Справа № 481/655/24
Провадж.№ 1-кс/481/613/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2024 року слідчий суддя Новобузького районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника володільця майна - адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Новий Буг клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє інтересах володільця майна ОСОБА_5 , про скасування арешту на майно,

Встановив:

08.10.2024 року до Новобузького районного суду Миколаївської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє інтересах володільця майна ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 17.04.2024 року у кримінальному провадженні №0000060 від 16.04.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.290, ч.4 ст.358 КК України, а саме : автомобіль марки «Volvo» моделі «V40» з днз. НОМЕР_1 .

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що в арешті майна відповідно до ухвали слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 17.04.2024 року про накладення арешту на легковий автомобіль марки «Volvo» моделі «V40» з днз. НОМЕР_1 , який перебуває у володінні ОСОБА_5 на даний час відпала потреба. Станом на 08.10.2024 року в рамках розслідування вказаного кримінального провадження, судовим експертом було оглянуто даний автомобіль та проведено експертизи, підозра в даному кримінальному провадженні нікому не пред`явлена, а тому подальше зберігання даного автомобіля на території ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області є недоцільним.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив його задовольнити. Пояснив, що з часу накладення арешту на автомобіль вже пройшло багато часу, будь яких процесуальних дій з ним не проводиться, тому немає потреби надалі зберігати його на території ВП № 1, а потрібно передати для зберігання ОСОБА_5 як належному користувачу.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засідання заперечувала проти задоволення клопотання. Пояснила, що в рамках даного кримінального провадження було проведено експертизу, якою встановлено, що дійсно бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданий 09.04.2013 року, не відповідає аналогічним бланкам, що знаходяться у офіційному обігу на території України. Що стосується самого автомобіля, то ідентифікаційні номер кузова, виробничий номер та номер двигуна автомобіля марки ««Volvo» моделі «V40» з днз. НОМЕР_1 номер кузова № НОМЕР_3 , не змінювались. Однак згідно повідомлення Миколаївської митниці автомобіль «Volvo» моделі «V40» з кузовом № НОМЕР_3 , був ввезений на територію України з території Польщі, з реєстраційними номерами LU6094S, 01.06.2018 року громадянином-нерезидентом ОСОБА_6 , в діях якого вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 Митного кодексу України. Крім того, за повідомленням Головного сервісного центру автомобіль з номер кузова № НОМЕР_3 в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів не зареєстрований. Тому прокурор вважає, що на даний час автомобіль перебуває на території України незаконно, а тому не може використовуватися за призначенням.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши клопотання та матеріали кримінального провадження № 0000060 від 16.04.2024 року, слідчий суддя приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 16.04.2024 під час проведення огляду місця події оглянуто транспортний засіб, автомобіль мари «Volvo» моделі «V40» з днз. НОМЕР_1 , чорного кольору, під керуванням ОСОБА_5 , в ході огляду встановлено, що номер кузова автомобіля не відповідає свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу.

Крім того, в ході огляду автомобіля ОСОБА_5 , надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , яке має ознаки підроблення.

За даним фактом було розпочато кримінальне провадження, внесене 16.04.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000060 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290, ч.4 ст.358 КК України.

Ухвалою слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 17.04.2024 року було накладено арешт у вигляді заборони користування, розпорядження майном, вилученим 16.04.2024 року під час огляду місця події, в рамках кримінального провадження №0000060 від 16.04.2024 року, а саме: 1)транспортний засіб автомобіль марки «Volvo» моделі «V40» з днз. НОМЕР_1 , чорного кольору; 2)свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 09.04.2013 року ВРЕВ-6 УДАІ м.Києва, власник автомобіля «Volvo» моделі «V40» з днз. НОМЕР_1 - ОСОБА_7 .

Відповідно до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статями 7, 16, КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Як вбачається з матеріалів справи, арешт на тимчасово вилучене майно за ухвалою слідчого судді від 14.07.2024 року був накладений обґрунтовано.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст.28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

З пояснень прокурора встановлено, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, автомобіль, визнано речовим доказом та вказаний автомобіль необхідний для подальшого проведення слідчих дій, що підтверджено і матеріалами кримінального провадження, яке було оглянуте слідчим суддею, тому підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не відпали.

Ураховуючи те, що кримінальне провадження не завершено, слідчі дії тривають, суду не надано доказів того, що перестала існувати потреба в арешті майна, яке може перебувати на території України незаконно, тому слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

Керуючись ст.174, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя

Постановив:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє інтересах володільця майна ОСОБА_5 , про скасування арешту на майно, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала в повному обсязі проголошена 14.10.2024 року о 9 год 00 хв.

Слідчий суддя