Справа № 481/1628/24
Провадж.№ 1-кс/481/596/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2024 року Слідчий суддя Новобузького районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ( в режимі відеоконференції), слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новий Буг, Баштанського району, Миколаївської області, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді стрільця 3 відділення, 1 взводу, 1 стрілецької роти, 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»

в даному кримінальному провадженні підозрюваний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

Встановив:

01.09.2024 до Новобузького районного суду Миколаївської області надійшло клопотання слідчого СВ Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України ОСОБА_5 . Підозрюваний на даний час не затриманий.

Клопотання обґрунтоване тим, що Слідчим відділом Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 від 04.01.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Миколаївської спеціалізованої прокурату у сфері оборони Південного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 громадяни ОСОБА_5 05.05.2022 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу по мобілізації.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2022 року № 112 солдата ОСОБА_5 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 вказаної військової частини, зараховано резервістом на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону та поставлено на всі види забезпечення та визначено таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби громадян, призваних на військову службу під час мобілізації є день відправлення у військову частину з відповідного районного ( НОМЕР_2 .

Відтак, з 05.05.2022, тобто з моменту відправлення ОСОБА_5 у військову частину НОМЕР_1 з ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній набув статусу військовослужбовця.

Солдат ОСОБА_5 , проходячи військову службу, перебуваючи у пункт дислокацїї військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , приблизно 11:00 год., 04.09.2022, діючи умисно, в порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану, без дозволу командування військової частини, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та незаконно перебував поза її межами, проводячи час на власний розсуд, переховуючись від служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину, до теперішнього часу.

Слідчий за погодженням із прокурор даним клопотанням просить застосувати у кримінальному провадженні № 0000009 від 04.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, строком на 60 (шістдесят) діб запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , з утриманням на гауптвахті.

Клопотання мотивоване тим, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, які підлягають допиту, шляхом схилення учасників кримінального процесу до дачі завідомо неправдивих показів, які виправдовують його, чим перешкоджати встановленню істини у провадженні, може вчинити інше кримінальне правопорушення, а також те, що скоєне кримінальне правопорушення є тяжким, санкція за яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років, його вік та стан здоров`я не перешкоджають триманню під вартою.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання, просили його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у клопотанні.

Підозрюваний в судовому засіданні вину визнав. Суду пояснив, що у вересні 2022 року він захворів і дійсно залишив самовільну військову частину з метою лікування, у листопаді 2022 року він лікувався стаціонарно. Після видужання він зателефонував до командира військової частини, однак він повідомив, що ОСОБА_5 вже перебуває у СЗЧ тому має вирішувати своє питання в рамках кримінального провадження. ОСОБА_5 дійсно викликали до слідчого та прокуратури у м. Миколаїв вже у 2023 році, де він надавав свої пояснення. Крім того, підозрюваному було вказано на необхідність проходження огляду ВЛК, що він і зробив у лікарні міста ОСОБА_8 . Медичні документи про проходження ВЛК він передав слідчому, а той сказав ОСОБА_5 їхати додому і чекати виклик. Однак замість виклику до слідчого, він отримав виклик до суду де слідчий та прокурор ініціювали обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Крім того, підозрюваний пояснив, що він увесь час з вересня 2022 року перебував вдома, нікуди не виїздив, вільно ходив по місту, де неодноразово працівники поліції на пунктах пропуску перевіряли його документи і не затримували, оскільки в розшуку він не перебував.

Підозрюваний пояснив, що він бажає продовжити військову службу, а тому просив у задоволенні клопотання відмовити.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки воно є необґрунтованим. Крім того, захисник поставив під сумнів повноваження слідчого, оскільки незрозуміло на яких підставах досудове розслідування відносно військовослужбовця проводиться слідчим поліції, а не державного бюро розслідувань. Також з матеріалів клопотання не вбачається, підсудність розгляду даного клопотання, оскільки воно подане слідчим Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, тобто мало б бути подане до Баштанського районного суду Миколаївської області.

Щодо суті самого клопотання, захисник вказав, що прокурором і слідчим не доведений жоден ризик з передбачених ч.1 ст.177 КПК України. ОСОБА_5 увесь час знаходився за місцем свого проживання, виконував усі вказівки слідчого які йому надавались, жодного разу не ухилився від явки до прокурора чи слідчого. Так само він з`являвся щоразу до суду за викликами. Наразі, ОСОБА_5 бажає продовжити військову службу, а тому йому має бути надано таке право, у зв`язку із прийняттям 07.09.2024 набув сили Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення кримінальної відповідальності за злочини проти встановленого порядку несення або проходження військової служби під час дії воєнного стану».

Заслухавши позицію сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання, матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування ініційованого заходу, слідчий суддя дійшов наступного.

Слідчим відділом Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 від 04.01.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 05.05.2022 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу по мобілізації.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2022 року № 112 солдата ОСОБА_5 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 вказаної військової частини, зараховано резервістом на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону та поставлено на всі види забезпечення та визначено таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

04.09.2022 року до Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві надійшло повідомлення за вх..№ 15659-22/мк щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 04.09.2022 року старшим стрільцем стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону матросом ОСОБА_5 , про що були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2023 року за № 10000009.

18.09.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України

Описана у клопотанні фабула у сукупності з наданими прокурором поясненнями та матеріалами кримінального провадження дає слідчому судді підстави дійти висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними досудовим розслідуванням доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Оцінивши вказані докази в їх сукупності з доводами клопотання та учасників судового засідання, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наданих матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри на даному етапі досудового розслідування у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо ризиків, то слідчим зазначено про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4 та 5 ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає зазначити наступне.

У справі «Нінеску проти Республіки Молдова» (Ninescu v. the Republic of Moldova) (заява № 47306/07, рішення від 15.07.2014 року, остаточне рішення від 15.11.2014) Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що «для виправдання позбавлення заявника свободи національні суди навели безліч підстав, велика частина з яких полягає в перефразуванні підстав застосування запобіжних заходів, передбачених КПК, не пояснивши, як вони можуть бути застосовані до заявника» (п.67).

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний може спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди, але цього недостатньо для обрання запобіжного заходу. Якщо про ризик переховування заявлено слідчим, суд має виходити виключно з конкретної оцінки фактів, сукупність яких може доводити або спростовувати вірогідність вчинення підозрюваним негативних дій.

Так, ризик переховування обґрунтований тяжкістю покарання. Суворість покарання є однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування. Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

У клопотанні зазначається, що підозрюваний з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування. Тобто, ризик втечі обґрунтовується не якимись фактичними обставинами, а фактом вчинення кримінального правопорушення. Із твердження слідчого та прокурора слідує, що, оскільки вчинив військовий злочин, то може і ухилятися. Крім того, у клопотанні зазначається, що підозрюваний може здійснити виїзд на непідконтрольну Україні територію або на окуповану територію та може переховуватися на території іншої області. Зазначені твердження не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Конкретних обставин або дій підозрюваного, які б свідчили про його ухилення від слідства, слідчому судді не надано. Інших обставин на підтвердження ризику втечі в клопотанні також не було зазначено.

Слідчий суддя вважає, що ризик переховування від слідства та суду є маловірогідним. На відсутність такого ризику вказують обставини життя підозрюваного до мобілізації, його поведінка після вчинення кримінального правопорушення, поясненнями у судовому засіданні. Подія злочину мала місце 04 вересня 2022 року, про підозру було повідомлено 18 вересня 2024 року (через два роки). Підозрюваний розумів, що йому може бути пред`явлена підозра, мав достатньо часу для втечі чи її організації, але за такий тривалий час не вчинив жодного вчинку, який би свідчий про намір втечі та навпаки має намір проходити військову службу у ЗСУ.

Щодо ризику впливу на свідків, то вказаний ризик прокурором не обґрунтований і в судовому засіданні даний ризик не знайшов свого підтвердження. Слідчий у клопотанні зазначив, що не маючи обмежень у пересуванні підозрюваний буде мати можливість особисто або через своїх колег, які є військовослужбовцями військової частини, до дачі завідомо неправдивих показів. Але при цьому прокурор не зазначив на кого конкретно із свідків може впливати підозрюваний, в чому цей вплив може полягати та які наслідки це матиме для кримінального провадження. На переконання слідчого судді освітній рівень підозрюваного, відсутність знань в галузі права не надає йому можливості орієнтуватися у змісті показань свідків, значимості їх показань, а відповідно і тиску з метою якось змінити ці покази, щоб вони перестали бути доказами у кримінальному провадженні. Крім того, свідки у справі є військовослужбовцями, які знають що таке відповідальність та обов`язок, дуже сумнівно, щоб вони могли змінити свої показання на користь підозрюваного, зважаючи також на те, що тривалий час підозрюваний не перебував у військовій частині, де проходив службу разом із свідками, та продовження із свідками служби також є маловірогідним.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то у клопотанні він обґрунтовується тим, що знаходячись на свободі військовослужбовець дізнавшись від органу досудового розслідування про здобуті в ході слідства докази на обґрунтованість його підозри та виявлені під час слідства обставини кримінального правопорушення, наявні у наданих йому додатках до клопотання про обрання запобіжного заходу, може вживати заходи до перешкоджання об`єктивності досудового розслідування. Слідчим не зазначено які дії підозрюваного свідчать про можливе невиконання обов`язків покладених на ОСОБА_5 як на підозрюваного, невиконання конкретно яких обов`язків може призвести до перешкоджання кримінальному провадженню, у чому воно полягає таке перешкоджання.

Частиною 8 статті 186 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Разом з цим, слідчий суддя звертає увагу не те, що запобіжний захід не є покаранням за злочин. Його мета забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної або обвинуваченої особи. Незалежно від законодавчих змін та особливостей періоду процедура застосування до особи запобіжних заходів завжди має відповідати правовим принципам, які є універсальними і підлягають до застосування у будь-якій країні, де панує верховенство права.

Ідеться про такі базові принципи: презумпція невинуватості; презумпція свободи; імператив поваги до людської гідності.

Презумпція невинуватості гарантує, що кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком суду (ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Конституційний суд України зазначає, що метою принципу презумпції невинуватості є захист особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, від будь-яких форм осуду публічної влади, доки вину не буде доведено (Рішення від 8 червня 2022 року 3-р(ІІ)/2022).

Європейський суд роз`яснює, що п. 2 ст. 6 Конвенції забороняє посадовим особам оголошувати людину винною до винесення їй вироку судом. Можна лише інформувати громадськість про розслідування у кримінальних справах, наприклад, розкривати інформацію про вручення підозри, затримання та зізнання. Але робити це розсудливо та обачно, вибір слів є важливим (Рішення ЄСПЛ від 2 жовтня 2018 року у справі Криволапов проти України).

Отже, до набрання законної сили вироку суду не можна називати людину військовим злочинцем, така людина є особою, яка підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого під час воєнного стану.

Презумпція свободи гарантує кожному свободу та особисту недоторканність (ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції).

Із аналізу ч. 2 ст. 29 Конституції України вбачається, що винятків стосовно підстав застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає. У ст. 64 Основного Закону України встановлено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені, зокрема, статтею 29 Конституції України. Це свідчить про те, що безальтернативне обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України суперечить Основному Закону України.

В даному випадку тримання підозрюваного під вартою може виглядати як відбування покарання «авансом», тоді як відповідно до Рішення ЄСПЛ Летельє проти Франції(п.51) попереднє ув`язнення не повинно випереджати покарання у вигляді позбавлення волі, і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що при обранні запобіжного заходу за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, альтернативою запобіжному заходу в вигляді тримання під вартою є відмова в обранні запобіжного заходу, якщо не вбачається необхідності позбавляти особу її основоположного права на свободу.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Керуючись ст.ст.177, 178, 194, 369-372 КПК України, слідчий суддя

Постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого, яке погоджено з прокурором, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з утриманням на гауптвахті строком на (шістдесят) 60 діб .

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Ухвала в повному обсязі проголошена 04.10.2024 року о 14 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя