УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року

м. Київ

справа № 632/248/15

провадження № 51 - 3601 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 06 червня 2024 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

За вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 червня 2023 року ОСОБА_4 , раніше судимого вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 листопада 2007 року за ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 289, ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 213 КК, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування призначеного строку з іспитовим строком 3 роки,

у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 13 ч. 2 ст. 115 та ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 13 ч. 2 ст. 115 КК визнано невинуватим та виправдано його, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпання можливості їх отримання.

Цим же вироком ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.11.2007 року та призначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців 8 днів.

Зараховано ОСОБА_4 в строк відбування покарання періоди часу попереднього ув`язнення: з 28 вересня 2008 року по 13 квітня 2009 року, включно, з 26 червня по 01 липня 2013 року включно, з 01 жовтня 2014 року по 13 грудня 2017 року включно, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК, ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 червня 2024 року скасовано вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК.

На підставі ч. 1 ст. 49 КК звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КК, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК закрито, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перегляд зазначеного судового рішення у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, прокурор указуючи на допущені, на його думку, судом апеляційної інстанції порушення, не обґрунтовує, як ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість зазначеного судового рішення, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом постановленого щодо ОСОБА_4 судового рішення, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.

При цьому у поданій касаційній скарзі прокурор не вказує, в чому незаконність та необґрунтованість вказаного судового рішення відповідно до положень ч. 1 ст. 438 КПК і доводи на обґрунтування цього, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанціїв силу ст. 419 КПК та які доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.

До того ж, позиція прокурора є незрозумілою та непослідовною, оскільки як убачається з касаційної скарги, прокурор у своїй скарзі, вказуючи у вступній її частині на оскарження лише ухвали апеляційного суду, у мотивувальній - наводить доводи щодо незаконності, у тому числі, вироку суду першої інстанції, чим допустив суперечності.

Враховуючи, що касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Залишити касаційну скаргу прокурора без руху і встановити семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3