УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року

м. Харків

Справа № 638/16894/24

Провадження № 1-в/638/696/24

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

представник колонії - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання на підставі статті 81 КК України, судимого 12.02.1996 року за ст.ст. 215-3, ч. 1 ст. 215 ч. 3 ст. 42 до 10 років позбавлення волі; 18.08.2005 за ст.ст. 289 ч. 2 ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі; 25.04.2019 за ст. 121 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі;

засудженого 04.02.2020 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ст.ст. 119 ч. 1, 121 ч. 1, 70 ч. 1, 70 ч. 4 до 7 років позбавлення волі,

встановив:

09 вересня 2024 року на адресу Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вирішення питання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання на підставі статті 81 КК України.

Вважає, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Враховуючи вищевикладене, просить звільнити його умовно-достроково відбування покарання на невідбутий строк.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав клопотання, просив його звільнити умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий строк, оскільки вважає, що своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, хоче побачити родину.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення просив відмовити, як особі, яка не довела свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці. Вважав за неможливе застосувати до ОСОБА_3 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки станом на цей час правових підстав на те не вбачається.

Прокурор звернув увагу на те, що, згідно з частиною першою статті 6 Кримінально-виконавчого кодексу України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Виходячи з приписів статті 81 КК України, головним та вирішальним є на факт відбування певної частини покарання, а саме виправлення засудженого, що доводиться сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Як вбачається із матеріалів особової справи, ОСОБА_4 неодноразово був засуджений, маж заохочення, проте одне із них за 2022 рік, на думку прокурора, є вкрай сумнівним, з огляду на те, що, згідно із табелем обліку робочого час у 2022 році він взагалі не працював. При тому, що мав стягнення, одне із них ДІЗО - 5 діб, яке є найсуворішим з видів стягнень, а, згідно з п. 1 частини першої статті 9 КВК України, засуджений повинен неухильно додержуватися правил поведінки. Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого комісії державної установи «Олексіївська виправна колонія» № 25 засуджений не став на шлях виправлення.

Наголосив суду, що даними табеля обліку робочого часу перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт не встановлено, останній, навіть, не виконував встановлену норму виробітку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», під час прийняття рішення про застосування умовно-дострокового звільнення, повинна вивчатися поведінка засудженого протягом усього строку відбуття покарання, активну участь у суспільному житті установи виконання покарань, а не за час, який безпосередньо передує розгляду цих питань.

Оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочуваною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, однак ОСОБА_4 не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення, тому вважає що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарань.

Прокурор наголосив, що становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Уповноважена особа установи - начальник відділення соціально-психологічної служби державної установи «Олексіївська виправна колонія» № 25 ОСОБА_5 вважав, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання наразі є передчасним.

Дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого, суд доходить такого висновку.

Відповідно до частини другої статті 67 КВК України засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Відповідно до частини другої статті 81 КК України обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.

За змістом зазначеної норми сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.

Не можна вважати сумлінною поведінкою лише формальний факт відсутності у засудженого стягнень, оскільки дотримання вимог режиму відбування покарання є обов`язком засудженого.

Сумлінне ставлення до праці - це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків, покращення кількісних та якісних показників виконуваної роботи, бережне ставлення до обладнання та інструментів, суворе додержання правил техніки безпеки, тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, а також відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.

Відповідно до наведених вище норм умовно - дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно - дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (пункт 13 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року).

Крім того, у роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, зазначено, що суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Оскільки закон, як один із критеріїв оцінки виправлення вказує на сумлінне ставлення до праці, то у характеристиках на засуджених в обов`язковому порядку повинні відображатися причини, з яких засуджений не працює в Установі або не отримує заробіток (особисте небажання, чи об`єктивна відсутність можливості працевлаштування).

Про необхідність перевірки під час розгляду питання щодо можливості умовно - дострокового звільнення засудженого обставин його поведінки, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання свідчить і пункт 6.8. Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08 червня 2012 № 847/5, відповідно до якої на засудженого, стосовно якого прийнято позитивне рішення про подання матеріалів до суду щодо умовно - дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 Кримінального кодексу України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 Кримінального кодексу України), підрозділ готує до суду подання, яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та незнятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого, дані про достроково не зняті або не погашені у встановленому законом порядку стягнення, зазначені в абзацах четвертому, шостому - десятому частини першої статті 132 Кримінально - виконавчого кодексу України, протягом строку, визначеного статтею 134 цього Кодексу та особова справа.

Отже, висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку. (Відповідні висновки наведені в узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, наведеному в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2017 року).

На переконання суду аналогічний підхід має застосовуватися тим більше при вирішенні питання щодо умовно - дострокового звільнення засудженого.

При цьому згідно роз`яснень, які містяться у пункті 17 вказаної постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року відповідні висновки можуть бути зроблені після ретельного з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправно - трудової установи, а також його намірів щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно - дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Отже, при вирішенні питання про можливість умовно - дострокового звільнення засудженого дослідженню підлягає процес (обставини) відбування засудженим всього періоду відбування ним покарання, а не окремо взятого відрізку часу. Висновок про наявність підстав для умовно - дострокового звільнення може бути зроблений за умови системних та усталених позитивних змін, що відображаються, зокрема в поведінці засудженого та його ставленні до праці, та які свідчать про доведення засудженим його виправлення.

Cудом встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий 12.02.1996 року за ст.ст. 215-3, ч. 1 ст. 215 ч. 3 ст. 42 до 10 років позбавлення волі; 18.08.2005 за ст.ст. 289 ч. 2 ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі; 25.04.2019 за ст. 121 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі; засуджений 04.02.2020 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ст.ст. 119 ч. 1, 121 ч. 1, 70 ч. 1, 70 ч. 4 до 7 років позбавлення волі,

Початок строку відбування покарання - 10 квітня 2019 року.

Кінець строку відбування покарання - 11 лютого 2025 року.

Відповідно до характеристики начальника відділення соціально-психологічної служби державної установи «Олексіївська виправна колонія» № 25 ОСОБА_5 , заступника начальника установи із соціально-психологічної роботи державної установи «Олексіївська виправна колонія» № 25 ОСОБА_6 , засуджений ОСОБА_4 у більшості випадків повторює свої минулі помилки. Стикаючись з проблемою, іноді не здатен знайти правильні шляхи її вирішення. Рівень розвитку комунікативних навичок у особи середній (вміє підтримувати розмову, здатен конструктивно вести суперечку). До засудження зловживав алкогольними напоями. В стані алкогольного сп`яніння особа здатна на вчинення неправомірних дій. До засудження досвіду вживання наркотичних речовин не мав. За час відбування покарання засуджений не вживав спиртні напої та ПАР.

До засудження особа підтримувала зв`язки із особами з антисоціальною поведінкою, має нестійку вмотивованість. У засудженого в наявності соціальні зв`язки з близькими та рідними, спілкування з якими позитивно впливає на поведінку засудженого. Контакт із рідними підтримує, правопорушенні визнає повністю, про вчинене шкодує.

Засуджений характеризується посередньо. За період відбування покарання адміністрацією установ виконання покарань заохочувався двічі; має три дисциплінарні стягнення за порушення установленого порядку відбування покарання. Під час відбування покарання на

Відповідно до довідки про стягнення та заохочення засудженого, ОСОБА_4 має заохочення: 11.07.2022 року - «Подяка» (за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом та Правилами внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, рішенням дисциплінарної комісії установи);

11.07.2024 року - «Подяка» (за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом та Правилами внутрішнього розпорядку, дотримання правці трудового розпорядку та вимог безпеки праці, рішенням дисциплінарної комісії установи).

Стягнення: 24.01.2020 року - «Догана» - (зберігання заборонених предметів - продуктів шумування);

25.02.2020 року - «Догана» - (зберігання заборонених предметів - продуктів шумування);

16.12.2022 року - «ДІЗО - 5 діб» - (за порушення санітарно-гігієнічних норм; неввічлива поведінка щодо представника адміністрації).

На поведінку засудженого на високому рівні впливають фактори ризику вживання алкоголю. На поведінку засудженого на середньому рівні впливають наступні фактори ризику: «Мислення, емоції та поведінка» та «Стосунки в суспільстві».

Засуджений у більшості випадках повторює свої минулі помилки. Стикаючись з проблемою, іноді не здатен знайти правильні шляхи її вирішення. Рівень розвитку комунікативних навичок у особи середній (вміє підтримувати розмову, здатен конструктивно вести суперечку). До засудження зловживав алкогольними напоями. В стані алкогольного сп`яніння особа здатна на вчинення неправомірних дій. До засудження особа підтримувала зв`язки ізособами з антисоціальною поведінкою, має нестійку вмотивованість обмежити свої зв`язки з даними особами після звільнення.

Відповідно до статтей 110, 113 Кримінально-виконавчого кодексу України, підтримує соціально-корисні зв?язки з рідними шляхом телефонних розмов.

Відповідно до статті 126 Кримінально-виконавчого кодексу України не прагнув до підвищення наявного загальноосвітнього рівня.

Відповідно до статті 127 Кримінально-виконавчого кодексу України не приймає участь у роботі самодіяльних організацій та не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, на профілактичному обліку не перебуває.

За весь період відбування покарання характеризується посередньо.

Також, з інформації, відображеній у довідці помічника начальника установи з ЗЗПта ТА підполковника внутрішньої служби ОСОБА_9, ОСОБА_4 відбуває покарання в установі з 12.01.2021 р. На даний час знаходиться в бр. 41. Виводився на оплачувані роботи: червень, липень, серпень 2021 року; травень, червень, липен, серпень, вересень, жовтень, грудень 2023 року; січень, лютий, березень, травень, липень 2024 року. В серпні 2024 року виводився на оплачувані рботи та працював на посаді «Підсобний робітник».

Згідно з довідкою від 16.09.2024 року в.о. завідувача медичної частини № 25 філії ДУ Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої Служби України у Харківській та Луганській областях ОСОБА_8 діагноз ОСОБА_4 - гіпертонічна хвороба ІІ ст.; виразкова хвороба 12п кишки в стадії ремісії; пресбіопія легкого ступеню. На теперішній час стан задовільний без тенденцій до погіршення. ФГОГП № 6607 від 20.01.2024-без патології.

У судовому засіданні та дослідженням особової справи засудженого судом встановлено, що ОСОБА_4 неодноразово був засуджений, мав заохочення.

Разом із тим, від сумлінної поведінки слід відрізняти пристосування засудженого до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг, тоді як реальна поведінка свідчить про негативну спрямованість особистості, коли засуджений дотримується вимог режиму тільки під контролем з боку адміністрації колонії. Наявність заохочень, сама по собі не доводить виправлення засудженого в розумінні положень частини другої статті 81 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

Слді зауважити, що одне із заохочень є вкрай сумнівним, з огляду на те, що, згідно із табелем обліку робочого час у 2022 році він взагалі не працював. При тому, що мав стягнення, одне із них ДІЗО - 5 діб, яке є найсуворішим із видів стягнень, а, згідно з п. 1 частини першої статті 9 КВК України, засуджений повинен неухильно додержуватися правил поведінки. Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого комісії державної установи «Олексіївська виправна колонія» № 25 засуджений не став на шлях виправлення.

При цьому, що наявність заохочень, сама по собі, не доводить виправлення засудженого в розумінні положень частини другої статті 81 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

Що стосується суворого стягнення, то ОСОБА_4 цей факт визнав, зауважив, що погарячкував, емоційний, має запальний характер.

Суд бере до уваги, що ризик вчинення повторного кримінального правоопрушення оцінюється як середній. При цьому ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як високий.

Вказана поведінка, що характеризує засудженого як особу, яка схильна до злочинної діяльності та, у свою чергу, свідчить про відсутність належних висновків у засудженого щодо своєї поведінки.

Згідно з частиною першою статті 6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Проте, виходячи з приписів статті 81 КК України, головним та вирішальним є на факт відбування певної частини покарання, а саме виправлення засудженого, що доводиться сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

ОСОБА_4 мав стягнення за період відбування покарання, одне із яких є найсуворішим видом стягнення, а згідно з п. 1 частини першої статті 9 КВК України засуджений повинен неухильно додержуватися правил поведінки.

Відповідно до витягу з протоколу № 33 засідання комісії від 11 серпня 2021 року було прийнято рішення відмовити в направленні матеріалів до суду для вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі статті 82 КК України.

Відповідно до витягу з протоколу № 38 засідання комісії від 02 листопада 2022 року комісією було прийнято рішення відмовити в направленні матеріалів до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та підставі статті 81 КК України, як особі, яка своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє випрпавлення.

Також суд бере до уваги, що, відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого комісії державної установи «Олексіївська виправна колонія» № 25 стосовно ОСОБА_4 , із врахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи за підсумком (загальним балом) розділів II-VI, засуджений не довів своє виправлення та не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81 КК України) ? 64 балів.

Стосовно доводів ОСОБА_4 доцільно звернути увагу на те, що сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Судом досліджено табель виходу на роботу. Разом із тим, даними табеля обліку робочого часу перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт судом не встановлено.

Окрім того, в матеріалах особової справи ОСОБА_4 відсутні відомості з територіального органу пробації щодо можливості його проживання після звільнення за обраним місцем проживання. Відповідний запит направлено установою, однак станом на 19.11.2024 року відповідь з територіального органу пробації не надходила, що підтверджується довідкою начальника відділення СПС державної установи «Олексіївська виправна колонія» № 25 ОСОБА_5.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочуваною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарань.

Оскільки умовно - дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, суд вважає, що факт того, що хоча засуджений ОСОБА_4 формально виконує свої прямі обов`язки, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком усіх засуджених, а умовно - дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально - виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, визнання вини у скоєному злочині, і з огляду на це, такі дії засудженого не можна розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці.

За таких обставин, враховуючи встановлені судом обставини, правову позицію прокурора, суд вважає, що станом на цей час відсутні достатні підстави для умовно - дострокового звільнення засудженого, адже відсутні беззаперечні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення.

Враховуючи викладене, відсутність доказів, які б свідчили про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, суд доходить висновку про залишення клопотання без задоволення.

Керуючись статтями 78 КК України, 165 КВК України, статтями 107, 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання на підставі статті 81 КК України, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 25 листопада 2024 року.

Суддя ОСОБА_1