ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2704/24 Справа № 191/2766/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000088, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Васильківка Васильківського р-ну Дніпропетровської області, не має зареєстрованого місця проживання, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначено йому покарання:

-за ч.1 ст.357 КК України у виді 2 років обмеження волі;

-за ч.1 ст.358 КК України у виді 1 року обмеження волі;

-за ч.4 ст.358 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.75, ст.76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю один рік, за умови, що протягом встановленого судом іспитового строку він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Початок іспитового строку вирішено відраховувати з дня ухвалення вироку суду.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у незаконному заволодінні офіційним документом, підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи і надає права, з метою використання його підроблювачем, використанні завідомо підробленого документу, вчинених за наступних обставин.

ОСОБА_7 на початку березня 2024 року в денний час доби (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи на перехресті вулиць Центральної та Садової в м. Синельникове Дніпропетровської області знайшов на узбіччі дороги паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 . Після чого у ОСОБА_7 виник прямий умисел на незаконне заволодіння вищевказаного паспорта шляхом привласнення, з метою подальшого використання для особистих потреб. З цією метою ОСОБА_7 приніс вищевказаний паспорт за місцем свого постійного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де почав його зберігати в особистих інтересах.

Крім того, продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_7 на початку березня 2024 року в денний час доби (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), знаходячись за адресою свого мешкання: АДРЕСА_1 , вирішив підробити паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , який він знайшов на перехресті вулиць Центральної та Садової м. Синельникове Дніпропетровської області з метою подальшого його використання у власних цілях.

Реалізуючи свій прямий умисел, направлений на підроблення вищевказаного паспорту, з метою його подальшого використання, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом механічних маніпуляцій за допомогою канцелярського приладдя видалив первинну фотокартку у вказаному паспорті на першій сторінці та на її місце наклеїв фотокартку зі своїм зображенням, тим самим підробив офіційний документ, який видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такий документ і який надає право, з метою використання його підроблювачем.

Крім того, ОСОБА_7 29.04.2024 року приблизно о 14 год. 20 хв. (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи на блок посту Д-27 траси Харків-Сімферополь М18 на перехрестях ТО 104 Дніпро - Мелітополь, на території Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області зі сторони міста Синельникове був виявлений працівником поліції Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, а саме при перевірці документів в автобусі Синельникове-Дніпропетровськ.

Реалізуючи свій прямий умисел на використання завідомо підробленого документу, достовірно знаючи про його виготовлення шляхом підробки, так як фотокартка в ньому не відповідає дійсності, усвідомлюючи, що пред`явлення цього документу дозволить йому посвідчувати свою особу, пред`явив паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі процесуальний керівник у кримінальному провадженні, прокурор Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_9 просить змінити вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2024 року в частині призначення покарання та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі; за ч. 1 ст. 358 КК України до 1 року обмеження волі; за ч. 4 ст. 358 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 2 років обмеження волі.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покласти на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Також просить змінити вступну частину вироку та вірно зазначити, що судом розглянуто кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 357 КК України (замість ч. 1 ст. 357 КК України), за ч. 1 ст. 358 КК України, ч. 4 ст. 358 КК України.

У описовій частині вироку змінити кваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 357 КК України «як незаконне заволодіння офіційним документом» на ч. 3 ст. 357 КК України «як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом».

У описовій частині вироку змінити суму вартості проведеної експертизи з 1321,46 гривень на вірну 2650,48 гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що з врахуванням встановлених під час досудового розслідування фактичних обставин ОСОБА_7 незаконно заволодів паспортом іншої особи, а тому на думку прокурора його діяння необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом. Прокурор звертає увагу на те, що відповідно до обвинувального акту та матеріалів кримінального провадження, які були скеровані до суду, дії ОСОБА_7 кваліфікувалися за ч. 3 ст. 357, ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України. Однак судом в оскаржуваному вироку у вступній частині зазначено, що ОСОБА_7 , окрім ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України також обвинувачується за ч. 1 ст. 357 КК України, що не відповідає пред`явленому обвинуваченню. Що стосується описової частини вироку прокурор вказав, що в ній зазначено, що у даному кримінальному провадженні проведено експертизу, вартість якої складає 1321,46 гривень. В свою чергу, у резулятивній частині оскаржуваного вироку з ОСОБА_7 стягнуто на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 2650,48 гривень. Відповідно до матеріалів кримінального провадження витрати на проведення під час досудового розслідування експертизи складають 2650,48 гривень, а тому прокурор вважає, що у описовій частині вироку необхідно вірно зазначити витрати на проведення експертизи у розмірі 2650,48 гривень. Вказав, що згідно роз`яснень, викладених в абз. 2 п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", однакові за видом і розміром покарання поглинанню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей. Тому прокурор вказав, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд призначив як і за ч. 1 ст. 358 КК України - 1 рік обмеження волі, за ст. 357 КК України, так і за ч. 4 ст. 358 КК України, однакове за видом і розміром покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки, та відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначив остаточне покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки, що з огляду на наведені вище вимоги закону призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, оскільки застосував принцип поглинення до однакових за видом та розміром покарань. Прокурор вважає, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі, за ч. 1 ст. 358 КК України у вигляді 1 року обмеження волі, за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді обмеження волі на 2 роки, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого більш суворим, визначити остаточне покарання у вигляді двох років обмеження волі та із застосуванням ст. 75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення та просив їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, надали заяву про розгляд кримінального провадження за їх відсутності.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскільки висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність правової кваліфікації його дій за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України прокурором в апеляційній скарзі не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Що стосується тверджень прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони ґрунтуються на матеріалах провадження, тому заслуговують на увагу.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він на початку березня 2024 року в денний час доби (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи на перехресті вулиць Центральної та Садової у м. Синельникове Дніпропетровської області знайшов на узбіччі дороги паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 . Після чого у ОСОБА_7 виник прямий умисел на незаконне заволодіння вищевказаного паспорта шляхом привласнення, з метою подальшого використання для особистих потреб. З цією метою ОСОБА_7 приніс вищевказаний паспорт за місцем свого постійного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де почав його зберігати в особистих інтересах.

Суд кваліфікував вказані дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 357 КК України як незаконне заволодіння офіційним документом.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не правильно кваліфіковано дії ОСОБА_7 сторона обвинувачення, оскільки відповідно до ч.3 ст. 357 КК України кримінальна відповідальність за вказаною нормою настає за «незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом».

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що враховуючи встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини ОСОБА_7 незаконно заволодів паспортом іншої особи, а тому його діяння необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом.

Також, судом в оскаржуваному вироку у вступній частині зазначено, що ОСОБА_7 , окрім ч.ч. 1,4 ст. 358 КК України також обвинувачується за ч. 1 ст. 357 КК України, що не відповідає пред`явленому обвинуваченню, оскільки йому відповідно до обвинувального акту висунуто обвинувачення за ч. 3 ст. 357 КК України, тому апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Апеляційний суд погоджується і з доводами апеляційної скарги прокурора щодо неправильного зазначення у описовій частині вироку суми процесуальних витрат, які підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на проведення експертизи, з огляду на наступне.

Так, з описової частини вироку вбачається, що у даному кримінальному провадженні проведено експертизу, вартість якої складає 1321,46 грн. Вказані витрати документально підтверджені, отже, в порядку ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. Однак у резулятивній частині оскаржуваного вироку з ОСОБА_7 стягнуто на користь держави втрати на проведення експертизи у розмірі 2650,48 грн. Відповідно до матеріалів кримінального провадження витрати на проведення під час досудового розслідування експертизи складають 2650,48 грн., а тому апеляційний суд вважає, що у описовій частині вироку необхідно вірно зазначити витрати на проведення експертизи у розмірі 2650,48 грн.

Апеляційний суд зазначає, що з резулятивної частини оскаржуваного вироку вбачається, що окрім засудження за ч.1 ст. 358 КК України, за ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 засуджений також за ч. 1 ст. 357 КК України до 2 років обмеження волі, однак ОСОБА_7 інкримінувалося діяння за ч. 3 ст. 357 КК України, судом у описовій частині встановлені фактичні обставини, які підпадають під ознаки кримінального проступку за ч. 3 ст. 357 КК України.

Тому апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що вірним є зазначення факту засудження ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 357, ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно роз`яснень, викладених в абз. 2 п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей.

Санкція ч. 3 ст. 357 КК України передбачає максимальне покарання у вигляді обмеження волі до 3 років, за ч. 4 ст. 358 КК України санкція передбачає максимальне покарання у вигляді двох років обмеження волі.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції призначив як і за ч. 1 ст. 358 КК України - 1 рік обмеження волі, за ст. 357 КК України, так і за ч. 4 ст. 358 КК України однакове за видом і розміром покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки, та відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначив остаточне покарання у виді обмеження волі строком на два роки, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, оскільки застосував принцип поглинення до однакових за видом та розміром покарань.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на 2 роки, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого більш суворим, визначити остаточне покарання у виді двох років обмеження волі та із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Апеляційний суд вважає, що саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчиненню нових злочинів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Пункт 3 ч. 1 ст. 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Враховуючи те, що судом було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, вирок суду підлягає зміні, що не є погіршенням становища обвинуваченого.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. 412 КПК України, під час апеляційного перегляду апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання:

за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців;

за ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;

за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покласти на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Змінити вступну частину вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року та зазначити, що судом розглянуто кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 357 КК України (замість ч. 1 ст. 357 КК України), за ч. 1 ст. 358 КК України, ч. 4 ст. 358 КК України.

У описовій частині вироку змінити кваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 357 КК України «як незаконне заволодіння офіційним документом» на ч. 3 ст. 357 КК України «як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом».

У описовій частині вироку змінити суму вартості проведеної експертизи з 1321,46 гривень на вірну 2650,48 гривень.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4