на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора.

Враховуючи те, що вказані докази мають значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, тому вони підлягають їх визнанню процесуальними джерелами у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000219 від 13.06.2024 року.

Прокурор Кам`янець-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду клопотання не подавав. .

Дослідивши, матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку, що в задоволенні клопотання прокурора Кам`янець-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , по кримінальному провадженні №0000219 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України про визнання процесуальними джерелами доказів у кримінальному провадженні щодо злочину в порядку ст. 2981 КПК України, слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч.1-2 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 298-1 КПК України процесуальними джерелами доказів у кримінальному провадженні про кримінальні проступки, крім визначених статтею 84 цього Кодексу, також є пояснення осіб, результати медичного освідування, висновок спеціаліста, показання технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Такі процесуальні джерела доказів не можуть бути використані у кримінальному провадженні щодо злочину, окрім як на підставі ухвали слідчого судді, яка ухвалюється за клопотанням прокурора.

Відповідно до ст. 40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання. Дізнавач уповноважений:

1) починати дізнання за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) проводити огляд місця події, обшук затриманої особи, опитувати осіб, вилучати знаряддя і засоби вчинення правопорушення, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку або виявлені під час затримання, а також проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, установлених цим Кодексом; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій у випадках, установлених цим Кодексом, відповідним оперативним підрозділам; 4) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; 5) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 6) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; 7) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; 8) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

3. Дізнавач зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються в письмовій формі.

4. Дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення дізнавача.

З аналізу викладеної норми випливає, що дізнавач наділений вичерпним колом повноважень, а тому до його компетенції не входить перекваліфікація кримінального правопорушення з ч.1 ст. 309 КК України на ч.2 ст. 309 КК України, без відповідного внесення до ЄРДС кримінального правопорушення за ч.2 ст. 309 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, серед яких, зокрема, визначено верховенство права та законність. Так, принцип верховенства права у розрізі кримінального процесу розуміється як визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст і спрямованість діяльності держави. В той же час, законність розкривається у КПК України як обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. При цьому закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК України.

Чинним КПК України відповідна норма, яка б передбачала перекваліфікацію діяння, відсутня або можливість винесення постанови про перекваліфікацію кримінального правопорушення. Слідчий чи прокурор мають право винести постанову, коли визнають це за необхідне, однак правових наслідків постанова про перекваліфікацію кримінального правопорушення не породжує. У ч. 1 ст. 110 КПК України передбачений вичерпний перелік суб`єктів кримінального провадження, які мають право приймати процесуальні рішення. До них належать: а) органи розслідування, передбачені ч. 1 ст. 38 КПК України; б) прокурор (п. 15 ч. 1 ст. З, ст. 36 КПК України), який здійснює свої повноваження приймає процесуальні рішення в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення (крім передбачених у КПК України винятків); в) слідчий суддя (п. 18 ч. 1 ст. З КПК України), який приймає процесуальні рішення під час досудового розслідування з метою забезпечення судового контролю за дотриманням прав, свобод та законних інтересів осіб у кримінальному провадженні; г) суд (п. 2023 ч. 1 ст. З, ст.ст. 30, 31 КПК України), якому надане виняткове право (а власне й обов`язок) здійснювати правосуддя в кримінальному провадженні та приймати для цього відповідні процесуальні рішення.

Так, у межах судового розгляду КПК України уповноважує прокурора змінити обвинувачення під час судового розгляду (п. 15 ч. 2 ст. 36, ч. 2 ст. 337, ч. 1 ст. 338), тобто змінити правову кваліфікацію та/або обсяг обвинувачення. Відповідно до ч. 2 ст. 338 КПК України прокурор, дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, зобов`язаний виконати вимоги ст. 341 КПК України, а саме погодити змінений обвинувальний акт із прокурором вищого рівня (під час розгляду провадження з керівником органу прокуратури, в якому він працює).

З метою ухвалення справедливого рішення суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення лише в частині зміни кваліфікації правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження. Відповідно до ч.?ч. 1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд у суді першої інстанції проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Крім того, прокурор в описовій частині клопотання посилається на постанову дізнавача СД Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 11 липня 2024 року про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч.1 ст. 309 на ч. 2 ст. 309 КК України, однак до матеріалів клопотання додано постанову дізнавача СД Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 24 червня 2024 року, а тому зазначене вказує на ознаки фальсифікації матеріалів кримінального провадження.

Фактично в матеріалах клопотання наявна постанова дізнавача СД Кам`янець-Подільського РУВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 від 24.06.2024 року про зміну кваліфікації кримінального правопорушення з ч.1 ст. 309 КК України на ч.2 ст. 309 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, серед яких, зокрема, визначено верховенство права та законність. Так, принцип верховенства права у розрізі кримінального процесу розуміється як визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст і спрямованість діяльності держави. В той же час, законність розкривається у КПК України як обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. При цьому закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК України.

Чинним КПК України відповідна норма, яка б передбачала перекваліфікацію діяння, відсутня або можливість винесення постанови про перекваліфікацію кримінального правопорушення. Слідчий чи прокурор мають право винести постанову, коли визнають це за необхідне, однак правових наслідків постанова про перекваліфікацію кримінального правопорушення не породжує. У ч. 1 ст. 110 КПК України передбачений вичерпний перелік суб`єктів кримінального провадження, які мають право приймати процесуальні рішення. До них належать: а) органи розслідування, передбачені ч. 1 ст. 38 КПК України; б) прокурор (п. 15 ч. 1 ст. З, ст. 36 КПК України), який здійснює свої повноваження приймає процесуальні рішення в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення (крім передбачених у КПК України винятків); в) слідчий суддя (п. 18 ч. 1 ст. З КПК України), який приймає процесуальні рішення під час досудового розслідування з метою забезпечення судового контролю за дотриманням прав, свобод та законних інтересів осіб у кримінальному провадженні; г) суд (п. 2023 ч. 1 ст. З, ст.ст. 30, 31 КПК України), якому надане виняткове право (а власне й обов`язок) здійснювати правосуддя в кримінальному провадженні та приймати для цього відповідні процесуальні рішення.

Крім того, винесена дізнавачем постанова від 24 червня 2024 року про зміну кваліфікації кримінального діяння у кримінальному провадженні №0000219 про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч.1 ст. 309 на ч.2 ст. 309 КК України є такою, що прямо суперечить кримінальному процесуальному законодавству, а зібрані після винесення такої постанови докази -недопустимими.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, серед яких, зокрема, визначено верховенство права та законність. Так, принцип верховенства права у розрізі кримінального процесу розуміється як визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст і спрямованість діяльності держави. В той же час, законність розкривається у КПК України як обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. При цьому закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК України.

Чинним КПК України відповідна норма, яка б передбачала перекваліфікацію діяння, відсутня або можливість винесення постанови про перекваліфікацію кримінального правопорушення. Слідчий чи прокурор мають право винести постанову, коли визнають це за необхідне, однак правових наслідків постанова про перекваліфікацію кримінального правопорушення не породжує. У ч. 1 ст. 110 КПК України передбачений вичерпний перелік суб`єктів кримінального провадження, які мають право приймати процесуальні рішення. До них належать: а) органи розслідування, передбачені ч. 1 ст. 38 КПК України; б) прокурор (п. 15 ч. 1 ст. З, ст. 36 КПК України), який здійснює свої повноваження приймає процесуальні рішення в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення (крім передбачених у КПК України винятків); в) слідчий суддя (п. 18 ч. 1 ст. З КПК України), який приймає процесуальні рішення під час досудового розслідування з метою забезпечення судового контролю за дотриманням прав, свобод та законних інтересів осіб у кримінальному провадженні; г) суд (п. 2023 ч. 1 ст. З, ст.ст. 30, 31 КПК України), якому надане виняткове право (а власне й обов`язок) здійснювати правосуддя в кримінальному провадженні та приймати для цього відповідні процесуальні рішення.

Так, у межах судового розгляду КПК України уповноважує прокурора змінити обвинувачення під час судового розгляду (п. 15 ч. 2 ст. 36, ч. 2 ст. 337, ч. 1 ст. 338), тобто змінити правову кваліфікацію та/або обсяг обвинувачення. Відповідно до ч. 2 ст. 338 КПК України прокурор, дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, зобов`язаний виконати вимоги ст. 341 КПК України, а саме погодити змінений обвинувальний акт із прокурором вищого рівня (під час розгляду провадження з керівником органу прокуратури, в якому він працює).

З метою ухвалення справедливого рішення суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення лише в частині зміни кваліфікації правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження. Відповідно до ч.?ч. 1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд у суді першої інстанції проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У свою чергу, частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж органом державної влади чи його посадовою особою дій або не вчинення їх у межах компетенції, але непередбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Названі конституційні приписи, перебуваючи у взаємозв`язку, відображають фундаментальне положення конституціоналізму щодо необхідності обмеження державної влади з метою забезпечення прав і свобод людини та зобов`язують наділених державною владою суб`єктів діяти виключно відповідно до установлених Конституцією України та законами України цілей їх утворення, в межах повноважень та у визначений спосіб.

Зазначені недоліки не були усунуті відповідним процесуальним прокурором.

Окрім наведеного, в органу досудового розслідування не було законних підстав для внесення відомостей до ЄРДР та розпочати досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000219 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, оскільки з обставин справи зазначених у витягу з ЄРДР о 19 :45 год. 13 червня 2024 року до чергової частини Кам`янець-Подільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області надійшло повідомлення від поліцейського офіцера громади Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_6 про те, що 13 червня 2024 року близько 19:40 год. поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 було виявлено ОСОБА_4 , який повідомив про те, що має при собі речовину, яка являється наркотичною. Виїздом на місце події під час проведення огляду місця події, який проводився у дворі домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_4 близько 20:20 год. 13.06.2024 року добровільно надав поліетиленовий пакет білого кольору в середині якого було виявлено та вилучено пластикову ємність із порошкоподібною речовиною білого кольору невідомого походження в якій знаходився поліетиленовий зіп-пакет обмотаний ізоляційною стрічкою синього кольору із кристалоподібною речовиною білого кольору, яка ззовні схожі на наркотичні речовини, яку останній зберігав із метою власного вживання, без мети збуту.

Кримінальна відповідальність наступає за ч.1 ст. 309 КК України за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, а не за зберігання зіп-пакету в якому міститься кристалоподібна речовина білого кольору, яка зовні схожа на наркотичну.

З урахуванням викладеного, у задоволенні клопотання прокурора Кам`янець-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , по кримінальному провадженні №0000219 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України про визнання процесуальними джерелами доказів у кримінальному провадженні щодо злочину в порядку ст. 2981 КПК України, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.84, 85, 93,110, 214, 298-1 КПК України, слідчий суддя,-

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання прокурора Кам`янець-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , по кримінальному провадженні №0000219 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України про визнання процесуальними джерелами доказів у кримінальному провадженні щодо злочину в порядку ст. 2981 КПК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду

ОСОБА_1