ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №505/2624/24>

Провадження 1-кп/505/659/2024

17.07.2024 Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі :

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000453 від 24.09.2022 року, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Уладівка, Літинського району, Вінницької області, громадянина України, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді номера обслуги 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «молодший сержант», учасника бойових дій, інваліда війни 3 групи, раніше не судимого,

- обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5

ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи її на посаді номера обслуги 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «молодший сержант», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 49,58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, 22.08.2022 року приблизно о 09 год. 00 хв. ОСОБА_5 не з`явився вчасно на службу без поважних причин, а саме в місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_2 , який на той час дислокувався за адресою: АДРЕСА_3 (більш точне розташування не вказується у зв`язку із введенням на території України воєнного стану), та перебував поза межами військової частини по 17.06.2024, а саме до моменту затримання працівниками правоохоронних органів на підставі ухвали слідчого судді.

В судовому засіданні ОСОБА_5 визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України. Показав суду, що він був військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи її на посаді номера обслуги 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «молодший сержант» та у серпні 2022 року йому було надано відпустку на 5 днів і він поїхав додому. Однак, враховуючи що у нього стався серцевий приступ, батьки викликали карету швидкої допомоги і він тривалий час лікувався у лікарні, а потім в госпіталі. Після чого йому було встановлено 3 групу інваліда війни. Дійсно він нікого з командирів не повідомив про причину своєї тривалої відсутності на військовій службі у військовій частині. Всі обставини вказані в обвинувальному акті підтверджує у повному обсязі. У скоєному кається та просить суворо не карати.

Покази ОСОБА_5 відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.

Прокурор, захисник та обвинувачений в судовому засіданні вважали за можливе розглянути зазначене кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

В зв`язку з повним визнанням ОСОБА_5 своєї вини, за згодою учасників судового провадження, дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом встановлено, що наявні підстави для визнання винуватості обвинуваченим, оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що при досудовому розслідуванні зібрано достатньо доказів для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а тому визнання обвинуваченим винуватості є цілком виправданим.

За результатами судового розгляду суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Оцінивши в сукупності надані по кримінальному провадженню докази, досліджені у судовому засіданні, суд дійшов висновку про повне підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні зазначеного судом діяння, і суд його умисні дії кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

З урахуванням викладених обставин суд вирішив за недоцільне дослідження інших доказів у провадженні.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин за ч. 5 ст. 407 КК України відноситься до тяжкого злочину.

При визначенні виду й міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, особу ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є учасником бойових дій, інвалід війни 3 групи, має хронічні захворювання.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України суд в діях останнього не вбачає.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 положень ч.1 ст. 75 КК України, суд враховує, що у зв`язку із набранням 27.01.2023 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13 грудня 2022 року № 2839-IX, посилено кримінальну відповідальність за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування ст. 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч.2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Враховуючи вищезазначені положення Закону, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яке мало місце 22.08.2022 року, у редакції Закону, яка діяла на момент його вчинення, тобто застосувавши положення ч.1 ст. 75 КК України, які діяли на момент вчинення вказаного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України (в редакції, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, …, при призначенні покарання у виді … позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення, що на думку суду відповідає меті покарання, є справедливим і достатнім для досягнення, передбачених ч.2 ст. 50 КК України меті покарання та відповідатиме принципу верховенства права, закріпленого ст. 8 КПК України, а також буде співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 371, 374, 532, ч.15 ст. 615 КПК України, суд -

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення і виконає покладенні на нього обов`язки.

На підставі п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.

Обраний під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 скасувати та негайно звільнити його з-під варти у залі суду.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Котовський міськрайонний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам судового провадження.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Повний текст вироку суду вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_6