Справа № 466/754/22
Провадження № 1-кп/466/163/24
У Х В А Л А

15 серпня 2024 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000029 від 23.06.2014 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28-ч.4 ст. 190 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України

в с т а н о в и в :

в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження №0000029 від 23.06.2014 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28-ч.4 ст. 190 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 подав до суду письмове клопотання про відмову у клопотанні прокурора ОСОБА_3 в частині допиту в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 , якого ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20.04.2023 звільнено від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 358 КК України (редакція КК України 2009), ч. 2 ст. 28-ч.4 ст. 190 КК України, на підставі ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування заявленого клопотання захисник вказує на те, що клопотання прокурора в частині допиту як свідка ОСОБА_8 , який у кримінальному провадженні №0000029 від 23.06.2014 року був допитаний як свідок (протокол допиту свідка від 26.09.2016), надалі його процесуальний статус у якому змінювався на підозрюваного, обвинуваченого та на особу, яка звільнена від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, спрямоване на отримання доказу, який є недопустимим відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 87 КПК України.

Заслухавши думку прокурора, яка заперечила щодо задоволення даного клопотання, думку обвинувачених, захисників, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ч.1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно вимог ч. 3 ст. 87 КПК України недопустимими є також докази, що були отримані: з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Порядок визнання доказів недопустимими встановлений статтею 89 КПК України. Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате (ч. 1, 2 ст. 89 КПК України).

При наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: - прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи - зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Категорія очевидної недопустимості доказів має оцінний характер і є характеристикою допущених при збиранні доказів порушень передбаченого законом порядку, що свідчить про очевидну недопустимість отриманих фактичних даних. Так, до очевидно недопустимих доказів можна віднести докази, зокрема, отримані внаслідок істотного порушення прав людини (ст. 87 КПК України); ненадання доступу до матеріалів досудового розслідування протилежній стороні кримінального провадження, потерпілому до направлення обвинувального акта до суду (ч. 12 ст. 290 КПК України); докази, отримані органами досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку, а також ті, про недопустимість яких прямо вказано в КПК України.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Судом встановлено, що в судовому засіданні 22.08.2023 року протокольно ухвалено порядок дослідження доказів, а саме допит представника потерпілого, свідків, дослідження письмових доказів, допит обвинувачених.

Ч. 2 ст. 65 КПК України встановлено перелік осіб, які не можуть бути допитані як свідки, проте свідок ОСОБА_8 не належить до вказаних осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на даній стадії судового розгляду відсутній критерій встановлення недопустимості доказу, оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває і оцінка доказів надаватиметься під час ухвалення судом остаточного рішення за наслідками розгляду даної справи.

При цьому, суд звертає увагу також на те, що жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили. Відтак, всі надані сторонами докази у кримінальному провадженні, а так само і доводи захисника, наведені у цьому клопотанні, будуть належно оцінені на предмет належності і допустимості доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, а тому підстави для задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 на даній стадії судового розгляду відсутні.

Керуючись ст.84-86, 89, 371, 372 КПК України, суд

постановив :

клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_7 про відмову у клопотанні прокурора ОСОБА_3 в частині допиту в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвала остаточна та окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1