ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2180/24 Справа № 212/4268/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

28 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг матеріали кримінального провадження № 0000292 за ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України відносно ОСОБА_6 , за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянин України, має професійно-технічну освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, неповнолітніх та малолітніх дітей на утриманні не має, інвалідності не має, місця реєстрації не має та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз: 19.04.2021 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 126-1 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 03.07.2023 року по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік,

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, ОСОБА_8 , за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі положень ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 роки не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Відповідно до вироку суду, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше кінця березня 2024 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_6 знайшов посвідчення про приписку до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_9 1989 року народження, виданого Жовтнево-Тернівським об`єднаним військовим комісаріатом Дніпропетровської області, після чого почав зберігати з метою подальшого протиправного використання у власних цілях.

Так, ОСОБА_6 , в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 13.04.2024 року, знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на підроблення вказаного посвідчення, з метою його подальшого використання, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням предмету видалив первинну фотокартку з посвідчення про приписку до призовної дільниці, після чого вклеїв фотокартку зі своїм зображенням, тим самим підробив посвідчення, яке видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, яка має право видавати чи посвідчувати такі посвідчення, і яке надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем.

Після чого, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що не отримував відповідно до обліку ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишив вказане вище посвідчення про приписку до призовної дільниці у себе з вклеєною до нього фотокарткою із власним зображенням, з метою подальшого його використання.

Згідно висновку судової технічної експертизи документів №СЕ-19/104-24/16106-ДД від 18.04.2024 року, в посвідченні про приписку до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_9 , 1989 року народження, в первинний зміст документу вносились наступні зміни: первинна фотокартка була відокремлена, після чого на її місце вклеєна нова. Також, згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_4 на запит, громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на обліку у вказаній установі не перебуває, військово-обліковий документ не отримував.

Крім того, 13.04.2024 року приблизно о 09:50 годині, ОСОБА_6 , маючи при собі завідомо підроблене посвідчення про приписку до призовної дільниці, зайшов до приміщення магазину «Продукти-443» ТОВ «АТБ-Маркет» по вул. Едуарда Фукса 1А в Покровському районі м. Кривого Рогу, де здійснив дрібну крадіжку товару. В подальшому ОСОБА_6 був зупинений охоронником магазину, який викликав співробітників поліції. Після прибуття на місце слідчо-оперативної групи відділення поліції №3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області у ОСОБА_6 виник кримінально-протиправний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документу посвідчення про приписку до призовної дільниці.

Співробітники поліції, на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію», попросили останнього надати документ, що посвідчує особу. ОСОБА_6 , реалізуючи умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою уникнення адміністративної відповідальності за дрібну крадіжку, надав дізнавачу СД ВП №3 КРУП ОСОБА_10 завідомо підроблене посвідчення про приписку до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане на ім`я ОСОБА_9 , 1989 року народження, з вклеєним заздалегідь власним фото, тобто використав завідомо підроблений документ.

Згідно висновку судової технічної експертизи документів №СЕ-19/104-24/16106-ДД від 18.04.2024 року, в посвідченні про приписку до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_9 , 1989 року народження, в первинний зміст документу вносились наступні зміни: первинна фотокартка була відокремлена, після чого на її місце вклеєна нова.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій, вважає, що вирок є незаконним та таким, що підлягає зміні в частині призначеного покарання, просить вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання за ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік 4 місяці; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити до відбування ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців; на підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України; в іншій частині вирок суду просить залишити без змін. Вважає, що судом І інстанції помилково призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 2 років обмеження волі, оскільки суд І інстанції мав керуватись вимогами ст. 69-1 КК України і призначити покарання не більше як дві третини максимального строку, а саме 1 рік 4 місяці обмеження волі, оскільки ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, матеріальної шкоди від його дій не заподіяно.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_11 повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи або про бажання приймати участь під час апеляційного розгляду, не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 ніким не оскаржується, в тому числі і обвинуваченим, колегія суддів перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом І інстанції виконанні не в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 69-1 КК України, а також п. 6-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Верховний Суд України у правовому висновку щодо застосування ст. 69-1 КК України своїм рішенням від 14.04.2016 року констатував, що неможливість застосування положень ст. 69-1 КК України до осіб, які вчинили злочини за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, коли збитки або шкоду злочином заподіяно не було, порушує принцип справедливості, обмежує принципи рівності та індивідуалізації юридичної відповідальності, оскільки ступінь суспільної небезпечності злочинів без заподіяння збитків або шкоди значно нижчий, ніж злочинів, якими такі збитки або шкоду було заподіяно.

З оскаржуваного вироку суду першої інстанції вбачається, щоОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України, визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, матеріальної шкоди від його дій не заподіяно. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що судом І інстанції помилково призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 2 років обмеження волі, оскільки суд І інстанції мав керуватись вимогами ст. 69-1 КК України і призначити покарання не більше як дві третини максимального строку, а саме 1 рік 4 місяці обмеження волі, оскільки ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України, визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, матеріальної шкоди від його дій не заподіяно, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для зміни вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність визнається, зокрема, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є слушною та обґрунтованою, яка підлягає задоволенню, а вирок суду І інстанції зміні в частині призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 рокувідносно ОСОБА_6 - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим:

- за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік,

- за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 2 (двох) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, що на нього покладаються, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: