Провадження № 1-кп/201/1586/2020
УХВАЛА

17 грудня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0001775 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ст. 118 КК України -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

представник потерпілої ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 125, ст. 118 КК України.

Ухвалою суду від 17.12.2020 року за цим провадженням було призначене підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження проти призначення справи до судового розгляду не заперечували.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, представника потерпілої, дослідивши обвинувальний акт, суд вважає, що є всі правові підстави призначити по даному кримінальному провадженню судовий розгляд на підставі обвинувального акту, відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Так, справа підсудна Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська. Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст. 468-475 КПК України до суду не надходило. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримано вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено.

За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити судовий розгляд у зазначеному кримінальному провадженні.

Крім того, у судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 діб, оскільки на сьогоднішній день, на думку прокурора, існують ризики передбачені п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

1.ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 15 років;

2.ОСОБА_3 з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи факт суворого покарання вироком суду, може перейти на нелегальне положення та переховуватись від органу досудового розслідування та в подальшому суду;

3.Перебуваючи на волі ОСОБА_3 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

4.ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілого, свідка, експертів, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні.

5.ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі шляхом вільного спілкування із особами, причетними до вчинення вказаного кримінального правопорушення, корегувати їх дії, вільно спілкуватись з іншими особами та інше.

6.ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення, а також довести до кінця кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Представник потерпілої клопотання прокурора підтримав.

Обвинувачений та його захисник проти клопотання прокурора заперечували.

Захисник заявив клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 та обрання йому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Прокурор просив суд вирішити клопотання захисника на розсуд суду.

Представник потерпілої просив суд у задоволенні клопотання захисника відмовити.

Вирішуючи клопотання прокурора та захисника суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Статтею 199 глави 18 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою, згідно до якого клопотання про продовження строку тримання під вартою і, крім відомостей, зазначених у ст.. 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Крім того, згідно ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює сукупність обставин, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 125 КК України, тобто у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, який відноситься до кримінального проступку, максимальне покарання за яке становить обмеження волі на строк до двох років. А також він обвинувачується за ст. 118 КК України, тобто у умисному вбивстві при перевищенні меж необхідної оборони, яке в силу ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким та за яке передбачене максимальне покарання у вигляді позбавленням волі на строк до двох років.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше в силу ст. 89 КК України є несудимим, має постійне місце проживання та позитивні характеристики.

Релевантним аргументом при обранні запобіжного заходу була саме тяжкість інкримінованого злочину, при цьому оцінка ризику переховування, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України бралася до уваги виключно із огляду на суворість можливого покарання (від 7 до 15 років позбавлення волі). Цей аргумент, на переконання суду, на даний час відсутній, оскільки покарання, яке загрожує ОСОБА_3 не є суворим.

Разом з цим, всі ці обставини в своїй сукупності з урахуванням переховування ОСОБА_3 одразу після вчинення злочину, свідчать про наявність ризику визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого переховуватись від суду.

Вирішуючи питання про вид запобіжного заходу, керуючись вимогами ст. 194 КПК України суд враховує, що прокурором не доведено, що більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти ризикам зазначеним в його клопотанні, а тому, враховуючи обставини описані вище вважає, що вони в своїй сукупності свідчать про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на обвинуваченого обов`язків, здатен забезпечити нівелювання ризиків, які були встановлені судом вище.

Також вирішенні питання щодо заявлених клопотань, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

У п. 62 у справі «Боротюк проти України» Європейський Суд з прав людини вказав, що «У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів».

Згідно Постанови Пленуму № 14 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.12.2014 року « Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» у ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може замінити запобіжний захід на більш м`який.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що ОСОБА_3 раніше в силу ст. 89 КК України є несудимим, має постійне місце проживання, позитивні характеристики, обвинувачується у нетяжкому злочині, за який передбачене максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком два роки, суд вважає можливим змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Разом з тим, таке звільнення має бути обумовлене гарантіями виконання процесуальних обов`язків, тому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого певні обов`язки.

Згідно ст. 181 КПК України - домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Домашній арешт слід відбувати за місцем фактичного проживання обвинуваченого в АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт, із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України без застосування електронного браслету.

На підставі викладеного та керуючись п. 5 ч. 3 ст. 314, ст. 315, ст. 316 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ст. 118 КК України, призначити до судового розгляду на 09 годину 30 хвилин 24 грудня 2020 року, з викликом учасників судового провадження.

Кримінальне провадження здійснювати у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити частково.

Змінити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому залишати місце проживання - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22.00 год. по 07.00 год. наступного дня.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 з тримання під вартою на особисте зобов`язання - відмовити.

Звільнити ОСОБА_3 з-під варти в залі суду негайно.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожним його викликом;

- не відлучатися із м. Дніпро без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з свідками у цьому кримінальному провадженні;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Дані зобов`язання застосовуються з дати винесення ухвали - 17.12.2020 року до 16.02.2021 року включно.

Порушення ОСОБА_3 умов домашнього арешту має наслідком застосуванням більш суворого запобіжного заходу.

Ухвала підлягає негайному виконанню Самарським ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1