Справа № 130/2470/24
Провадження №11-сс/801/724/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: Шепель
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 ОСОБА_3

при секретарі судового засідання: ОСОБА_4

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №000362 від 20.07.2024 року,

якою задоволено клопотання заступника начальника СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 11.11.2024 з визначення застави, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, військовозобов`язаного, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, непрацюючого, раніше судимого,

який підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, ч.2 ст. 307 КК України.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Досудовим слідством ОСОБА_6 підозрюється в тому, що маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено канабіс, за невстановлених слідством обставин, у невстановлені дату та час, у невстановленої особи, придбав наркотичний засіб - канабіс, який зберігав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, 09 серпня 2024 року приблизно о 19 -15 год, під час проведеного контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі наркотичного засобу - канабіс, ОСОБА_6 , незаконно збув легендованій особі ОСОБА_9 , що діяв на підставі постанови прокурора про контроль за вчиненням злочину з відома та під контролем працівників поліції під час проведення контрольованої та оперативної закупки за грошові кошти в сумі 500 грн подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору канабіс, яка знаходилась в паперовому згортку, і яка згідно з висновком судової експертизи матеріалів речовин та виробів №СЕ-19/102-24/15852-НЗПРАП від 13 серпня 2024 року є наркотичним засобом канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 2,31 г.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 307 Кримінального кодексу України незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут наркотичного засобу.

Окрім того, ОСОБА_6 , за невстановлених слідством обставин, у невстановлені дату та час, у невстановленої особи, придбав наркотичний засіб - канабіс, який зберігав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

У подальшому, 15 серпня 2024 року приблизно о 13 - 45 год, під час проведеного контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі наркотичного засобу - канабіс, ОСОБА_6 , повторно, переслідуючи корисливий мотив та умисел, направлений на незаконний збут психотропних речовин, незаконно збув легендованій особі ОСОБА_9 за грошові кошти в сумі 500 грн, подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору канабіс, яка знаходилась в полімерному згортку, і яка згідно із висновком судової експертизи №СЕ-19/102-24/16399-НЗПРАП від 19 серпня 2024 року, є наркотичним засобом канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 4,70 г.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут наркотичного засобу, вчинений повторно.

Окрім того, 13 вересня 2024 року ОСОБА_6 , перебуваючи по вул. Училищна м. Жмеринка, під час оперативної закупівлі психотропної речовини - амфетамін, незаконно збув залегендованій особі ОСОБА_9 за грошові кошти у сумі 1000 гривень, порошкоподібну речовину білого кольору, яка за зовнішніми ознаками схожа на психотропну речовину амфетамін.

На підставі вищевикладеного, 13 вересня 2024 о 13-57 год ОСОБА_6 затримано в порядку статті 208 КПК України.

У подальшому, під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_3 , де фактично затримано ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено грошову купюру номіналом 100 гривень серії АЕ 3056506, в лівій частині якої наявний напис «Збут», який видимий лише під ультрафіолетовим випроміненням та грошову купюру номіналом 500 гривень серії ЄВ 7390562. В ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , що за адресою : АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено саморобний пристрій для куріння, прозорий поліетиленовий пакет, в якому знаходиться речовина рослинного походження в висушеному та подрібненому стані зеленого кольору, а також стебла рослини у висушеному стані, які ззовні схожі на рослини «конопель». Враховуючи вищевикладене, за даним фактом було внесено відомості до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 307 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичної речовини, вчинений повторно.

13 вересня 2024 року ОСОБА_6 - повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених частинами першою, другою статті 307 Кримінального кодексу України, тобто незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також збуту наркотичних засобів, вчинених повторно.

Клопотання старшого слідчого надійшло до слідчого судді 15 вересня 2024 року о 08-50 год.

У судовому засіданні слідчий суддя, заслухавши прокурора, пояснення слідчого, підозрюваного, думку захисника, дослідивши додані до клопотання матеріали, приходить до такого.

Прокурор підтримує клопотання слідчого і пояснює, що підозрюваний не має постійного та законного джерела доходів, а також міцних соціальних зв`язків, тому є ризики, що він не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, може вчиняти інші злочини, продовжувати збут наркотичних засобів, переховуватись від слідства та суду, вчиняти тиск на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, так як поручителя у нього немає, доходів теж, житла, де може відбувати домашній арешт, також.

Заступник начальника СВ ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримує клопотання і пояснює, що підозрюваний раніше судимий за частиною першою статті 309 КК України, судимість погашена. Він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, вчинив злочин у період воєнного стану, враховуючи, що існують ризики щодо переховування підозрюваного від слідства і суду, вчинення інших злочинів, клопотання просить задовольнити. Водночас пояснює, що підозрюваний проживає у будинку, який належить військовослужбовцю, і у якому йому дозволила проживати інша особа.

Підозрюваний ОСОБА_6 клопотання не визнає. Пояснює, що він хоче проживати з дружиною та дітьми.

Захисник просить обрати його підзахисному більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у виді домашнього арешту. Вважає наведені прокурором докази щодо вчинення підозрюваним злочинів та зазначені прокурором ризики безпідставними та недоведеними. Пояснює, що його підзахисний є батьком двох дітей, відомості про яких у свідоцтві про народження зроблені відповідно до статті 135 СК України, і ще одну дитину, на яку з 2020 року зобов`язаний сплачувати аліменти.

Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2024 року клопотання заступника начальника СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 - задоволено.

Застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених частинами першою, другою статті 307 КК України ОСОБА_6 , на строк 60 (шістдесят днів) - з 13 вересня 2024 року до 11 листопада 2024 року включно.

Визначено, що тримання під вартою здійснювати у СІЗО № 1 м. Вінниці.

Визначено, що розмір застави становить 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 233600 (двісті тридцять три тисячі шістсот) грн, що забезпечить виконання підозрюваним його обов`язків.

Розяснено, що підозрюваний/заставодавець має право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який момент протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Вінницькій області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Жмеринського міськрайонного суду.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Обґрунтовуючи свої висновки слідчий суддя вказав, що метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам підозрюваного незаконного впливу на експертів та свідків, переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення інших злочинів.

Слідчий суддя прийняв до уваги, що підозрюваний не працює, вчинив тяжкі умисні злочини, а також відсутність постійного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків.

З урахуванням висновків викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, слідчий суддя в даному випадку вважав, що на цьому етапі досудового розслідування існують докази, які об`єктивно зв`язують підозрюваного ОСОБА_6 з незаконним придбанням, зберіганням з метою збуту наркотичних речовин, а також їх збутом, і хоча вони не достатні для засудження ОСОБА_6 , однак достатні для подальшого розслідування та висунення обвинувачення. За таких обставин вважав, що клопотання про обрання запобіжного заходу - тримання під вартою є виправданим та підлягає задоволенню.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі поданій в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 15.09.2024 року та ухвалити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді є незаконною, а клопотання слідчого є необґрунтованим, а ризики не наведеними належними та достатніми доказами. ОСОБА_6 визнає себе винним в інкримінованому йому злочині, в силу ст.89 КК України є раніше не судимим, має постійне місце проживання та реєстрації, є власником трикімнатної квартири, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_11 , без реєстрації шлюбу, від шлюбу мають спільних малолітніх дітей п`яти та одного року. Також має на утриманні п`ятирічного сина від попереднього шлюбу та сплачує аліменти, вчиняти нові злочини чи перешкоджати будь-яким чином органам досудового розслідування чи суду, наміру він не має.

За таких обставин на думку сторони захисту, під час досудового та судового розгляду кримінального провадження, буде достатнім і дієвим застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, у вигляді домашнього арешту.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та сам підозрюваний ОСОБА_6 апеляційну скаргу захисника підтримали та наполягали на її задоволенні.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без задоволення.

Мотиви і висновки суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

При розгляді апеляційної скарги, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити вищезазначені дії.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 131 КПК України визначено, що запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 2 частиною 3 та частиною 5 статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2024 року апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 2 ст.307 КК України, які відповідно до ст.12 КК України віднесені до тяжких злочинів.

Це узгоджується також із нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів зважає на те, що в контексті практики Європейського суду з прав людини наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин (рішення від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства»).

На думку колегії суддів апеляційного суду відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому злочинів, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою, відтак висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри відповідає закону та фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що на даному етапі провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. А тому, з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді суду першої інстанції були всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного ОСОБА_6 з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року.

За змістом ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції, що розглядаючи клопотання слідчого, як того вимагає закон було встановлено наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий існують та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Своїми діями ОСОБА_6 показав зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи інкриміноване йому кримінальне правопорушення, пов`язане з порушенням Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» розуміючи суспільну небезпеку злочину, пов`язаного з метою придбання та збутом наркотичних засобів, вкотре проявив самовпевненість у безкарності за свій вчинок.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На думку колегії суддів у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства. Саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій на даний час є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, експертів, вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, що в свою чергу призведе до порушення строків досудового розслідування, а також належне дотримання своїх процесуальних прав та обов`язків.

У відповідності до п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, так як при розгляді питання щодо обрання вказаного запобіжного заходу слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 тяжких злочинів свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, який є особою раніше судимою, за що відбував призначені покарання з іспитовим строком, проте це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, що вказує на обґрунтованість застосування до ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи на даний час не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків.

Твердження захисника, що підозрюваний ОСОБА_6 має постійне місце проживання за місцем своєї реєстрації, мешкає із співмешканкою, має на утриманні трьох малолітніх дітей, свою вину в інкримінованих йому злочинах визнає, не є безумовними для застосування більш м`якого запобіжного заходу, також вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики, оскільки, з наявної в матеріалах судового провадження копії вимоги з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» від 22.07.2024, у зв`язку із закінченням іспитового строку ОСОБА_6 лише 22.01.2024 було знято з обліку в Жмеринському ФДУ «Центр пробації» Вінницької області, де він перебував на обліку за призначене йому покарання Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області 27.11.2020 у виді обмеження волі строком на три роки, з іспитовим строком 3 роки.

Також згода захисника та самого підозрюваного на залишення останньому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що встановлені в ході апеляційного розгляду та зазначені в захисником обставини існували і на момент вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці останнього.

На думку колегії суддів наведені доводи захисника щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного є непереконливими, оскільки належні докази, які б свідчили про достатні стримуючі фактори в матеріалах провадження відсутні.

Слідчий суддя суду першої інстанції, враховуючи вимоги ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, в повній мірі дослідив і дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання підозрюваного, а також інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_6 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у даному кримінальному провадженні на даний час, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права в даному випадку підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

За таких обставин, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши в сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин, зокрема наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 тяжких злочинів, відсутність достатніх соціально-стримуючих зв`язків, схильність до вчинення злочинів, введення воєнного стану в Україні, тому апеляційний суд вважає, що на даний час буде достатнім та обґрунтованим застосування до ОСОБА_6 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що також дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя розглядаючи клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, вірно оцінив у сукупності наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, а також існування викладених вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням даних про особу підозрюваного, необхідність проведення слідчих (розшукових) заходів спрямованих на виявлення та фіксацію доказів, що можуть мати доказове значення під час досудового розслідування та судового розгляду, встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, навівши в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого, що на переконання колегії суддів апеляційного суду в повній мірі відповідає вимогам закону.

Інші доводи захисника викладені захисником в апеляційній скарзі, є безпідставними та не заслуговують на увагу суду.

Виходячи з положень п.3 ч.2 ст.183 КПК України, а також практики Європейського суду з прав людини при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Таким чином, при визначенні розміру застави слідчий суддя суду першої інстанції враховуючи обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, прийшов до правильного висновку щодо визначення підозрюваному застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який є достатнім забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього законом обов`язків.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.28, 336, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2024 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3