Ухвала

іменем України

07 жовтня 2024 року

м. Київ

справа №756/6006/24

провадження № 51-4570 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл слідчим групи слідчих у кримінальному провадженні № 0003020 на тимчасовий доступ до документів, які знаходяться у фізичної особи ОСОБА_4 , з метою вилучення копій та оригіналів документів, зазначених в ухвалі слідчого судді.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 року, відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року.

Представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 звернуласьдо Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

- суд апеляційної інстанції не вправі був відмовити у перевірці законності ухвали слідчого судді, яка істотно порушує права громадянина;

- згідно з п. 8 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених випадках - на касаційне оскарження судового рішення;

- право особи на апеляційне оскарження спрямоване на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, чого у даному випадку забезпечено не було;

- законність та обґрунтованість рішень слідчого судді може бути гарантована забезпеченням можливості їх оскарження в апеляційному порядку;

- відповідно до рішення ВСУ, викладеного у постанові від 12 жовтня 2017 року у справі №757/49263/15-к, у разі, якщо слідчий суддя прийняв рішення, яке не передбачено КПК, або не узгоджується із положеннями ст. 304 КПК стосовно його повноважень, суду апеляційної інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження належить виходити із приписів ст. 9 КПК України, яка розкриває принцип законності кримінального провадження та в частині 6 установлює, що коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади КПК, визначені у частині 1 статті 7. А відтак, суд апеляційної інстанції у разі постановлення слідчим суддею рішення, не передбаченого КПК, не вправі відмовити у перевірці її законності, із посиланням на приписи ч. 4 ст. 399 КПК, у зв`язку із чим вважає, що у даному випадку суд апеляційної інстанції не мав права відмовити у відкритті провадження;

- оскаржувана ухвала підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, якщо особа не може захистити свої права у інший спосіб.

Крім того, наводить мотиви незаконності дій, вчинених уповноваженими особами органу досудового розслідування, та прийняття рішення слідчим суддею, а такожвказує, що судом апеляційної інстанції не досліджені мотиви апеляційної скарги, про які детально зазначено у касаційній скарзі.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Тобто, оскільки ухвала слідчого судді не переглядалась в апеляційному порядку, предметом перегляду суду касаційної інстанції може бути лише ухвала суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , як така, що може перешкоджати подальшому кримінальному провадженню.

З урахуванням вищевказаного, доводи касаційної скарги щодо незаконності прийняття рішення слідчим суддею та дій органу досудового розслідування не можуть бути предметом касаційного розгляду та не підлягають перевірці у касаційному порядку.

При цьому, надаючи оцінку доводам касаційної скарги в частині незаконності дій апеляційного суду при відмові у відкритті провадження, колегія суддів зауважує про таке.

Як убачається зі змісту долученої до касаційної скарги копії судового рішення, слідчим суддею Оболонського районного суду м. Києва задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл слідчим групи слідчих у кримінальному провадженні №0003020 на тимчасовий доступ до документів, які знаходяться у фізичної особи ОСОБА_4 , з метою вилучення копій та оригіналів документів, зазначених в ухвалі слідчого судді.

З огляду на положення КПК, передбачені ст. 163 КПК України, вказана ухвала постановлена в межах компетенції слідчого судді.

При цьому, в ухвалі слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року зазначено, що ухвала оскарженню не підлягає.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 звернулась до Київського апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Положеннями ч. 3 ст. 392 КПК визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

В ст. 309 КПК України наведено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, та визначено, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність. Інші ухвали слідчого судді окремому оскарженню не підлягають.

Суддя апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 , проаналізувавши положення п. 10 ч. 1 ст. 309 КПК України, зауважила, що законодавець визначив вичерпний перелік речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність.

Разом із тим, суддя зазначила, що, як вбачалося зі змісту апеляційної скарги, в ній не наводилося будь-яких обґрунтувань про те, що тимчасовий доступ до речей і документів, перерахованих в ухвалі слідчого судді, із можливістю вилучення їх копій та оригіналів порушує права ОСОБА_4 . При цьому, з огляду на надані до суду апеляційної інстанції матеріали судового провадження, суддею було зроблено висновок, що такий захід забезпечення кримінального провадження, як надання тимчасового доступу до речей і документів, що мають значення для досудового розслідування, є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а вилучення їх копій та оригіналів не порушує права ОСОБА_4 , а тому, з урахуванням положень передбачених ст. 309 КПК, дійшла висновку, що вказана ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає та відмовила у відкритті провадження за вказаною скаргою.

З наведеним погоджується і колегія суддів Верховного Суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 22 КПК України).

Таким чином, Верховний Суд звертає увагу, що на зацікавлену особу, яка оскаржує в апеляційному порядку ухвалу про тимчасовий доступ до речей і документів, покладений обов`язок доказування того, що дана ухвала є предметом апеляційного оскарження в контексті приписів п. 10 ч. 1 ст. 309 КПК України.

Відтак, питання про те, чи є наданий дозвіл на тимчасовий доступ до документів таким, що перешкоджає зацікавленій особі здійснювати свою діяльність, є питанням прийнятності апеляційної скарги, яке вирішується судом на стадії відкриття провадження, з огляду на що апелянт на цій стадії має довести прийнятність апеляційної скарги, тобто надати докази тим обставинам, які є суттєвими для вирішення питання про те, чи може бути ухвала слідчого судді оскаржена в апеляційному порядку.

Водночас, як вбачається із копії ухвали суду апеляційної інстанції від 18 липня 2024 року, долученої до касаційної скарги, обґрунтованих доводів, які б надали можливість судді апеляційної інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження переконатися у тому, що оскаржувана ухвала слідчого судді дійсно порушує в якийсь спосіб права ОСОБА_4 , апеляційна скарга не містила, а тому суддя апеляційного суду, навівши відповідні мотиви свого рішення, дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за скаргою. З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги щодо позбавлення права на доведення таких обставин у судовому засіданні є неприйнятними.

При цьому, надаючи оцінку доводам касаційної скарги в частині порушеного права на апеляційне оскарження, колегія суддів вважає їх неспроможними з огляду на таке.

Зокрема, відповідно до ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках -на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначені норми Конституції України, а також кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Такіобмеження повинні переслідувати легітимну мету та зберігатирозумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення ЄСПЛ у справах «Мушта проти України», заява № 8863/06, п. 37; «Kreuz v. Poland», заява № 28249/95, п. 53; «Golder v. the United Kingdom», заява № 4451/70, п. 38, «Stanev v. Bulgaria», заява № 36760/06, п.п. 229-230).

За таких обставин наявність визначених у законі обмежень щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

При цьому, посилання автора касаційної скарги на правовий висновок ВСУ, викладений у постанові від 12 жовтня 2017 року у справі №757/49263/15-к, та доводи про постановлення слідчим суддею ухвали поза межами КПК, необхідність застосування загальних засад кримінального провадження у даному випадку, що, на його думку, зумовлює обов`язковий перегляд рішення слідчого судді в порядку апеляційної процедури, є неспроможними з огляду на наступне.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, застосовуються у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження.

Як вказано вище, порядок розгляду клопотання про надання тимчасового доступу до речей і документів, порядок оскарження судового рішення за наслідками такого розгляду у повній мірі врегульований положеннями ст. 163, 307, 309, 392 КПК України, а сама лише незгода із прийнятим слідчим суддею рішенням не свідчить про його прийняття поза межами кримінального процесуального закону.

Таким чином, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право на звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження. Водночас, у даному випадку можливість оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду клопотання про надання тимчасового доступу,за винятком випадку, визначеного у п. 10 ч. 1 ст. 309 КПК України, прямо не передбачена положеннями ст. 307, 309, 392КПК України, у зв`язку із чим, таке рішення окремому оскарженню не підлягає.

При цьому, як зауважено колегією суддів вище, підстав для забезпечення можливості оскарження такого рішення у порядку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 309 КПК України, не встановлено та не наведено таких мотивів і у касаційній скарзі.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відмова суду апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із поданням апеляційної скарги на судове рішення, оскарження якого законом не передбачене (з огляду на відсутність підстав для його оскарження за п. 10 ч. 1 ст. 309 КПК України), не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, та, з огляду на положення, передбачені ч. 6 ст. 9 КПК, не свідчить про порушення загальних засад кримінального провадження.

Підсумовуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, зазначивши в своїй ухвалі підстави прийняття такого рішення, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, надаючи оцінку доводам касаційної скарги в частині обов`язкового забезпечення апеляційного оскарження окремо від рішення суду у разі якщо особа не може захистити свої права в інший спосіб, колегія суддів зауважує, що автором касаційної скарги не наведено конкретних мотивів про те, у який спосіб права особи було порушено, в тому числі і з огляду на ту обставину, що слідчим суддею надано дозвіл на вилучення копій документів, що підтверджують родинні зв`язки такої особи та зразків підпису особи для проведення експертизи у кримінальному провадженні із вказівкою на негайне повернення таких документів після проведення експертизи. Разом із цим, сама лише незгода із прийнятим слідчим суддею рішенням не може слугувати безумовною підставою для забезпечення можливості його апеляційного оскарження.

Підсумовуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, зазначивши в своїй ухвалі підстави прийняття такого рішення, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скаргазаявника не містить доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 року слід відмовити.

Керуючись частинами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3