ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

«01» жовтня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Генерального прокурора ОСОБА_4 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльністьГенерального прокурора ОСОБА_4 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Обставини, якими обґрунтована скарга.

Скарга обґрунтована тим, що 09 вересня 2024 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку до Генерального прокурора ОСОБА_4 було подано заяву (повідомлення) про вчинення ОСОБА_5 відносно нього кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 14, ч.2 ст. 15, ст. 26, ст. 27, ч.ч.3, 4 ст. 28, ч.ч.2, 4, 5 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366, ч.1 ст. 376, ч.2 ст. 376-1, ч.2 ст. 384, ч.2 ст. 400-1 КК України. Однак, 17 вересня 2024 року від посадової особи Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 заявник дізнався, що відомості про кримінальні правопорушення, які зазначені в його заяві про злочин, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, чим було порушено порядок, який встановлений нормами КПК України при проведені перевірки заяви про вчинення відносно заявника кримінальних правопорушень. В зв`язку з цим заявник просить визнати бездіяльність Генерального прокурора ОСОБА_4 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР після отримання його заяви про вчинення відносно нього кримінальних правопорушень, незаконною. Зобов`язати Генерального прокурора ОСОБА_4 чи іншу уповноважену особу Офісу Генерального прокурора, внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення відповідно до його заяви від 09 вересня 2024 року, яку уповноваженою особою Офісу Генерального прокурора отримано 12 вересня 2024 року та розпочати розслідування, надати потерпілому витяг з ЄРДР.

Позиція сторін у судовому засіданні.

В судові засідання, призначені на 20, 24 вересня та 01 жовтня 2024 року заявник ОСОБА_3 не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки слідчого суддю не повідомив.

Так, на судове засідання призначене на 09:00 год. 20 вересня 2024 року ОСОБА_3 викликався секретарем судового засідання в телефонному режимі за вказаним ним у скарзі номером телефону. На вказаний час в судове засідання з`явилась особа, яка назвалася ОСОБА_3 , однак документи, для встановлення його особи останній свідомо не надав ні секретарю судового засідання, ні слідчому судді, в зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 13:00 год. 24 вересня 2024 року у зв`язку з неявкою учасників, а слідчим суддею прийнято рішення про повторний виклик учасників на визначену дату. В подальшому, в судове засідання призначене на 24 вересня 2024 року ОСОБА_3 не з`явився, про причини неявки не повідомив, в зв`язку з чим розгляд його скарги був відкладений на 14:00 год. 26 вересня 2024 року, про що повідомлено учасників. 26 вересня 2024 року в судове засідання з`явився заявник ОСОБА_3 , який протягом усього судового засідання порушував порядок та не підкорявся розпорядженням слідчого судді, у зв`язку з чим йому неодноразово були зроблені попередження про недопустимість порушення процедури, прояву поваги до слідчого судді та до процесу в цілому. Однак, ОСОБА_3 продовжував порушувати порядок судового засідання, сперечатися із слідчим суддею, не підкоряючись його розпорядженням, нав`язував слідчому судді своє розуміння процесуальних положень щодо перебігу розгляду його скарги, що супроводжувалось зневажливими висловлюваннями, зокрема в бік слідчого судді, у зв`язку з чим було прийнято рішення про видалення ОСОБА_3 з зали судового засідання та відкладення судового засідання на 13:30 год 01 жовтня 2024 року, про що повідомлено учасників шляхом направлення їм судових повісток. Однак, в призначене на 01 жовтня 2024 року судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи положення ст. 26 КПК України, відповідно до яких сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачені цим Кодексом, слідчий суддя прийшов до переконання про розгляд скарги ОСОБА_3 за відсутності останнього.

Слід також зазначити, що 30 вересня 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 про відкладення судового засідання за його скаргою (справа №991/10081/24), призначеного на 30 вересня 2024 року, у зв`язку з його перебуванням в цей день в судовому засіданні по іншій справі в Шевченківському районному суді м. Києва. Однак, враховуючи, що у вказаний у заяві ОСОБА_3 день судове засідання за його скаргою у справі №991/10081/24 призначено не було, то така заява про відкладення судового засідання слідчим суддею не розглядалася, як подана помилково.

Представник Офісу Генерального прокурора в судові засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлялися належним чином. 30 вересня 2024 року до слідчого судді надійшли заперечення від прокурора першого відділу управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення в обласних прокуратурах Департаменту нагляду за додержання законів органами Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 зі змісту яких вбачається, що до Офісу Генерального прокурора 13 вересня 2024 року надійшла заява ОСОБА_3 (зареєстрована за №206317-24) щодо можливих неправомірних дій суді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_5 під час розгляду цивільної справи. Враховуючи вимоги КПК України, Закону України «Про прокуратуру», Положення про порядок ведення ЄРДР (п.2.5), Інструкцію про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчиненні правопорушення (п.3.7), заяву ОСОБА_3 було направлено для розгляду до Київської міської прокуратури, про що заявника поінформовано листом №31/5/1-75101Вих-24 від 17 вересня 2024 року. Тобто, зазначену заяву було прийнято та зареєстровано службовими особами Офісу Генерального прокурора і розглянуто відповідно до вимог чинного законодавства. Разом з цим, на переконання представника прокуратури, оскільки за вказаною заявою бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, заявником оскаржена до Вищого антикорупційного суду, а не до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, то така скарга ОСОБА_3 підлягає поверненню.

Положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи висновки, викладені в ухвалі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 07 вересня 2023 року у справі №991/7143/23 та викладені вище обставини, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності заявника, який, будучи належним чином повідомлений про розгляд його скарги, не з`явився в судові засідання та без участі особи, бездіяльність якої оскаржується.

Встановлені обставини, мотиви і оцінка слідчого судді.

Дослідивши матеріали скарги з додатками та заперечення представника особи, бездіяльність якої оскаржується, враховуючи не виконання органом досудового розслідування положень ст.214 КПК України, що в свою чергу свідчить про різне бачення/тлумачення учасниками процесуальних норм права, слідчий суддя вважає за доцільне надати оцінку таким взаємовідносинам, як в процесуальному аспекті, так і в частині обґрунтованості поданої заяви до правоохоронного органу.

Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України (ст. 26 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого (детектива), прокурора в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).

За змістом ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Виходячи з аналізу кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Тобто, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК України, і покликана з одного боку забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

У заяві ОСОБА_3 від 09 вересня 2024 року зазначено, що, на переконання заявника, за викладених у заяві обставин суддя Першої судової палати Касаційного цивільного суду ОСОБА_5 умисно, переслідуючи мету заволодіння майном ОСОБА_3 шляхом обману (шахрайство), підроблення офіційного документу (постанови Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі №753/11845/18, винесеної з порушенням правил предметної, суб`єктивної, інстанційної та територіальної юрисдикції (підсудності)) та використовуючи завідомо підроблені документи, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення та надають певні права, діючи за попередньою змовою та організованою групою осіб, спільно з громадянами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , суддями, які розглядали цю справу та які усвідомлювали її штучність та отримання грошових коштів на користь ОСОБА_9 злочинним шляхом, вчинив злочини, передбачені ч.1 ст. 14, ч.2 ст. 15, ст. 26, ст. 27, ч.ч.3, 4 ст. 28, ч.ч.2, 4, 5 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366, ч.1 ст. 376, ч.2 ст. 376-1, ч.2 ст. 384, ч.2 ст. 400-1 КК України. На підставі обставин викладених у заяві до Генерального прокурора ОСОБА_4 , заявник просив: прийняти до розгляду та зареєструвати його заяву; надати йому документ, що підтверджує прийняття заяви та її реєстрацію (надіслати витяг з ЄРДР), вручити пам`ятку про процесуальні права і обов`язки потерпілого від вказаних у заяві кримінальних правопорушень, вчинених громадянином ОСОБА_5 ; невідкладно розпочати за цією заявою досудове розслідування щодо викладених у заяві фактів; повідомити заявника письмово про початок кримінального провадження та закінчення досудового розслідування.

Втім, на думку слідчого судді, викладені у заяві ОСОБА_3 від 09 вересня 2024 року обставини не є такими, що зумовлюють початок досудового розслідування, який в свою чергу розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а як вбачається з самої заяви, у ній не наведено конкретних відомих заявнику відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, про які він зазначає у своїй заяві, а його твердження про наявність, за викладених у заяві обставин, у діях судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду ОСОБА_5 ознак кримінальних правопорушень (шахрайство; підроблення документів; зловживання владою або службовим становищем; службове підроблення; втручання в діяльність судових органів; незаконне втручання в роботу автоматизованих систем в органах та установах системи правосуддя; введення в оману суду або іншого уповноваженого органу; незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт; представництво в суді без повноважень), ґрунтується виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності/неправомірності дій службових осіб та власному аналізі і баченні норм законодавства про кримінальну відповідальність. Крім того, заявником не наведено будь-яких вагомих обставин, існування яких обґрунтовує необхідність внесення відомостей до ЄРДР, як і не доведено (обґрунтовано) можливість застосування ст. 364 КК України відносно представників судової влади України.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом. При цьому, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Отже, незгода із процесуальними діями судді, та подання у зв`язку з цим заяви про кримінальне правопорушення, може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених ст. 126 та 129 Конституції України.

Вказане, на думку слідчого судді, позбавляє можливості провести перевірку конкретних фактів на предмет наявності/відсутності у діях/бездіяльності особи складу злочину, в той час, як така перевірка на стадії внесення відомостей покликана в тому числі для недопущення перевантаження правоохоронної системи безпідставними та абстрактними повідомленнями про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Крім того, слід зазначити, що ст. 124 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються, як і оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі.

Зі змісту поданої ОСОБА_3 заяви про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що її доводи зводяться до незгоди з діями, зокрема судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду ОСОБА_5 під час здійснення правосуддя, який, на переконання заявника, діяв за попередньою змовою та організованою групою осіб спільно з громадянами ОСОБА_8 (суддя Дарницького районного суду м. Києва), ОСОБА_9 (позивач у справі №753/11845/18), ОСОБА_10 (адвокат), ОСОБА_11 (адвокат), ОСОБА_12 (адвокат), суддями, які розглядали цю справу.

Однак, орган досудового розслідування не є органом правосуддя і не наділений повноваженнями встановлювати або оцінювати обставини судової справи і перевіряти законність і обґрунтованість прийнятих судом рішень та дотримання процесуального порядку. Оцінка прийнятих судом рішень може бути надана у межах встановленого законодавством процесуального контролю. Зазначені заявником можливі порушення зазначених у заяві суб`єктів, зокрема судді Верховного Суду, можуть бути підставою для застосування інших визначених законом заходів впливу на суддю, зокрема заходів дисциплінарного впливу.

За наведених обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що підстави для зобов`язання Генерального прокурора чи іншу уповноважену особу Офісу Генерального прокурора виконати вимоги ст. 214 КПК України відсутні, а тому в задоволенні вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі викладеного, з метою обмеження безпідставного впливу на діяльність спеціальних суб`єктів, керуючись ст. ст. 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_13