Справа № 203/2787/24
Провадження № 1-кп/0203/764/2024
УХВАЛА

іменем України

30 вересня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000352 від 17.04.2024 року, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.149 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченої за ч.3 ст.149 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченій строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з заставою у розмірі 350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з посиланням на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказав, що ОСОБА_6 , яка офіційно не працевлаштована, не має міцних соціальних зв`язків, розуміючи міру покарання у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, перебуваючи на свободі, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду. Крім того, до моменту безпосереднього отримання судом показань свідків існує ризик незаконного впливу на них.

Захисник, обвинувачена проти задоволення клопотання заперечували, просили змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, вказуючи, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, чинити дії, які будуть перешкоджати кримінальному провадженню, не має наміру. Крім того просили розглянути питання про зменшення суми застави, оскільки на даний момент з`явилась можливість внести заставу в сумі 25% від раніше визначеної застави.

Представник потерпілого в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора.

Заслухавши доводи учасників судового провадження, суд прийшов до наступного.

З матеріалів кримінального провадженні вбачається, що до обвинуваченої застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 08 жовтня 2024 року включно з визначенням застави в розмірі 350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 1059800 гривень.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, у тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків або потерпілого.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченої переховуватись від суду існує, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, тому у суду є достатні підстави вважати, що обвинувачена, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує їй у разі визнання винуватою у інкримінованому злочині, може переховуватися від суду.

При цьому судом враховано відсутність у обвинуваченої міцних соціальних зв`язків, які б утримували її за місцем проживання, що значно підвищує ризик переховування від суду.

Доводи сторони захисту про наявність в неї дитини, воля і гідність якого стали об`єктом інкримінованого злочину, брата, який проживає за межами Дніпропетровської області, матері, з якою у ОСОБА_6 виникають конфлікти, що було підтверджено обвинуваченою в судовому засіданні, суд не приймає до уваги, оскільки формальна наявність родини не може свідчити про особливу залежність обвинуваченої від членів родини та навпаки, їх взаємні відносини та колективне існування. Доказів протилежного суду не надано.

При вирішенні питання про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177КПК України, враховано позицію Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» у якій зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суд також враховує введення в Україні воєнного стану, що полегшує обвинуваченій можливість переховуватись від суду в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки військова агресія проти України суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях. Крім того для громадян України існує реальна можливість спрощеного режиму перетину кордону та отримання дозволу на проживання в багатьох країнах світу, спроба переховуватися від органів досудового розслідування чи суду може виявлятися та підтверджуватися, наприклад, отриманням дозволу на проживання в певній країні, отриманням громадянства іншої країни або подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу, поданням документів на отримання статусу біженця тощо.

Щодо ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, суд зазначає, що він також доведений прокурором, оскільки судом було прийнято рішення про повне дослідження доказів, а ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченої, суд вважає, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення встановленого судом ризику і застосування саме такого запобіжного заходу буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції та практиці ЄСПЛ.

Відповідно до частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Разом з цим, ч. 5 ст. 182 КПК України надає можливість у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

При цьому слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Застава фактично є гарантією, що обвинувачений буде сумлінно виконувати визначені кримінально процесуальним законом обов`язки, а суд має визначити таку суму застави, яка б дисциплінувала і мотивувала останнього на їх виконання.

Суд вважає, що раніше визначений обвинуваченій ОСОБА_6 розмір застави на цій стадії судового розгляду, з урахуванням характеру та тяжкості діяння, яке їй інкримінується, та в разі його внесення, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та виконання нею процесуальних рішень у справі, а також запобігти спробі переховуватися від суду, тому клопотання обвинуваченої про зменшення розміру застави задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 182, 183, 193, 194, 331 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 28 листопада 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 1 059 800 (один мільйон п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот) грн., яка може бути внесена як самою обвинуваченою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, в разі внесення якої звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

З моменту звільнення з-під варти в зв`язку з внесенням застави обвинувачена вважається такою, що до неї застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачена або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В разі внесення застави покласти на обвинувачену ОСОБА_6 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання (перебування); здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Повний текст ухвали складено та оголошено 04 жовтня 2024 року о 16.30 годині.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1