Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/444/23
Провадження №: 1-кп/332/402/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2 ;

за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця за мобілізацією,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов вказаний обвинувальний акт.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки на сьогоднійшній день не перестали існувати ризики, які були враховані раніше судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання під вартою, та заявив клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки, на його думку, ризики прокурором не доведені, слідство велось необгрунтовано, тому можливо призначити більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав позицію захисника.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд приходить до наступних висновків та міркувань.

При вирішенні питання щодо обрання та продовження запобіжного заходу суд повинен врахувати наявність обставни, передбачених ст.178 КПК України.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Верховного Суду від 17.05.24р., враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, та забезпечення можливості проведення нового розгляду судом першої інстанції, колегія суддів ВС вважала за необхідне обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 15.07.24р., який в подальшому продовжено судом першої інстанції.

На сьогоднішній день суду не надано доказів того, що перестали існувати ризики, які були враховані Верховним Судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Доказів неможливості перебування обвинуваченого в умовах СІЗО за станом його здоров`я суду також надано не було.

Також згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може:

-переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

-незаконно впливати на свідків;

-вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність вказаних ризиків підтверджується тим, що за вчинення злочину за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 4 ст. 408 КК України, який згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії особливо тяжких злочинів, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років. Розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Про вказані наміри ОСОБА_5 вже свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, за версією обвинувачення ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він свідомо допустив їх порушення в умовах воєнного стану, що по своїй суті являється переховуванням від військового командування та правоохоронних органів.

Існування вказаного ризику підтверджується і тим, що обвинувачений є військовослужбовцем Збройних Сил України, і у разі не застосування запобіжного заходу пов`язаного з позбавленням волі має повернутися до місця служби, де в разі наявного бойового розпорядження може бути відряджений до зони бойових дій де є можливість здійснити спробу залишити підконтрольну ЗСУ територію України під час безпосереднього виконання свої обов`язків військової служби з метою уникнення настання кримінальної відповідальності та його ув`язнення на підставі вироку суду.

Зазначене вище в сукупності підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п. З ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 , у випадку обрання відносно нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може здійснювати тиск на свідків, які ще не були допитані у кримінальному провадженні, однак підлягають обов`язковому допиту, що суттєво вплине на можливість уникнення кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійсненню досудового розслідування даного кримінального провадження.

При цьому слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, необхідно взяти до уваги, що обвинувачений є військовослужбовцем, у зв`язку із покладеними на нього обов`язками військової служби має доступ до зброї, що може призвести до її використання для впливу на свідків шляхом залякування та погрозою застосування насильства.

Зазначене в сукупності підтверджує наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Окрім того, відповідно до ч.7 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Отже, з наведених підстав, суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, а клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст314-316, 176-178, 183 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Проджовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на строк по 18 січня 2025 року включно, з можливістю внесення застави в розмірі 302800 грн. в порядку та на умовах, визначених ухвалою суду по цій справі від 27.09.2024р.

В задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали направити до Запорізького СІЗО.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особами, які перебувають під вартою протягом п`яти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Суддя ОСОБА_1