ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1682/21 Номер провадження 11-кп/814/1762/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю секретаря судового засіданняОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 13 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 квітня 2021 року за №0000323, задоволено клопотання прокурора.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Київ, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , судимому

06 листопада 2021 року Дарницьким районним судом м. Київ за ч.1 ст.263, ч.1 ст.286, ч.1 ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк до 12 серпня 2024 року.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю сел. Оржиця Лубенського р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , судимому

31 березня 2020 року Хорольським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.309 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням йому застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, на строк до 12 серпня 2024 року.

Відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 можуть: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених: ч.2 ст.307 КК України ( ОСОБА_7 ), ч.ч.2, 3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України ( ОСОБА_8 ), покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими, особи обвинувачених і неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 13 червня 2024 року, застосувати ОСОБА_7 і ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або інший більш м`який запобіжний захід. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що стороною обвинувачення не було доведено: наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України; неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, які мають: житло, постійне місце проживання та сталі соціальні зв`язки, бажають захищати Україну, дотримувались належної процесуальної поведінки й тривалий час перебувають під вартою, натомість сама по собі тяжкість інкримінованих злочинів не є підставою для продовження їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; винуватість ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, у яких вони обвинувачуються, а докази в кримінальному провадженні є неналежними та недопустимими.

Прокурор, обвинувачені та їх захисник були належним чином повідомлені про місце, дату, час судового засідання апеляційної інстанції та заявили клопотання про здійснення апеляційного розгляду за їх відсутності.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимст.177КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування обвинувачуються: ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України незаконного з метою збуту придбання, зберігання та збуту психотропної речовини, вчинені повторно; незаконного з метою збуту придбання, зберігання та збуту психотропної речовини, особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинені за попередньою змовою групою осіб, повторно; ОСОБА_8 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.2 ст.307 КК України - незаконного з метою збуту придбання, зберігання та збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, психотропної речовини, за попередньою змовою групою осіб; незаконного з метою збуту придбання, зберігання та збуту психотропної речовини у великих розмірах, вчинені повторно; ч.3 ст.307 КК України - незаконного з метою збуту придбання, зберігання та збуту психотропної речовини у великих і особливо великих розмірах, вчинені повторно; ч.1 ст.263 КК України придбання та зберігання вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199, 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_7 і ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченим запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 можуть: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким (ч.3 ст.307 КК України інкриміновано ОСОБА_8 ), і тяжкими (ч.1 ст.263 КК України інкриміновано ОСОБА_8 , ч.2 ст.307 КК України інкриміновано обом обвинуваченим) злочинами, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими: ОСОБА_7 від 6 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, ОСОБА_8 від 9 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, особи обвинувачених, які не працюють, їх вік і стан здоров`я.

При цьому, обвинувачені судимі за вчинення кримінальних правопорушень, судимості в установленому законом порядку за які не зняті та не погашені.

Усупереч доводам апелянта, даних (медичних висновків) про неможливість перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою, а також наявності в них працевлаштування, перевіркою матеріалів справи не виявлено та стороною захисту під час провадження в суді апеляційної інстанції не надано. Водночас слід зазначити, що відповідно до ст.49 Конституції України обвинувачені не обмежені в реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується, зокрема, з урахуванням установлених їм медичних рекомендацій.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що обвинувачені мають місце проживання та певні соціальні зв`язки, однак ці дані не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування ОСОБА_7 і ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, самі по собі не є мотивованою та доцільною підставою для його зміни з огляду на всі обставини провадження в їх сукупності.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 зазначених вище корисливих злочинів ( ОСОБА_7 - тяжкого злочину, ОСОБА_8 - особливо тяжкого й тяжких злочинів), що мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений створенням загрози заподіяння тяжких наслідків та їх заподіянням здоров`ю всього населення (невизначеного кола осіб), економіки й суспільства, підривом заснованого на законі порядку обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів в Україні, а ОСОБА_8 - також і злочину проти громадської безпеки, дані про особи обвинувачених та їх поведінку в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та це виключає можливість обрання останнім більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й цілодобового домашнього арешту, про що просить захисник.

Пунктом 5 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, зокрема, кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, яке є особливо тяжким злочином у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів.

З огляду на викладене вище та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, то невизначення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали розміру застави ОСОБА_8 є правильним.

У той же час, ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, яке є тяжким злочином, а тому визначення ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави є обов`язковим.

Так, продовживши ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, місцевий суд на підставі ч.3 ст.183 КПК України визначив обвинуваченому в межах п.2 ч.5 ст.182 КПК України, як альтернативний запобіжний захід, заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Із урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_7 злочину, даних про його особу, у співставленні з рядом таких, що не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177КПК України, наведений вище розмір застави здатен забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, є справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою та відповідає необхідному балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Що стосується тверджень апелянта, які пов`язані з необхідністю здійснення оцінки доказів із точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, для вирішення питання про визнання осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності, винуватими чи невинуватими у вчиненні інкримінованих їм злочинів, то ці доводи позбавлені підстав, оскільки виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Колегія суддів ураховує тривалий термін перебування під вартою обвинувачених, проте судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та запобігти встановленим вище ризикам.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Між тим, суд апеляційної інстанції з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод уважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання зазначених вище вимог міжнародного й національного законодавства.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 13 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4