УХВАЛА

24 липня 2024 року

м. Київ

справа № 215/7881/23

провадження № 51-3692ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 16 травня 2024 року,

встановив:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд вказаного судового рішення у касаційному порядку.

Перевіривши касаційні скарги, які за своїм змістом є фактично аналогічними,

на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України

(далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скарги подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 цієї статті.

Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга, зокрема, повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення

вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, при вирішенні

питання про наявність яких суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу.

При цьому касатори, посилаючись на несправедливість призначеного апеляційним судом покарання засудженому, внаслідок його суворості, вважають, що цей суд належним чином не врахував даних про особу засудженого та низку пом`якшуючих його покарання обставин. Вказують, що місцевий суд, призначаючи покарання обґрунтовано застосував до ОСОБА_4 приписи ст. 75 КК, оскільки належним чином врахував те, що засуджений на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, визнав свою вину повністю, щиро розкаявся, відшкодував збитки, завдані потерпілому та медичному закладу, вибачився перед потерпілим, що, на їх переконання, дає підстави для застосування інституту звільнення від відбування покарання. Тому вважають, що вирок апеляційного суду, яким ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально, ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та матеріального права.

Водночас, обидві касаційні скарги містять посилання на приписи ст. 69 КК, однак не наведено, які саме обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину.

Так, згідно з приписами ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім передбачених цією статтею випадків, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У зв`язку з цим засудженому та потерпілому необхідно конкретизувати доводи своїх касаційних скарг та належним чином обґрунтувати обставини на які вони посилаються, як на підставу для скасування оскаржуваного ними судового рішення та застосування до ОСОБА_4 приписів ст. 69 КК.

Крім того, скаржники, посилаючись лише на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, вказують на незаконність судового рішення у зв`язку із незастосуванням до засудженого приписів статей 69 та 75 КК, однак не згадують про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Крім того, згідно зі ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Всупереч вищевказаним положенням ст. 436 КПК касаційні скарги містить протиріччя та вимоги, які виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Так, у мотивувальних частинах касаційних скарг засуджений та потерпілий не погоджуються з рішенням апеляційного суду та у прохальних частинах касаційних скарг просять скасувати вирок суду апеляційної інстанції, однак зазначають про необхідність призначення нового розгляду у суді першої інстанції, що суперечить положенням ст. 436 КПК.

У зв`язку з цим засудженому та потерпілому необхідно усунути протиріччя та обґрунтувати свої доводи з урахуванням зазначених у цій ухвалі недоліків.

Оскільки касаційні скарги не відповідають вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скарги без руху й установити строк для усунення допущених недоліків. Засудженому та потерпілому також необхідно надати докази дотримання встановленого судом строку усунення недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 16 травня 2024 року залишити без руху та надати їм строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційні скарги буде повернуто особам, які їх подали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3