Провадження № 11-сс/4808/271/24
Категорія ст.173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

представника третьої особи адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах третьої особи ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 липня 2024 року про арешт майна, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 липня 2024 року накладено арешт на: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 серії та номер НОМЕР_3 та транспортний засіб - автомобіль марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , яке було вилучено під час проведення огляду місця події 28.06.2024, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 в інтересах третьої особи ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 липня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання дізнавача СД Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000537.

Вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою, такою, що грубо порушує конституційні права ОСОБА_8 .

Стверджує, що ні свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , ні ідентифікаційні номери самого транспортного засобу марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , не мають жодних ознак підроблення. Зокрема, представником третьої особи надано суду з реєстру МВС відповідні результати перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та самого транспортного засобу. При цьому, всупереч вимогам ст. 98 КПК України, ні сторона обвинувачення, ні слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не зазначили навіть формально про які «ознаки підробки» йде мова. Жодного із критеріїв речового доказу, зазначеного у ст. 98 КПК України не доведено ні в ухвалі слідчого судді, ні у постанові про визнання речовими доказами, враховуючи кваліфікацію кримінального правопорушення.

Слідчим суддею не враховано те, що дізнавачем не надано витяг з ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення.

Також слідчим суддею, не виконано вимог щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідків арешту майна для третьої особи, яка була відома слідчому судді. Так, ОСОБА_10 змушена винаймати автомобіль у третіх осіб, оскільки арештований автомобіль є єдиним її транспортним засобом.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини неприбуття не повідомив, заяв про розгляд провадження за його участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, представника апелянта, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, сектором дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0000537 від 28.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.06.2024 року за №0000537 внесено відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, а саме про те, що 28.06.2024 року до чергової частини Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області надійшов рапорт поліцейського взводу 2 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області ДПП рядового поліції ОСОБА_11 , про те, що 28.06.2024 року було зупинено транспортний засіб марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пред`явив свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії та номеру НОМЕР_3 , в ході огляду якого було виявлено ознаки підробки даного реєстраційного документу.

28.06.2024 року в ході огляду місця події в ОСОБА_12 було вилучено: транспортний засіб - автомобіль марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії та номеру НОМЕР_3 .

Постановою дізнавача СД Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 від 28 червня 2024 року вказаний автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію було визнано речовим доказом.

01 липня 2024 року дізнавач за погодженням прокурора звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт вилученого майна з метою запобігання можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вилученого майна, оскільки існує сукупність підстав вважати, що воно в подальшому може мати доказове значення під час досудового розслідування та могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження,

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання та накладено арешт на майно.

Своє рішення слідчий суддя мотивувала тим, що вилучене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу може свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, а таке в свою чергу є підставою набуття права власності на автомобіль марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 ; даний факт є підставою перевірки засобами забезпечення кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України; у кримінальному провадженні призначено експертизи на відповідність вилученого майна, відтак з метою збереження речового доказу та проведення відповідних експертиз, досягнення дієвості кримінального провадження, необхідно накласти арешт на майно.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до положень абз.2 ч.10 ст.170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (зникнення чи відчуження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказане у клопотанні майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, оскільки існує сукупність підстав вважати, що вони в подальшому можуть мати доказове значення під час досудового розслідування та могли зберегти на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому з метою запобігання можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі, відчуження вилученого майна, наявна правова підстава, передбачена ч. 3 ст. 170 КПК України для арешту вказаного майна.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи представника апелянта про відсутність ознак підроблення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ідентифікаційних номерів транспортного засобу марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 з посиланням на відповідні результати перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та самого транспортного засобу з реєстру МВС.

Колегія суддів вважає, що наявність даних про державну реєстрацію транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не спростовують доводи клопотання про арешт майна щодо можливої підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

При цьому, колегія суддів зауважує, що за змістом рапорту поліцейського взводу 2 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області ДПП рядового поліції ОСОБА_13 від 28.06.2024 року під час перевірки документів водія транспортного засобу марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 виявлено ознаки підробки реєстраційного документу на даний транспортний засіб, а саме, не повноцінне нанесення захисних елементів (а.п. 3).

Згідно з протоколом допиту в якості свідка поліцейського ОСОБА_13 від 28.06.2024 року останній надав аналогічні пояснення (а.п.10).

У письмових поясненнях від 28.06.2024 року ОСОБА_12 зазначив, що 28.06.2024 року близько 14 год.34 хв., рухаючись транспортним засобом марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , його було зупинено за порушення ПДР та в ході перевірки свідоцтва про реєстрацію його транспортного засобу працівник патрульної поліції повідомив, що на вказаному документі вбачаються ознаки підробки, а саме неповне нанесення захисної плівки.

Таким чином, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що надані органом досудового розслідування матеріали можуть свідчити про використання завідомо підробленого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу і даний факт є підставою для перевірки шляхом проведення відповідних експертиз.

Зокрема, в матеріалах провадження наявні фотокопії постанов дізнавача від 01.07.2024 року, якими в кримінальному провадженні №0000537 призначено технічну експертизу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а також криміналістичне дослідження транспортного засобу, проведення яких доручено експертам Івано-Франківського відділення КНДІСЕ. Згідно з супровідними листами від 01.07.2024 такі постанови скеровано до виконання Івано-Франківському відділенню Київського науково-дослідного Інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (а.п. 22-27).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді прийнята у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту та перевірив доцільність накладення арешту у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були порушені вимоги закону, які б давали підстави для скасування судового рішення.

При апеляційному розгляді не встановлено істотних порушень норм КПК України, які є підставою для скасування ухвали слідчого судді, і не вбачаються такі підстави і зі змісту апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах третьої особи ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 липня 2024 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5