Справа №639/6672/24
Провадження №1-в/639/614/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова клопотання про приведення вироку до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року відносно засудженого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, засудженого:

- 23.04.2021 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 11.08.2023 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 71, ст. 72 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 26.04.2024 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 190, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироків до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року.

У клопотанні ОСОБА_4 посилається на те, що він засуджений вироком суду за вчинення крадіжки, при цьому сума спричиненої шкоди є такою, що підпадає під ознаки ст. 51 КУпАП, а тому його дії не є кримінально караними.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання щодо звільнення засудженого від покарання за діяння, які наразі не є кримінально караними та відповідно приведення вироків відносно засудженого у відповідність до нового закону №3886-ІХ.

Вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступних висновків.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.04.2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до зазначеного вироку, ОСОБА_4 13.05.2020 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, намагаючись завдати потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 2083 грн.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп.169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на травень 2020 року становило 2102 грн.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення..

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Частиною 2 статті 74 КК України, передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.04.2021 року намагався завдати матеріальну шкоду потерпілому на суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння замаху на крадіжку майна, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність привести вищевказаний вирок у відповідність до вимог вказаного Закону, звільнивши засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі ч.2 ст. 74 КК України.

При цьому на стадії виконання вироків суд не може вирішити питання щодо наявності підстав вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 162 КК України (перекваліфікації його дій), адже прийняття такого рішення можливе лише відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України під час судового провадження, а його постановлення в порядку ст. ст. 537, 539 КПК України не передбачено.

Разом з тим, враховуючи, що вартість майна за епізодом шахрайства від 27.06.2019 (3156, 83 грн.), за який ОСОБА_4 засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.04.2024 року, перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення кримінального правопорушення (1921 грн.), підстави звільнення ОСОБА_4 від покарання за вказаним вироком за ч. 1 ст. 190 КК України відсутні.

Водночас, приймаючи до уваги, що судом було звільнено ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.04.2021 року, суд вважає необхідним привести вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.08.2023 року та вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.04.2024 року до вимог КК України.

За таких обставин, клопотання засудженого є таким, що підлягає повному задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

На підставі ч.2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного йому вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.04.2021 року за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.08.2023 року привести у відповідність до Кримінального кодексу України та вважати ОСОБА_4 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, до покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі, без застосування ст.ст. 71, 72 КК України.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.04.2024 року привести у відповідність до Кримінального кодексу України та вважати ОСОБА_4 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.08.2023 року за ч.1 ст. 309 КК України, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років 7 (семи) місяців обмеження волі.

Направити засудженого ОСОБА_4 в місце відбування покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки 7 місяців у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.

Строк покарання засудженому ОСОБА_4 у виді обмеження волі обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_4 у строк покарання час відбування покарання у виді позбавлення волі, тобто з 23.11.2023 року, а також час слідування під вартою до виправного центру із розрахунку, що один день тримання під вартою відповідає двом дням обмеження волі.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1