Справа № 137/530/20
Провадження №11-кп/801/803/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000309 від 25.11.2018, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 , прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 02.05.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Жабелівка Вінницького району Вінницької області, громадянки України, з середньою освітою, незаміжньої, не працюючої, проживаючої до затримання за адресою АДРЕСА_1 , раніше неодноразово засудженої останній раз: 06.07.2023 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 4 ст. 185, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом частково складання покарань за цим вироком та покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.07.2023 остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту ухвалення вироку.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави Україна у відшкодування витрат за проведення в кримінальному провадженні експертиз: 572,00 грн за проведення експертизи № 868 від 20.12.2018; 628,04 грн за проведення експертизи № 556 від 25.10.2019.

Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_9 задоволено та стягнуто із ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_9 збитки завдані кримінальним правопорушенням у сумі 12 005,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

За вироком суду ОСОБА_7 визнана винною у тому, що вона 24.11.2018 приблизно о 20.20 год, маючи злочинний умисел на таємне заволодіння чужим майном, підійшла до території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 де надалі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з незаконним проникненням, таємно, діючи повторно, з корисливих мотивів через незачинену хвіртку у паркані зі сторони вулиці незаконно проникла до огородженої території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи на подвір`ї вказаного домогосподарства, переконавшись у відсутності власників домогосподарства та сторонніх осіб, які б могли перешкодити їй у вчиненні злочину, підійшла до житлового будинку з метою завершення свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із незаконним проникненням у житло, користуючись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно, діючи з корисливим мотивом для власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, через незамкнені вхідні двері проникла до веранди житлового будинку, звідки вчинила крадіжку жіночої шкіряної сумки чорного кольору, належної ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , всередині якої знаходилось належне останнє майно, а саме: золотий ланцюжок плетіння «бісмарк», довжиною 55 см, вагою 11 г, вартістю 6888,31 грн (при вартості відповідно до висновку експерта № 556 від 25.10-019 на момент скоєння злочину 1 г золота 585 проби у брухт 626,21 грн); золотий браслет плетіння «бісмарк», вагою 5 г, вартістю 3131,05 грн при вартості відповідно до висновку експерта № 556 від 25.10.2019 на момент скоєння злочину 1 г золота 585 проби у брухті 626,21 грн); золота підвіска з іконою у вигляді «Божої матері» овальної форми, вагою 1,5 г, вартістю 939,31 грн (при вартості відповідно до висновку експерта № 556 від 25.10.2019 на момент скоєння злочину 1 г золота 585 проби у брухті 626,21 грн); золота підвіска у вигляді «Двох підсніжників», вагою 1 г, вартістю 626,21 грн (при вартості відповідно до висновку експерта № 556 від 25.10.2019 на момент скоєння злочину 1 г золота 585 проби у брухті 626,21 грн); гаманець прямокутної форми рожевого кольору, у якому знаходились грошові кошти в сумі 100 грн, кредитна картка АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» № НОМЕР_1 та зарплатна картки АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» № НОМЕР_2 видана на ім`я ОСОБА_9 та інші різні документи.

Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинила потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 11 684,88 грн.

Суд кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.

Вважаючи вирок суду першої інстанції несправедливим та необґрунтованим, обвинувачена ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та призначити новий розгляд. Водночас просить розглянути призначення їй більш м`якого покарання, передбаченого законом, застосувавши ст. 69 КК України.

Свої вимоги мотивує тим, що суд не взяв до уваги її щире каяття, співпрацю з органом досудового розслідування та активну участь у розкритті кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченої та доведеність її винуватості, просить вирок змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України вважати остаточне покарання ОСОБА_7 визначеним шляхом часткового частково складання призначеного покарання за даним вироком та покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.07.2023, остаточно призначивши їй покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі, зарахувавши у строк покарання, відбуте за попереднім вироком. Просить також доповнити вирок вказівкою про вирішення долі речових доказів, а саме фотоматеріали з банкомату залишити при матеріалах провадження.

Свої вимоги мотивує тим, що суд дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, однак не зарахував у строк остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання, частково відбуте за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.07.2023. Також суд у вироку в порушення вимог КПК не вирішив долю речових доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченої ОСОБА_7 на підтримку своєї апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні та заперечив щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого висновку.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч. 3 ст. 185 КК України ґрунтуються на зібраних у матеріалах кримінального провадження доказах, достовірність і достатність яких не ставиться під сумнів сторонами та ніким із учасників судового розгляду не оскаржується.

Що стосується доводів обвинуваченої про наявність підстав для призначення їй більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до положень 12 КК України, особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.

Разом з тим під час судового розгляду не встановлено наявність обставин, які пом`якшують покарання.

Крім того, пом`якшення призначеного покарання з застосуванням вимог ст. 69 КК України, про що просить обвинувачена, неможливо через наведені дані про особу винної, яка неодноразово судима, що свідчить про небажання її стати на шлях виправлення.

Тому відсутні підстави для пом`якшення покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів. Підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим внаслідок його суворості колегія суддів не вбачає.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні, щодо зміни вироку у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає слушними.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення, у тому числі вирок суду, має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Проте, як слушно зазначив прокурор, наведені вимог залишились поза увагою суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після

постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю

злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше судима Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області від 06.07.2023 за ч. 4 ст. 185, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до п`яти років двох місяців позбавлення волі.

Кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_7 засуджено оскаржуваним вироком, вчинено нею 24.11.2028, тобто до постановлення вироку у попередньому провадженні.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень з врахуванням покарання за попереднім вироком, застосувавши положення ч. 4 ст. 70 КК України, обравши принцип часткового складання покарань, однак не зарахував в строк остаточного покарання частково відбуте покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.07.2023.

Крім того, вимогами п.1 ч.4 ст. 374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою, суд у резолютивній частині вироку, серед іншого, ухвалює рішення щодо речових доказів і документів.

Згідно матеріалів кримінального провадження постановою слідчого від 06.12.2018 визнано речовими доказами фотоматеріали з банкомату.

Проте, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 100, 370, 374 КПК України не вирішив долю цих речових доказів.

Таким чином, при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосовано закон, який підлягав застосуванню, та допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, що підставою для зміни вироку судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 409, 412 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 - 409 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 02.05.2024 щодо ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, змінити.

Доповнити вирок вказівкою, що ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України у строк відбування покарання зараховується покарання відбуте за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.07.2023.

Доповнити вирок вказівкою про вирішення долі речових доказів, а саме на підставі ст. 100 КПК України речові докази фотоматеріали з банкомату залишити при матеріалах провадження.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3