Справа № 448/1626/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1256/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , подану в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 9 вересня 2024 року про накладення арешту на майно,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

дізнавач сектору дізнання ВП№ 1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області лейтенант поліції ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивував тим, що сектором дізнання ВП № 1 Яворівського ВРП ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні № 0000314 від 05 вересня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04 вересня 2024 року під час перетину державного кордону громадянин України ОСОБА_6 , з метою виїзду за межі території України під час проходження паспортного контролю у пункті пропуску «Шегині», що знаходиться у АДРЕСА_1 надав працівнику прикордонної служби висновок №744 про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись, на ім`я ОСОБА_7 від 28 серпня 2024 року, виданого Хотинською багатопрофільною лікарнею та акт встановлення здійснення догляду №738 від 02 вересня 2024 року, виданого Хотинською міською радою Чернівецької області, відомості у яких не відповідають дійсності.

Зазначав, що 04 вересня 2024 року в ході проведення огляду місця події, а саме старшою зміни прикордонних нарядів в пункті пропуску «Шегині», що по АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено документи, видані на ім`я ОСОБА_7 , зокрема висновок №744 про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись на ім`я ОСОБА_7 від 28 серпня 2024 року, виданого Хотинською багатопрофільною лікарнею та акт встановлення здійснення догляду №738 від 02 вересня 2024 року, виданого Хотинською міською радою Чернівецької області, відповідно до яких ОСОБА_6 здійснює догляд за мамою ОСОБА_7

05 вересня 2024 року постановою дізнавача СД ВП № 1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_11 документи, зокрема висновок №744 про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись, на ім`я ОСОБА_7 , від 28 серпня 2024 року, виданого Хотинською багатопрофільною лікарнею та акт встановлення здійснення догляду №738 від 02 вересня 2024 року, виданого Хотинською міською радою Чернівецької області, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 9 вересня 2024 року задоволено клопотання дізнавача сектору дізнання ВП № 1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 погоджене прокурором Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно.

Накладено арешт на документи, зокрема на: висновок №744 про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись, на ім`я ОСОБА_7 , від 28 серпня 2024 року, виданого Хотинською багатопрофільною лікарнею та акт встановлення здійснення догляду №738 від 02 вересня 2024 року, виданого Хотинською міською радою Чернівецької області, що належать гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканці АДРЕСА_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді місцевого суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання дізнавача про накладення арешту на документи.

Наголошує, що ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог ч. 1 ст. 20, ч. 3 ст. 21, ч.1-3 ст. 64-2, ч. 1 -11 ст. 170, ч. 1 ст. 171, ч. 1 ст. 172, ч. 1 ст.370 КПК України.

Звертає увагу, що власника документів не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду клопотання про накладення арешту на майно.

Зазначає, що із зазначеним клопотанням мав право звернутись до слідчого судді виключно прокурор, оскільки арешт стосується майна третьої особи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника власників майна на підтримку доводів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення аргументів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з матеріалами клопотання встановлено, що сектором дізнання ВП № 1 Яворівського ВРП ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні № 0000314 від 05 вересня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04 вересня 2024 року під час перетину державного кордону громадянин України ОСОБА_6 , з метою виїзду за межі території України під час проходження паспортного контролю у пункті пропуску «Шегині», що знаходиться у АДРЕСА_1 надав працівнику прикордонної служби висновок №744 про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись, на ім`я ОСОБА_7 від 28 серпня 2024 року, виданого Хотинською багатопрофільною лікарнею та акт встановлення здійснення догляду №738 від 02 вересня 2024 року, виданого Хотинською міською радою Чернівецької області, відомості у яких не відповідають дійсності.

04 вересня 2024 року було проведено огляд місця події, в ході якого виявлено та вилучено документи, видані на ім`я ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема висновок №744 про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись, на ім`я ОСОБА_7 від 28 серпня 2024 року, виданого Хотинською багатопрофільною лікарнею та акт встановлення здійснення догляду №738 від 02 вересня 2024 року, виданого Хотинською міською радою Чернівецької області відповідно до яких ОСОБА_6 здійснює догляд за мамою ОСОБА_7

05 вересня 2024 року постановою дізнавача СД ВП № 1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_11 документи, зокрема висновок №744 про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись, на ім`я ОСОБА_7 від 28 серпня 2024 року, виданого Хотинською багатопрофільною лікарнею та акт встановлення здійснення догляду №738 від 02 вересня 2024 року, виданого Хотинською міською радою Чернівецької області, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

5 вересня 2024 року дізнавач сектору дізнання ВП№1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області лейтенант поліції ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

9 вересня 2024 року слідчим суддею Мостиського районного суду Львівської області задоволено клопотання дізнавача про накладення арешту на майно.

Перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання дізнавача і накладення арешту на майно. Кримінальне провадження внесено до ЄРДР за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України, майно, на яке в клопотанні дізнавач просить накласти арешт, відповідно до постанови дізнавача визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, є речовими доказами в розумінні положень КПК України. З метою забезпечення збереження речових доказів, майно повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні, тому у слідчого судді було достатньо підстав для накладання арешту на це майно.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке дізнавач просить накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

Таким чином, арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів.

Окрім того, колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Вказані норми не враховані апелянтом в його доводах, що вказує на необґрунтованість апеляційних вимог в цій частині.

Викладені в апеляційні скарзі доводи, що власника майна не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду клопотання про накладення арешту на майно, не заслуговують на увагу колегії суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Як вбачається з матеріалів судової справи власника майна було повідомлено належним чином про час та місце розгляду клопотання (а.с. 21).

Окрім того, колегія суддів зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги представника власника майна щодо неналежного суб`єкта звернення з клопотанням до слідчого судді про арешт майна, яким, на думку представника, мав бути прокурор, а не дізнавач. Такі доводи спростовуються положеннями ч. 1 ст. 171 КПК відповідно до яких з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що майно не відповідає критеріям речових доказів, та слідчим не доведено необхідність арешту такого майна, є безпідставними, оскільки встановлені фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що майно може бути знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а отже відповідає ознакам речового доказу, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

У ході апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням усіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, було враховано наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту, а тому обґрунтовано задоволено клопотання про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст.170 КПК України.

Інші доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 не спростовують висновків слідчого судді.

Ураховуючи вищезазначене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог та скасування ухвали слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області 9 вересня 2024 року немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 9 вересня 2024 року про накладення арешту на майно - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_5 без задоволення

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4