ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/526/24 Номер провадження 11-кп/814/1576/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора обвинуваченоїОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000716за апеляційною скаргою прокурора Глобдинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 25 березня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Совєтська Гавань Хабаровського краю Російської Федерації, мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з середньою освітою, на підставі ст.89 КК України така, що не має судимості,

визнана винуватою та засуджена за ч.2 ст.15 та ст.117 КК України на 5 (п`ять) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Обвинувачена, будучи вагітною та приховуючи такий стан від оточуючих, не ставши на облік у лікувальній установі, 19 листопада 2023 року близько 00 годин в домашніх умовах у кімнаті квартири АДРЕСА_2 народила життєздатну дитину чоловічої статі.

У подальшому, діючи умисно, з метою позбавлення дитини шляхом її залишення в безлюдному місці, цього ж дня близько 12 години віднесла дитину до стихійного сміттєзвалища, що знаходиться між вул. Заводська та вул. Володимирівська в м. Глобине, поклала її на землю та залишила без догляду під дією низької температури.

При цьому ОСОБА_7 виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але воно не було закінчено з обставин, що не залежали від її волі, оскільки новонароджена дитина була помічена місцевими мешканцями та передана до лікарні з попереднім діагнозом: холодовий стрес, гіперглікемія, дихальна недостатність 1 ступеню, ризик розвитку внутрішньоутробної інфекції.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 та ст.117, ст.75 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

При цьому зазначає, що ОСОБА_7 є матір`ю чотирьох малолітніх дітей, стосовно яких вона не позбавлена батьківських прав, а тому, з урахуванням положень ч.3 ст.61 КК України, до неї не може бути застосовано покарання у виді обмеження волі

Крім того, стверджує, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає особі обвинуваченої та тяжкості вчиненого злочину через м`якість, а тому не зможе досягнути мети покарання, що передбачена ст.50 КК України, оскільки створить відчуття безкарності та не зможе попередити вчинення нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої, яка погодилася з вироком суду, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин та кваліфікація її дій за ч.2 ст.15 та ст.117 КК України в апеляційній скарзі не спростовуються.

Згідно з ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, на підставі ч.1 ст.413 цього Кодексу, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Доводи прокурора про неправильне призначення покарання є слушними.

Згідно з приписами ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовуються до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідність першої і другої групи.

Санкцією ст.117 КК України, окрім обмеження волі, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається та ніким не заперечується, що ОСОБА_7 є матір`ю чотирьох малолітніх дітей.

При цьому, троє дітей обвинуваченої ( ОСОБА_9 2011 року народження, ОСОБА_10 2013 року народження, ОСОБА_11 2017 року народження) згідно з її заявою влаштовано до патронатної сім`ї, а малолітній ОСОБА_12 , 2022 року народження, влаштований до КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» на період проведення слідчих дій та ухвалення вироку.

Обвинувачена ОСОБА_7 не позбавлена батьківських прав стосовно своїх дітей.

Таким чином, відповідно до ч.3 ст.61 КК України, до ОСОБА_7 не може бути застосовано покарання у виді обмеження волі.

Обґрунтовано прокурор зазначає і про невідповідність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 та ст.117 КК України, суд не врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, а саме залишення новонародженої дитини в холодну пору року на території стихійного сміттєзвалища, особу обвинуваченої, яка хоча і визнається на підставі ст.89 КК України такою, що не має судимості, проте раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо, офіційно не працевлаштована.

Також суд залишив поза увагою висновки провідного інспектора Кременчуцького районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області, яка оцінила ризик небезпеки обвинуваченої для суспільства, у тому числі для окремих осіб, як високий та зазначила, що виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому випадку, за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, необхідних для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Тому колегія суддів вважає слушними вимоги прокурора про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На думку колегії суддів, саме такий вид покарання буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Висновок суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підстав ст.75 КК України прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється.

Враховуючи наведене, вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність з ухваленням в цій частині нового вирокуі застосування більш суворого покарання.

Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 413, 418 та 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 25 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15 та ст.117 КК України, покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення вироку апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції,.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4