Справа №478/1337/24 пров. №1-в/478/379/2024

У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2024 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника ВК №93 ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у дистанційному режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, засудженого:

1.25.11.2022 року вироком Київського районного суду м. Одеси за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, з застосуванням ст.75, ст.76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 1 рік;

2.10.03.2023 року вироком Київського районного суду м. Одеси за ч.2 ст.190, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 1 місяць, початок строку: 26.12.2023 року; кінець строку: 08.12.2024 року,

про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,

В с т а н о в и в:

30 вересня 2024 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування клопотання зазначив про те, що за час відбування покарання встановлений режим утримання не порушував, має одне заохочення за добросовісне відношення до праці по благоустрою місць позбавлення волі та зразкову поведінку, мав одне стягнення, яке зняте у встановленому законом порядку, у скоєному злочині розкаюється повністю, вважає, що своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, тому просить застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» в судовому засіданні посилаючись на те, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, просив відмовити в задоволенні клопотання.

На думку прокурора клопотання засудженого ОСОБА_5 є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Вислухав пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_5 , суд приходе такого висновку.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, тобто, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення (крім відбуття визначеної в законі частини строку покарання) є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбуття покарання, а також після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

В силу ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 10.03.2023 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.190, ч.1 ст.71 КК України до обмеження волі строком на 1 рік 1 місяць.

Відповідно до ст.12 КК України вказаний злочин за своєю правовою кваліфікацією відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» з 13.02.2024 року.

Станом на 09.10.2024 року відбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання складає 11 місяців (з урахуванням заліку, на підставі ч.5 ст.72 КК України, 1 місяць 18 днів), не відбутий строк покарання складає 1 місяць 29 днів.

Згідно довідки ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 07.10.2024 року (а.с.11) засуджений ОСОБА_5 має 1 заохочення (зняття раніше накладеного стягнення від 23.04.2024 року, від 15.08.2024 року) (арк.особ.спр.57), мав 1 стягнення (догана від 23.04.2024 року) (арк.особ.спр.36), яке знято у встановленому законом порядку.

Відповідно до характеристики, затвердженої начальником ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 07.10.2024 року, засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не заслуговує згідно ст.81 КК України на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення засудженим ОСОБА_5 оцінюється як середній. Ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Заходи реалізації індивідуальної програми виконано не в повному обсязі. Засуджений ОСОБА_5 позитивно налаштований на реалізацію індивідуальної програми. В процесі її реалізації спостерігаються позитивні результати (а.с.9-10).

З характеристик засудженого ОСОБА_5 , які міститься в матеріалах особової справи засудженого (арк.особ.спр.24-25, 45-46) засуджений ОСОБА_5 прибувши 13.02.2024 року до ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» не працевлаштований по незалежним від нього обставинам, залучається до робіт по благоустрою місць позбавлення волі, до виконання поставлених завдань ставиться посередньо, поставлені завдання виконує своєчасно. Намагається дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. Не дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не здійснює за ними належний догляд. Виконує передбачені законодавством вимоги персоналу установи тільки під контролем. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Заходи реалізації індивідуальної програми виконано не в повному обсязі.

При цьому, засудженому ОСОБА_5 рішеннями комісії Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» від 29.03.2024 року (арк.особ.спр.23) відмовлено у замінні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення та від 31.05.2024 року (арк.особ.спр.44) відмовлено в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення.

Засуджений ОСОБА_5 має позитивні зрушення, про що свідчить довідка від 15.05.2024 року (а.с.48), з якої вбачається, що останній приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Подолання наркотичної та алкогольної залежності».

Отже, ОСОБА_5 , який двічі судимий за вчинення корисливих злочинів, на даний час засуджений за вчинення умисного нетяжкого кримінального правопорушення, який скоїв під час іспитового строку, нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватись протягом всього строку відбування покарання, натомість, в поведінці засудженого ОСОБА_5 . позитивні зрушення відбуваються протягом нетривалого проміжку часу, з урахуванням загального строку відбування покарання. При цьому, сам по собі факт відсутності дисциплінарних стягнень не може бути самостійною та єдиною підставою для протилежного висновку.

З урахуванням встановлених обставин справи, вбачається, що сам процес перевиховання (виправлення) засудженого ОСОБА_5 не відбувся, а відтак він потребує подальшого виховного впливу в умовах ізоляції від суспільства.

Таким чином, суд приходить висновку, що на час розгляду клопотання, засуджений ОСОБА_5 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд

П о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1