ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2294/24 Справа № 201/7700/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001252 від 28.03.2023 року,за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Орєхова Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок суду скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому

злочину не доведена допустимими, належними та переконливими доказами поза

розумним сумнівом, а саме мотив дій обвинуваченого не встановлено, а умисел в його діях на

державну зраду - не доведено.

Вказує, що під час судового розгляду так і не було з?ясовано причини зазначеної поведінки обвинуваченого, а саме чи діяв він добровільно і чи не є його дії наслідком погроз чи шантажу з боку представників окупаційної влади.

Посилається на те, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей, отриманих від Державної міграційної служби, про перебування обвинуваченого на час початку військової агресії рф в громадянстві України, а судом ці обставини не перевірено у належний спосіб. Будь-яких документів, або їх копій, визначених ст. 5 3У «Про громадянство», що підтверджують перебування ОСОБА_8 в громадянстві України, суду не надано.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та призначено йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна на користь держави.

До набрання вироком законної сили залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту його фактичного затримання.

Судом першої інстанції було визнано доведеним вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, за таких обставин.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1, 2 та 5 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, Україна є республікою. Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

На території України забороняється створення і функціонування будь- яких збройних формувань, не передбачених законом.

На території України не допускається розташування іноземних військових баз.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам Президент Російської Федерації (далі РФ) ОСОБА_9 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі по тексту - ЗС РФ) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента№259/2022 від 18.04.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №341/2022 від 17.05.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №757/2022 від 07.11.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №58/2023 від 06.02.2023, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №254/2023 від 01.05.2023 року.

У частині 2 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» зазначено, що Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими чаконами України.

Згідно наказу від 10.06.2021 №145 о/с підполковника служби цивільного захисту ОСОБА_8 призначено старшим помічником начальника чергової зміни (з питань оперативного реагування) оперативно-координаційного центру Головного управління ДСНС України у Донецькій області.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

ДСНС у своїй діяльності керується Конституцієюта законами України.

Так, ОСОБА_8 вступаючи на службу цивільного захисту урочисто присягнув завжди залишатися відданим українському народу, неухильно дотримуватись Конституції та законів України, бути чесним, сумлінним і дисциплінованим.

На протязі березня - травня 2022 року, шляхом збройної агресії, спільно з представниками так званої «ДНР», які є частиною окупаційної адміністрації РФ, здійснили тимчасову окупацію території м. Маріуполя Донецької області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами. У подальшому, на окупованій території громади представники окупаційної адміністрації створили так звану «72 пожарно-спасательную часть Государственного бюджетного учреждения «Пожарно-спасательный отряд г. Мариуполь МЧС ДНР», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . В свою чергу, так зване «Министерство по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациям и ликвидации последствий стихийных бедствий Донецкой Народной Республики» скорочено «МЧС ДНР» було створено на тимчасово окупованій території Донецької області відповідно до так званого «Постановления Совета Министров ДНР от 26.09.2014 г. № 35-1 О создании Министерства по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациям и ликвидации последствий стихийных бедствий» та відповідно до так званого «Указа главы ДНР Д.В. Пушилина № 121 от 03.04.2022 «О государственном комитете обороны ДНР» «МЧС ДНР» було включеного до складу так званого «Государственном комитете обороны ДНР».

Приблизно в квітні травні 2022 року (більш точну дату та час не встановлено), перебуваючи на території м. Маріуполь Донецької області, громадянин України ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді старшого помічника начальника чергової зміни (з питань оперативного реагування) оперативно-координаційного центру Головного управління ДСНС України у Донецькій області, будучи посадовою особою, попередженою про кримінальну відповідальність за діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту або воєнного стану, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто за вчинення державної зради, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, достовірно усвідомлюючи, що військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях, та здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народно господарче та оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, з метою окупації України, добровільно перейшов на бік ворога в умовах воєнного стану шляхом зайняття так званої посади «Начальника 72 пожарно-спасательной части Государственного бюджетного учреждения «Пожарно-спасательный отряд г. Мариуполь МЧС ДНР» у зв`язку із чим прийняв так звану присягу на вірність квазідержавному утворенню так званої «днр» та почав безпосередньо виконувати покладені на нього окупаційною владою обов`язки, які виконує по теперішні час.

Тобто, своїми умисними діями ОСОБА_8 будучи посадовою особою, порушуючи вимоги ст. ст. 17, 19, 65 Конституції України, якими передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, суверенітету, незалежності й територіальної цілісності України, та зобов`язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не дотримуючись присяги вірно служити Українському народу, забезпечив становлення і зміцнення окупаційної влади РФ, шляхом безпосередньої участі в утворенні та функціонуванні псевдодержавного органу РФ на окупованій території України, з метою недопущення здійснення контролю українською владою на території м. Маріуполь Донецької області, надавши тим самим допомогу РФ в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності, обороноздатності та державній безпеці України.

Дії громадянина України ОСОБА_8 у вищезазначеній частині кваліфіковані за ч. 2 ст. 111 КК України як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності та державній безпеці України: перехід на бік ворога у період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за викладених у вироку обставин підтверджені зібраними у встановленому законом порядку доказами, дослідженими у суді та проаналізованими у вироку.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а сукупність зібраних доказів, суд оцінює з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого повністю доведена, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_8 правопорушення правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 111 КК України як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України у формі надання іноземній державі або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану.

Державна зрада - діяння, умисно вчинене громадянином на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці держави: перехід набік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, надання іноземній державі, іноземній організації (спецслужбі) або їхнім представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти держави.

Термін «підривна діяльність» вживається в Деклараціях Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав від 09 грудня 1981 року № 36/103, про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, обмеження їх незалежності й суверенітету від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ) та інших.

Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду державній безпеці України. Підривною слід визнавати будь-яку діяльність, в тому числі пов`язану з втручанням у внутрішню політику.

Загалом вчинення будь-яких діянь, передбачених ч. 2 ст. 111 КК України, заподіює шкоду національній безпеці України, і розцінюються як підривна діяльність проти неї. Згідно з законодавством України загрози національній безпеці це наявні та потенційно можливі явища і чинники, що створюють небезпеку життєво важливим національним інтересам України.

Таким чином, види підривної діяльності проти України можуть бути різноманітними. Різний вигляд може мати і допомога у проведенні такої діяльності. Вона може надаватися шляхом організації чи виконання конкретного злочину, схилення до державної зради інших осіб, усунення перешкод для вчинення певних діянь тощо.

Кримінальним законом установлено, що надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України.

Суд у цій справі додатково зауважує, що надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду державній безпеці України.

Мотивами державної зради можуть бути користь, помста, бажання полегшити виїзд на постійне місце проживання в іншу країну тощо.

Відповідно до вимог Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року серед іншого визначено, що будь-яке з наступних дій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії, зокрема: вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її; бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави; застосування збройних сил однієї держави, що знаходиться на території іншої держави за згодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди; засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що носять настільки серйозний характер, що не рівнозначно переліченим вище актам.

Фактично кожна із вищезазначених дій була вчинена російською федерацію по відношенню до України. Згадані обставини є загальновідомим фактом та не підлягають доказуванню, ОСОБА_8 є громадянином України.

Разом з тим, він, будучи громадянином України, не дотримався Конституції України та законів України та вчинив дії, які визнані судом доведеними, з числа описаних в частині формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційних вимог за апеляційними доводами захисника не вбачається.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції виніс законне, обґрунтоване рішення згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджено доказами, зібраними у відповідності із вимогами закону та дослідженими у судовому засіданні. Всі висновки суду у вироку мотивовані з належною повнотою, наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги захисника правильності висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на наступне.

Так, посилання апелянта на те, що судом не було встановлено факту перебування ОСОБА_8 у громадянстві України, спростовуються матеріалами справи, згідно із якими ОСОБА_8 отримав паспорт громадянина України НОМЕР_1 , який був йому виданий 19 квітня 1996 року Центрально-міським РВ Макіївського МУ УМВС України у Донецькій області (т. 2 а.с. 37, 38), а також, вступаючи на службу цивільного захисту, 08 січня 2008 року був приведений до присяги як громадянин України, у чому розписався (т. 2 а.с. 41). Крім того, 24.03.2021 року ОСОБА_8 як громадянин України був попереджений про кримінальну відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 111, 114, 328 КК України, у чому також розписався (т. 2 а.с. 40).

Щодо відсутності у матеріалах справи відомостей про перебування ОСОБА_8 у громадянстві України, безпосередньо отриманих від Державної міграційної служби, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що кримінальний процесуальний закон не вимагає підтвердження відповідних відомостей тільки і виключно певними засобами доказування. Натомість вищезазначеними доказами громадянство ОСОБА_8 підтверджується поза розумним сумнівом.

Доводи захисника щодо відсутності належних, допустимих та достатніх доказів вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину колегія суддів оцінює критично, оскільки вони полягають у переоцінці доказів, із наданням їм упередженої оцінки на користь сторони захисту. На переконання колегії суддів, оцінка, надана судом першої інстанції дослідженим доказам, як кожному із них, так і їх сукупності, є правильною та відповідає їх дійсному змісту.

Посилання захисника на те, що судом не було достовірно встановлено мотив вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину, а саме чи діяв він добровільно, або його дії були наслідком застосування до нього погроз та шантажу з боку представників окупаційної влади, колегія суддів оцінює критично, оскільки апеляційні доводи у цій частині зводяться до висловлення припущень. Натомість у межах досудового розслідування не було встановлено обставин, які вказували б на вимушений характер дій обвинуваченого, як не вказує на такі обставини і захисник.

Призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Перевіривши вирок суду першої інстанції в межах апеляційних вимог, колегія суддів, підстав для його скасування або зміни, передбачених ст. 409 КПК України, не вбачає, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 414 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4