Справа № 142/470/24
УХВАЛА

Іменем України

11 листопада 2024 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

представника служби у справах дітей Крижопільської селищної ради ОСОБА_8 ,

представника ювенальної превенції ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду селища Крижопіль в режимі відеоконференції кримінальне провадження за № 0000217 від 04 березня 2024 року, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4, п.10 ч.2 ст. 115, ч. 5 ст. 152 КК України,

в с т а н о в и л а:

На розгляді Крижопільського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4, п.10 ч.2 ст. 115, ч. 5 ст. 152 КК України.

Прокурор у судовому засіданні подав клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки строк тримання під вартою закінчується 18.11.2024 року, а до спливу цього строку судове провадження завершити не представляється можливим. Так обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких умисних кримінальних правопорушеннях, одне з яких з особливою жорстокістю та наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати. А тому усвідомлюючи можливу відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень, він може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне, а також вчинити інші кримінальні правопорушення. Крім того, ОСОБА_6 відоме місце проживання всіх свідків у даному кримінальному провадженні, а тому, перебуваючи на волі, він зможе на них незаконно впливати шляхом погроз, вмовляння з метою їх спонукання до дачі неправдивих показань суду. ОСОБА_6 на час вчинення ним кримінальних правопорушень ніде не працював, разом із сім`єю не проживав, та у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки, а стан здоров`я та вік дозволяють утримувати його під вартою. Разом з тим, прокурор просив на підставі п.2 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави.

Обвинувачений не заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_10 не заперечувала проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримав позицію свого підзахисного.

Представник служби у справах дітей Крижопільської селищної ради, представник ювенальної превенції щодо заявленого прокурором клопотання не заперечували.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Так, відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання. (ч. 4 ст. 194 КПК України).

Що стосується ризику переховування від суду, то як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, місце проживання, професію, прибуток, наявність сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»). Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

Так, тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак враховується судом у сукупності з іншими встановленими обставинами.

Також суд, враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою обвинуваченого.

Відносно ризику незаконно впливати на свідків, суд не виключає ймовірності того, що не будучи обмеженим у спілкуванні із свідками, обвинувачений може здійснювати на них незаконний вплив.

Суд приймає до уваги і стадію даного судового провадження, в межах якого обвинувачений, свідки на даний час судом не допитані, відтак докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджувалися. В разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2024 року до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 60 днів, який відповідно до ухвал слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01.05.2024 року, 18.06.2024 року, 01.08.2024 року та ухвали колегії суддів Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 вересня 2024 року неодноразово продовжувалися на 60 днів з урахуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, жодного доказу про зникнення цих ризиків суду не надано, судовий розгляд розпочато, не досліджено ще докази, не допитані свідки та обвинувачений, тому на даний час підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому суд не вбачає.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких умисних кримінальних правопорушень, одне з яких з особливою жорстокістю, із застосуванням насильства, внаслідок яких загинула особа похилого віку, за які в разі доведення його винуватості, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк. Таким чином, суд переконаний, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку суду, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, встановлені під час розгляду клопотання прокурора, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

На підставі викладеного, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам ухилятися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд дійшов висновку про доцільність задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

З урахуванням фактичних обставин справи та відповідно до ч.4 ст.183 КПК України суд вважає за недоцільне визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що спричинило загибель людини.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 331, 372 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Судове засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4, п.10 ч. 2 ст. 115, ч.5 ст. 152 КК України, відкласти на 13 годину 00 хвилин 25 листопада 2024 року.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжити на 60 діб до 09 січня 2025 року включно.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, робити з них необхідні виписки та копії.

В частині продовження строку тримання під вартою на ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом 5 днів з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя-доповідач

Судді