ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 675/972/23

Провадження № 11-кп/4820/609/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, об`єднане кримінальне провадження, відомості про яке внесені: 16 квітня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000648, 20 квітня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000679, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч.1 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 вересня 2024,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

- 13.11.2020 Ізяславським районним судом Хмельницької області за ст. 286 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки, звільнений умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 24 дні, на підставі ст. 81 КК України, за ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 23.01.2023

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України, і призначено йому покарання:

-за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

-за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень;

-за ч. 1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

-за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуте основне покарання за попереднім вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13.11.2020 і остаточно призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців без конфіскації майна, та на підставі ч. 3 ст. 71 КК України, приєднано невідбуте додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, строком 1 рік 4 місяці 22 дні, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік 4 місяці 22 дні, без конфіскації майна.

До набрання вироком законної сили, але не більше, ніж на 60 днів (до 07 листопада 2024 року включно), продовжено міру запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 09 вересня 2024 року, зараховано, в цей строк, термін його попереднього ув`язнення, починаючи з 20 квітня 2023 року та по день вступу в законну сили вироку суду, включно, з розрахунку день за день.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди. У задоволенні решти вимог цивільного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 32503 (тридцять дві тисячі п`ятсот три) грн 24 коп судових витрат за проведення судових експертиз.

Вирішено, що після набрання вироком законної сили слід скасувати арешти майна, накладені ухвалами слідчих суддів Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2023 року, та 27 квітня 2023 року, а саме: - на автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2101» державний номерний знак НОМЕР_1 , 1979 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , та перебуває у користуванні ОСОБА_10 ; - на автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21063» державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_11 , та перебуває у фактичному володінні і користуванні ОСОБА_12 .

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком місцевого суду, ОСОБА_6 15 квітня 2023 року у період часу із 02:35 год. до 02:48 год., більш точного часу в ході слідства встановити не представилось за можливе, проходячи біля будинку АДРЕСА_2 , побачив припаркований поблизу вказаного домоволодіння автомобіль марки «ВАЗ» моделі 21063, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , належить ОСОБА_11 та перебуває у фактичному володінні та розпорядженні ОСОБА_12 . Помітивши зазначений автомобіль, у ОСОБА_6 раптово виник умисел незаконно заволодіти даним транспортним засобом з метою здійснення поїздки у власних цілях.

Надалі, ОСОБА_6 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, не маючи будь-якого дозволу чи законних підстав, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до автомобіля марки «ВАЗ» моделі 21063, після чого, проник у нього, та пошкодивши електричні провідники рульової системи автомобіля, привів у роботу двигун, розпочавши при цьому рух по АДРЕСА_1 , таким чином незаконно заволодівши вказаним транспортним засобом.

Перебуваючи за кермом зазначеного автомобіля, ОСОБА_6 рухався із м.Ізяслав до с. Щурівчики Ізяславської територіальної громади Шепетівського району Хмельницької області, проїхавши на вказаному автомобілі близько 14 кілометрів, та по причині технічної несправності автомобіль зупинився на польовій дорозі між АДРЕСА_3 , де його й залишив.

Своїми умисними діями, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України.

Крім того, 20 квітня 2023 року, близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_6 , проходячи біля будинку АДРЕСА_4 , побачив автомобіль марки «ВАЗ» моделі 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , належить ОСОБА_9 та перебуває у користуванні та володінні ОСОБА_10 , вартість якого становить 21 102 грн., що стояв неподалік зазначеного будинку. Помітивши зазначений автомобіль, у ОСОБА_6 раптово виник умисел незаконно заволодіти даним транспортним засобом з метою здійснення поїздки у власних цілях.

Так, ОСОБА_6 , діючи повторно, умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, не маючи будь-якого дозволу чи законних підстав, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до автомобіля марки «ВАЗ» моделі 2101, після чого, проник у нього, та пошкодивши електричні провідники рульової системи автомобіля, привів у роботу двигун та розпочав рух в напрямку вулиці Козацької м. Ізяслава Шепетівського району Хмельницької області, таким чином незаконно заволодівши вказаним транспортним засобом.

Перебуваючи за кермом зазначеного автомобіля, ОСОБА_6 рухався проїжджою частиною вулиць Шевченка і Козацької, та, проїхавши близько 300 метрів, по причині технічної несправності автомобіля, зупинився. Після чого, ОСОБА_6 , за допомогою прохожого по вулиці ОСОБА_13 , ввівши останнього в оману та переконавши в законності своїх дій, використовуючи фізичну силу, транспортував (штовхав) даний автомобіль на берег р. Горинь, що по АДРЕСА_1 , де його й залишив.

Своїми умисними діями, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.

Крім того, 20.04.2023 близько 5.00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у АДРЕСА_5 , яке належить ОСОБА_8 та вирішив протиправно проникнути до нього.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , не маючи на те дозволу власниці та законних підстав, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, порушуючи при цьому гарантоване ст. 30 Конституції України право ОСОБА_8 на недоторканність житла та іншого володіння, через хвіртку, незаконно проник на територію зазначеного господарства.

В подальшому, перебуваючи на території господарства ОСОБА_8 , ОСОБА_6 почав стукати у вікна її житлового будинку. В цей час, з будинку вийшла ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, направлені на порушення законних прав ОСОБА_8 на недоторканість її житла, незважаючи на фізичний опір власниці та неодноразові її зауваження і прохання припинити вказані незаконні дії, через вхідні двері, незаконно проник до її житлового будинку, відштовхнувши ОСОБА_8 , яка блокувала двері та не давала ОСОБА_6 змоги пройти в будинок.

Своїми умисними діями, які виразились в незаконному проникненні до житла, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 , 20.04.2023 близько 5.00 год., незаконно проникнувши на подвір`я господарства, що знаходиться по АДРЕСА_5 , де проживає ОСОБА_8 , та почав стукати у вікна житлового будинку. В цей час, з будинку вийшла ОСОБА_8 , та ОСОБА_6 почав просити її продати горілку, на що вона відмовилась, оскільки не здійснює продажу будь-яких спиртних напоїв чи інших товарів.

У зв`язку із відмовою ОСОБА_8 продати ОСОБА_6 горілку, в останнього виникли неприязні відносини до неї та злочинний умисел на спричинення їй тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_6 , незаконно проникнувши до житлового будинку, схопив правою рукою за шию ОСОБА_8 , та з метою отримання нею тілесних ушкоджень, прикладаючи фізичну силу штовхнув її, внаслідок чого остання впала на підлогу.

В результаті таких протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , при падінні, вдарилась в поверхню підлоги та як наслідок отримала тілесні ушкодження у вигляді синця на правому плечі, синця на лівому плечі та синця в лівій поперековій ділянці, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Своїми умисними діями, які виразились у спричиненні легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. На переконання сторони захисту, висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав та на підставі ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показів. Стверджує, що по епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_12 15.04.2023 року 02:35- 02:48 жодних доказів заволодіння транспортним засобом ОСОБА_6 не має, протокол про отримання зразків для експертизи в ОСОБА_6 від 25.05.2023 року проведений з порушенням вимог ст. ст. 241, 245 КПК України, а саме без участі судово-медичного експерта, лікаря або спеціаліста, без фотографування, відеозапису чи застосування інших технічних засобів., а тому є недопустимим доказом. Враховуючи те, що протокол про отримання зразків для експертизи в ОСОБА_6 від 25.05.2023 року є недопустимим доказом, висновок експерта судової біологічної експертизи №СЕ-19/102-23/10602-БД від 07.12.2023 року, відповідно до якого ДНК-профіль особи, генетичні ознаки якої домінують у змішаних генетичних ознаках клітин з ядрами, виявлених на поверхні чохла з керма автомобіля, збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_6 , також є недопустимим доказом. Виходячи із недопустимості доказів, стверджувати, що на чохлі з керма автомобіля є біологічні сліди ОСОБА_6 неможливо.

По епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_10 20.04.2023 року близько 01:00 будь-яких доказів, які б прямо доводили факт заволодіння транспортним засобом ОСОБА_6 не надано, покази свідка ОСОБА_13 не відповідають показам ОСОБА_6 , а тому є сумніви у їх правдивості.

З приводу незаконного проникнення до житла та спричинення умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 20.04.2023 року близько 05:00, то будь-яких доказів, які б прямо доводили факти проникнення до житла та нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 потерпілій, стороною обвинувачення не надано, показання потерпілої ОСОБА_8 не відповідають показанням ОСОБА_6 , а тому є сумніви у їх правдивості. Потерпіла та свідок ОСОБА_14 , стверджували, що ОСОБА_6 приблизно в 05:30 годин: забрали працівники поліції, тому не зрозуміло, як ОСОБА_6 в 06:20 міг вчинити крадіжку з кіоска.

На думку захисту, враховуючи зібрані докази, в сукупності, вина ОСОБА_6 не доведена достовірними, належними та допустимими доказами.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про подію злочину або про невинуватість обвинуваченого у його вчиненні з достовірністю випливають із матеріалів провадження. Для цього у вироку повинні бути проаналізовані й оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які як підтверджують висновок суду, так і спростовують його.

При цьому суду належить дати аналіз усіх зібраних у провадженні доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях обвинуваченого, потерпілих, свідків та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано, не обмежуючись лише зазначенням прізвищ свідка або назви процесуального документа.

Ці вимоги закону, судом першої інстанції, під час розгляду кримінального провадження, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , у повній мірі виконані.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч.1 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку, в їх сукупності та взаємозв`язку, що спростовує доводи сторони захисту про протилежне.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин вказаних злочинів, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання допитаних потерпілих, свідків та письмові докази, що є в матеріалах кримінального провадження.

В суді першої інстанції ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, та, в порядку ст. 63 Конституції України, відмовився давати показання.

Разом з тим, незважаючи на заперечення ОСОБА_6 своєї вини, його винуватість у вчиненні цих кримінальних правопорушень підтверджується наступними доказами, дослідженими судом першої інстанції.

За епізодом вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.289 КК України, його винуватість підтверджується наступними доказами.

Згідно з показаннями потерпілого ОСОБА_12 , в його володінні та користуванні перебуває автомобіль марки «ВАЗ 21063», р.н. НОМЕР_3 , яким також користується його сестра ОСОБА_15 , яка 14.04.2023, на вказаному автомобілі приїхала і передала йому ключі, щоб він загнав автомобіль у двір. Проте, він замкнув ними автомобіль та залишив біля будинку. Зранку 15.04.2023, вийшовши на вулицю, виявив зникнення даного автомобіля, про що повідомив поліцію. Приблизно через тиждень йому повідомили автомобіль знайдено. Також вказав, що з ОСОБА_6 незнайомий, та, відповідно, право керування вказаним автомобілем йому не надавав, жодного разу не підвозив. Просить призначити ОСОБА_6 покарання згідно з позицією прокурора.

Свідок ОСОБА_15 , в судовому засіданні місцевого суду, підтвердила показання потерпілого ОСОБА_12 та вказала, що до зазначених подій, протягом року, вона постійно їздила на роботу автомобілем «ВАЗ 21063», р.н. НОМЕР_3 , та ОСОБА_6 ніколи не підвозила, його бачить вперше у судовому засіданні.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_16 , у квітні 2023 року він приїхав до батьків, у с. Щурівчики, де під час бесіди з сусідом, останній сказав, що поблизу села, у полі, на протязі 3 днів, знаходиться автомобіль «ВАЗ», та його ніхто не забирає. Після чого, згадавши, що у ОСОБА_12 декілька днів назад вкрали автомобіль, подумав, що це може бути саме цей автомобіль. Надалі, зателефонував у поліцію, повідомивши про вказану подію та реєстраційний номер даного автомобіля. В подальшому з`ясувалось, що це саме цей автомобіль, який був викрадений у ОСОБА_12 .

Факт вчинення ОСОБА_6 цього кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується даними:

- протоколу огляду місця події від 15.04.2023, з фототаблицями до нього, відповідно до якого оглянуто ділянку АДРЕСА_2 , та зафіксовано попереднє місце, де знаходився автомобіль ВАЗ 2106, р.н. НОМЕР_3 , якого залишив ОСОБА_12 14.04.2023, та виявив його зникнення 15.04.2023;

- протоколу огляду місця події від 19.04.2023, з фототаблицями до нього, у відповідності до якого оглянуто польову дорогу між селами Щурівчики та Топірчики, та на якій виявлено автомобіль ВАЗ 2106, блакитного кольору, р.н. НОМЕР_3 . Двері автомобіля на замки не закриті. Оглядом салону автомобіля встановлено , що під кермом автомобіля, в роботі розташування механізму заведення, виявлено звисаючі проводи запалювання, що перебувають в незвичному положенні. Також, на час огляду, два проводи з`єднанні між собою кустарним способом, та місце з`єднання обмотано ізолентою чорного кольору. Крім того, на марлеві тампони виконано змиви з внутрішніх ручок на передніх правій та лівій дверцятах автомобіля, а також із важеля КПП, які поміщенні до паперових конвертів. Після вказаного огляду було вилучено автомобіль марки ВАЗ 21063, р.н. НОМЕР_3 ; фрагмент ізоляційної стрічки чорного кольору; чохол з керма; змиви виконанні на марлеві тампони з внутрішніх ручок передніх (правих та лівих) дверей автомобіля та важеля КПП;

- постанови про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 19.04.2023, згідно з якою визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження речові докази, а саме: автомобіль марки ВАЗ 21063, р.н. НОМЕР_3 ; фрагмент ізоляційної стрічки чорного кольору; чохол з керма; змиви виконанні на марлеві тампони з внутрішніх ручок передніх (правих та лівих) дверей автомобіля та важеля КПП.

- висновку товарознавчої експертизи № СЕ-19/123-23/4561-АВ від 09.06.2023, згідно з яким ринкова вартість КТЗ марки ВАЗ, моделі 21063, синього кольору, д.р.н. НОМЕР_3 , 1992 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_6 , станом на 15.04.2023 становила 31789,45 грн.

- протоколу про отримання зразків для експертизи від 25 травня 2023 року, згідно з яким у ОСОБА_6 , на підставі постанови прокурора від 25 травня 2023 року, було відібрано зразки слини.

- висновку експерта судової біологічної експертизи № СЕ-19/102-23/10602-БД від 07.12.2023 відповідно до якого, при дослідженні зразків букального епітелію ОСОБА_6 та з чохла з керма автомобіля, було встановлено, що генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на поверхні чохла з керма автомобіля є змішаними, належать більше ніж двом особам та є придатними для генетичної ідентифікації лише за домінуючим ДНК-профілем. При цьому встановлено, що ДНК-профіль особи, генетичні ознаки якої домінують у змішаних генетичних ознаках клітин з ядрами, виявлених на поверхні чохла з керма автомобіля, збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_6 .

По епізоду вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України, його вина підтверджується наступними доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_10 підтвердив, що 19.04.2023 близько 21 год, приїхав в гості, на своєму автомобілі «ВАЗ 2101», р.н. НОМЕР_1 , на АДРЕСА_1 , де, зачинивши його на запірні замки, залишив. В гостях перебував до ранку 20.04.2023, та вийшовши о 08 год 20 хв на вулицю, виявив зникнення свого автомобіля. Після чого, про даний випадок, повідомив на лінію «102», на що йому відповіли, що такий автомобіль знайдено та він знаходиться біля річки «Понорка», в м.Ізяслав, це близько 300 метрів від місця, де він його залишив. Надалі він вирушив до вказаного місця та виявив свій автомобіль, біля якого знаходився до приїзду слідчої групи. При огляді автомобіля, останній був відчинений, була пошкоджена рульова колонка, з якої звисали проводи запалювання. Під час проведення слідчих дій до автомобіля підійшли ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , та на запитання чи це вони викрали даний автомобіль, ОСОБА_6 заперечував, а ОСОБА_13 вказував, що о 01 год ночі, біля вказаного автомобіля, він зустрів ОСОБА_6 , який не міг його завезти, а тому допоміг його зрушити з місця, проте авто так і не завелось, тому вони його залишили біля річки та пішли. Просить призначити ОСОБА_6 покарання згідно з позицією прокурора.

За показаннями свідка ОСОБА_13 20.04.2023 близько 01 год він йшов додому по АДРЕСА_1 , де виявив ОСОБА_6 , який знаходився біля автомобіля «ВАЗ 2101», зеленого кольору, та якого він намагався завести. Вважаючи, що він є власником даного автомобіля підійшов та запропонував йому допомогу. Після чого, ОСОБА_6 сів за кермо автомобіля, а він допомагав штовхати його, щоб завести, проте це їм не вдалося, тому, зіштовхнувши автомобіль через місток, залишили його на обочині, біля річки, а самі пішли до місця його проживання вживати спиртні напої. Наступного дня, вранці, вони пішли до магазину «Тріумф», щоб придбати пиво, та по дорозі до магазину працівниками поліції було затримано ОСОБА_6 . В свою чергу, він дав свідчення працівникам поліції щодо даного випадку.

Окрім того, винуватість ОСОБА_6 , за цим епізодом, підтверджується іншими доказами, які були досліджені судом першої інстанції, зокрема, даними:

- протоколу огляду місця події від 20.04.2023, з фототаблицями до нього, відповідно до якого оглянуто берег річки Горинь, що в АДРЕСА_1 , а саме узбіччя проїжджої частини дороги вул. Козацька, де виявлено автомобіль «ВАЗ 2101», р.н. НОМЕР_1 , зеленого кольору, в якому передні дверцята, зі сторони водія були не зачиненні на запираючий пристрій. Під час огляду салону автомобіля, виявлено пошкодження електропровідників, що під кермом автомобіля. Також, виявлено 5 слідів капілярних узорів пальців рук, та здійснено 6 змивів на марлевий тампон і відповідно вилучено та поміщено до сейф-пакетів;

- постанов про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 20.04.2023, згідно з якими визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження речові докази, а саме: автомобіль марки «ВАЗ 2101», р.н. НОМЕР_1 ; 5 слідів папілярних узорів пальців рук, 6 змивів на марлевий тампон;

- висновку товарознавчої експертизи № СЕ-19/123-23/4600-АВ від 15.05.2023, згідно з яким встановлено, що ринкова вартість КТЗ марки ВАЗ, моделі 2101, зеленого кольору, д.р.н. НОМЕР_1 , 1979 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , станом на 20.04.2023, становила 21102,00 грн;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 20 квітня 2023 року та відеозапису його проведення, який був відтворений в судовому засіданні, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 , в присутності понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , розповів та відтворив в деталях відомі йому обставини вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_10 , а саме на АДРЕСА_1 , зокрема, вказував на місце де зустрів ОСОБА_6 біля автомобіля, якого останній намагався завести. Він вирішив йому допомогти, за кермо сів ОСОБА_6 , а він штовхав даний автомобіль, проте завезти його не вдалося, тому вони залишили автомобіль на узбіччі. Також, пояснив, що автомобіль був марки ВАЗ, моделі 2101, зеленого кольору, та під час розмови з ОСОБА_6 , останній вказував, що це його автомобіль. Після чого вони разом пішли вживати спиртні напої;

- протоколу про отримання зразків для експертизи від 26 квітня 2023 року, з якого слідує, що у ОСОБА_6 , на підставі постанови прокурора від 24 квітня 2023 року, за участю захисника ОСОБА_19 , було відібрано відбитки нігтьових фаланг пальців рук та відтиски рук, на встановленого зразка дактилоскопічну карту. Дані вказаної слідчої дії є допустимими доказами, оскільки вони проведені з дотриманням вимог ст. ст. 241, 245 КПК України;

- висновку експерта судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/123-23/4601-Д від 09.05.2023, відповідно до якого, слід пальця руки найбільшими розмірами 22х15 мм, вилучений 20.04.2023 при огляді місця події, а саме автомобіля ВАЗ 21011 д.н. НОМЕР_1 , по АДРЕСА_1 , придатний для ідентифікації, та вказаний слід залишений безіменним пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_6 .

По епізоду по вчиненню обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 125 КК України стосовно потерпілої ОСОБА_8 , його винуватість підтверджується наступними доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Згідно з показаннями потерпілої ОСОБА_8 20.04.2023 вона перебувала у власному будинку, що по АДРЕСА_5 , та близько 05 год ранку до неї хтось постукав у вікно. На вказаний стук, вона підійшла до дверей веранди та запитувала хто там, проте ніхто не відповідав. Надалі, привідкривши вхідні двері, побачила біля них незнайомого чоловіка, який стояв і світив їй ліхтариком в обличчя та сказав, щоб вона дала йому горілки, на що вона відповіла, що у неї горілки немає, та намагалася зачинити двері. Проте ОСОБА_6 штовхнув її в груди, внаслідок чого вона впала на підлогу, а він увійшов до будинку. Надалі, перебуваючи у будинку, ОСОБА_6 схопив її рукою за шию та питав хто вона така і що тут робить, на що вона повідомляла, що це її будинок та просила відпустити її. ОСОБА_6 , у свою чергу вказував, щоб вона стала на коліна і продовжував тримати її за шию, під час чого до веранди вийшли її двоє малолітніх дітей, яких вона просила зачинитися у власних кімнатах. Проте син ОСОБА_20 , якимось чином, вибіг з будинку та побіг до сусідки за допомогою. ОСОБА_6 намагався його впіймати та вийшов з будинку і вони надалі перебували на подвір`ї, біля будинку, де ОСОБА_6 припинив свої агресивні дії по відношенню до неї. Після чого, на подвір`я прийшла сусідка та вони розмовляли на різні теми, а син, увійшовши до будинку, викликав поліцію. При спілкуванні з ОСОБА_6 , від останнього було чутно запах алкоголю.

За показаннями допитаного малолітнього ОСОБА_21 , за участі психолога ОСОБА_22 , 20.04.2023 близько 5-6 год він прокинувся у власному будинку АДРЕСА_5 , від криків мами. Вийшовши з своєї кімнати, побачив ОСОБА_6 , який погрожував мамі, що вона тут жити не буде. При цьому ОСОБА_6 , утримуючи маму за шию, поставив її на коліна. В свою чергу він забіг до кухні, де його закрив ОСОБА_6 . Перебуваючи у кухні, намагався вилізти через вікно, проте двері у кухню відчинила мама, і він вибіг з неї та з будинку. Як біг то чув, як ОСОБА_6 кричав мамі, щоб вона його зупинила. Він побіг за допомогою до сусідки ОСОБА_14 , після чого повернувся з нею до власного подвір`я, та, в цей час, мама знаходилась з ОСОБА_6 на подвір`ї і вони між собою розмовляли на різні теми, а він пройшов до будинку, та зачинившись у ньому викликав поліцію.

Свідок ОСОБА_14 підтвердила, що 20.04.2023 близько 05 год до її будинку прибіг ОСОБА_23 , який повідомив, що його мамі необхідна допомога, оскільки стосовно неї незнайомий чоловік вчиняє насильницькі дії. Після чого, на протязі 10 хв, вона прийшла на подвір`я будинку АДРЕСА_5 , на якому знаходився ОСОБА_6 , а ОСОБА_8 на порозі будинку, і між ними відбувалася розмова на різні теми, під час яких ОСОБА_6 вказував, що ОСОБА_8 є чужою у вказаному будинку. Також вказала, що в її присутності, ОСОБА_6 будь-яких тілесних ушкоджень для ОСОБА_8 не завдавав. Надалі, на потязі 30 хв, приїхала поліція та відбирала пояснення в ОСОБА_6 . Крім того, зазначила, що наступного дня бачила у ОСОБА_8 синці на шиї та плечах.

Вказані обставини підтверджуються і письмовими доказами, зокрема, даними:

-паспорту громадянина України серії НОМЕР_7 , витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 163198806 від 11.04.2019, з яких вбачається, що ОСОБА_8 зареєстрована та є власником житлового будинку АДРЕСА_5 .

-протоколу огляду місця події від 25.04.2023, з фототаблицями до нього, відповідно до якого оглянуто територію подвір`я та житловий будинок АДРЕСА_5 , де вчинялися неправомірні дії ОСОБА_6 по відношенню ОСОБА_8 , а саме зафіксовано територію подвір`я, будинок та кімнати у ньому.

-висновку експерта № 108 судово-медичної експертизи, яка проведена 21.04.2023, з якого слідує, що у ОСОБА_8 виявлені такі тілесні ушкодження: синець на правому плечі, синець на лівому плечі, синець в лівій поперековій ділянці. Дані тілесні ушкодження утворились від, щонайменше, трьох травмуючи дій тупих твердих предметів або при падінні та ударі об такі, в швидкій послідовності одне за одним, могли виникнути в строк та при обставинах, вказаних в постанові та обстежуваною, за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості. Утворення даних тілесних ушкоджень внаслідок самоспричинення є малоймовірним.

Зазначені докази узгоджуються між собою, підтверджують винуватість ОСОБА_6 , а тому суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав ставити їх під сумнів.

При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення. Проявів упередженості стосовно ОСОБА_6 , під час розгляду кримінального провадження, не встановлено.

Ці та інші, наведені у вироку докази, переконливо свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_6 в незаконному заволодінні транспортним засобом та незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 289КК України, а також у незаконному проникненні до житла та іншого володіння і спричинення умисного легкого тілесного ушкодження для ОСОБА_8 , тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125 КК України, і кваліфікація судом його дій є правильною.

Колегія суддів вважає, що докази, зібрані у кримінальному провадженні, є належними, відповідають вимогам допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів суд оцінював з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Суд переконливо вмотивував свої висновки про те, що показання обвинуваченого не спростовують обставин, установлених за результатами судового розгляду.

Оцінку доказам, у тому числі їх допустимості, суд, у відповідності до положень ст.89 КПК України, надає в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, що і було зроблено, так як вирок суду містить докладні мотиви відмови у задоволенні клопотань сторони захисту про визнання доказів недопустимими.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.

Упродовж розгляду справи місцевий суд, з`ясувавши, передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмету доказування, встановив факт вчинення ОСОБА_6 вказаних кримінальних правопорушень й обґрунтовано визнав доведеною його винуватість.

Твердження апелянта, в апеляційній скарзі, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження є помилковими, оскільки фактичні дані, які покладено в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення, отримані в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані, в силу ст.84 КПК, є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які б свідчили про протилежне, та про істотне порушення судом приписів ст.94 цього Кодексу стороною захисту не наведено.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про недопустимість таких доказів, як висновок експерта № СЕ-19/123-23/5432-ТР від 30.05.2023; протокол тимчасового доступу до речей і документів від 18.09.2023, з відповідним оптичним диском до нього, а також протокол огляду оптичного диску, на якому міститься інформація відносно трафіка з`єднань абонентського номеру НОМЕР_8 ; фотографії з камер відеоспостереження за 15.04.2023, так як ці докази не мають ніякого значення до цього кримінального провадження.

Посилання захисника на те, що обвинувачений не визнає свою вину і відмовився давати показання не може свідчити про те, що інкримінованих злочинів він не вчиняв.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, в частині недопустимості доказів, а саме- протоколу про отримання зразків для експертизи в ОСОБА_6 від 25.05.2023 року, оскільки вони проведені з порушенням вимог ст. ст. 241, 245 КПК України і похідний від нього висновок експерта судової біологічної експертизи №СЕ-19/102-23/10602-БД від 07.12.2023 року, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до частини 3 статті 245 КПК України відібрання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статті 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається, в порядку, передбаченому статтями 160-166 КПК України, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово. Така процесуальна дія, як відібрання біологічних зразків для проведення експертизи, пов`язана з необхідністю отримання доказів, що мають об`єктивний характер і не залежать від волі особи, у якої вони відбираються (на відміну від давання показань).

Частиною 2 статті 241 КПК України передбачено, що перед початком освідування особі пропонується добровільно пройти освідування на підставі постанови дізнавача, слідчого, прокурора, а в разі її відмови освідування здійснюється примусово, виключно на підставі постанови прокурора. У разі необхідності освідування здійснюється за участю судово-медичного експерта, лікаря або спеціаліста.

У матеріалах справи наявна постанова прокурора Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_24 від 25.05.2023 про відібрання біологічних зразків -слини у ОСОБА_6 з метою призначення судової біологічної експертизи, з якою обвинувачений ОСОБА_6 був ознайомлений, примірник якої, останній, отримав, про що свідчить його підпис (т. 3 а/п 182).

З протоколу отримання зразків для експертизи від 25.05.2023 вбачається, що після ознайомлення з постановою прокурора, у ОСОБА_6 , в добровільному порядку, було відібрано зразки слини за допомогою ватної палички з правої та лівої щоки, протокол підписаний ОСОБА_6 без будь-яких заперечень чи зауважень (т. 3 а/п 183).

При цьому доводи сторони захисту, що відібрання біологічних зразків проводилося за відсутності судово-медичного експерта, лікаря або спеціаліста, не ґрунтуються на вимогах чинного процесуального законодавства, оскільки законом передбачено, що залучення судово-медичного експерта, лікаря або спеціаліста, в разі необхідності, а не за обов`язкової їх участі.

Верховний Суд вказав, що за правилами, передбаченими статтею 241 КПК України, не означає, що мають бути здійснені всі процедурні моменти, притаманні освідуванню, а тому відібрання біологічних зразків, зокрема слини в особи, навіть без участі судово-медичного експерта, лікаря або спеціаліста не вказує на порушення цієї процедури (постанова колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 14 липня 2020 року у справі № 318/1411/18).

Крім того, сторона захисту лише акцентує увагу на процесуальному аспекті, однак не наводить доводів, що вказані порушення, якимось чином, вплинули на правильність висновків суду по суті провадження.

В суді першої інстанції сторона захисту не зверталась з клопотанням про повторне відібрання у обвинуваченого ОСОБА_6 біологічних зразків для проведення повторних чи додаткових експертиз, тоді, як зазначені, на думку захисника, процесуальні порушення фактично не впливають на суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 , передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

На переконання колегії суддів, виходячи з доктрини «плодів отруєного дерева», аргументи апелянта про те, що похідний від протоколу - висновок експерта судової біологічної експертизи №СЕ-19/102-23/10602-БД від 07.12.2023 року є недопустимим доказом, є безпідставними.

Посилання сторони захисту на те, що показання свідка ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_8 не відповідають показанням ОСОБА_6 , що ставить їх під сумнів, колегія суддів відхиляє, оскільки всі свідки, які допитані в судовому засіданні місцевим судом, та потерпіла ОСОБА_8 були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, крім того, показання цієї потерпілої та цього свідка узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом, по вказаних епізодах, які вказують на те, що саме ОСОБА_6 незаконно заволодів транспортним засобом потерпілого ОСОБА_10 , та незаконно проник до житла ОСОБА_8 і заподіяв їй легке тілесне ушкодження, а тому ставити під сумнів показання потерпілої та свідка немає підстав.

Той факт, що між показаннями обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_8 і свідка ОСОБА_13 є відмінності, не свідчить про неправдивість даних ними показань.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи, поданої апеляційної скарги.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження, колегія суддів не встановила матеріальних чи процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинений злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому вигляді й розмірі, яке з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження скоєння нових злочинів.

Відповідно до положень ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з приписами статті 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За змістом статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної або касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, судом першої інстанції враховані фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, наслідки, що настали, його поведінку та оцінку скоєного, форму вини, а також позицію прокурора, думку потерпілих.

Відтак, на переконання колегії суддів, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції керувався положеннями статей 50, 65-67 КК України, і, належним чином, врахував те, що обставин, які б пом`якшували обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінальних правопорушень не встановлено.

Крім того, ОСОБА_6 вчинив вказані кримінальні правопорушення під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, за місцем проживання характеризується задовільно, ніде не працює, на час розгляду провадження є розлученим, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має. На обліку в наркологічному кабінеті не перебуває, однак перебуває на обліку в психоневрологічному кабінеті.

Обставинами, які обтяжують покарання за вчинення кримінальних правопорушень судом визнано - рецидив злочинів, а також те, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125 КК України обвинуваченим ОСОБА_6 вчинено в стані алкогольного сп`яніння.

У відповідності до висновків судово-психіатричних експертиз № 274 від 05.05.2023, №645 від 29.09.2023, та № 91 від 31.01.2024, обвинувачений ОСОБА_6 , за станом свого здоров`я, на даний час та на час інкримінованих йому кримінальних правопорушень виявляє параноїдну шизофренію, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом, тобто є обмежено осудний.

Відтак, місцем судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, обґрунтовано враховано його психічний стан, зокрема його обмежену осудність.

Таким чином, місцевий суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, з урахуванням положень ст.ст. 70,71 КК України, у виді позбавлення волі на строк -5 (п`ять) років 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці 22 (двадцять два) дні, без конфіскації майна, дотримався вимог статей 65 - 67 цього Кодексу.

Колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання.

З огляду на викладене, судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, винесено законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку не встановлено, підстав для скасування чи зміни вироку, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 вересня 2024 стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2