Номер провадження: 11-сс/813/1408/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.08.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0001028 від 24.06.2024 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Першотравневе, Комінтернівського району Одеської області, з вищою освітою, одруженого, працюючого начальником сектору превенції ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

встановив:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001028 від 24.06.2024 року за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, скоєного за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 від 12 .09.2022 за № 1527 о/с, ОСОБА_9 призначений на посаду начальника сектору превенції відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області, у спеціальному званні капітана поліції.

Згідно до п. 1 примітки до ст. 364 КК України, начальник сектору превенції ВП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 є службовою особою, яка за спеціальними повноваженнями здійснює функції представника влади, а відповідно до п. 2 примітки до ст. 368 КК України є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закону), Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до положень ст. ст. 2, 18 Закону, одним з основних завдань та обов`язків працівників поліції є охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності та професійне виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків.

Статтею 23 Закону встановлено, що одними із основних повноважень поліції є виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень, вжиття у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, вжиття заходів з метою виявлення кримінальних правопорушень, припинення виявлених кримінальних правопорушень, здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності, розшук та доставка осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухиляються від виконання кримінального покарання, пропали безвісти, та інших осіб у випадках, визначених законом.

Так, в силу наявного досвіду роботи в органах поліції ОСОБА_9 знав та розумів, що вимогами статей 3, 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктам, на яких поширюється дія цього Закону, забороняється використовувати своє становище та пов`язані з ним можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, а у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», органи Національної поліції віднесені до правоохоронних органів. Таким чином, ОСОБА_9 є службовою особою правоохоронного органу.

У своїй діяльності ОСОБА_9 повинен керуватися Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету України, міжнародними договорами України, а також іншими нормативно-правовими актами, у тому числі нормативно-правовими актами і організаційно-розпорядчими документами МВС України та Національної поліції України, ГУНП та Положенням про відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області (надалі ВП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області).

Так, відповідно до положення про ВП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області, вищезазначений відділ поліції здійснює свої повноваження на території Доброславської, селищної, Визирської та Красносільської сільських територіальних громад та вживає заходів з виявлення кримінальних та адміністративних правопорушень, припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, передбачених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та в межах компетенції забезпечує їх виконання.

Відповідно до функціональних обов`язків, які затверджені наказом т.в.о. начальника ВП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області, начальник сектору превенції вищезазначеного відділення поліції, капітан поліції ОСОБА_9 у своїй діяльності в тому числі керується Конституцією України, КУпАП, Законом України «Про Національну поліцію» та здійснює організацію, координацію та контроль діяльності сектору у сфері забезпечення публічного порядку і безпеки на вулицях, в інших публічних місцях населених пунктів, а також під час проведення масових, спортивних, релігійних заходів, публічних та громадських акцій, негайно реагує на всі правопорушення та інші події, здійснює профілактику правопорушень, налагоджує співпрацю з населенням та громадськими формуваннями, в забезпеченні публічного порядку, організовує адміністративну діяльність, приймає участь в здійсненні державної охорони. Спрямовує зусилля підрозділів поліції на профілактику правопорушень та злочинів, а також негайно реагує на всі правопорушення та інші події, направляє на місця події сили та засоби СРПП, необхідні для захисту порушених конституційних прав громадян.

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_9 , всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення став на шлях злочинної діяльності та умисно вчинив корисливий корупційний злочин, а саме одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе, за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_11 , разом із своїм чоловіком ОСОБА_12 , з липня по жовтень місяць кожного року здійснюють торгівлю кавунами та динями на узбіччі дороги до села Калинівка, Одеського (Лиманського) району та до села Кордон, Одеського (Лиманського) району.

У період часу з 2020 по 2023 року відносно ОСОБА_11 неодноразово складались працівниками поліції адміністративні протоколи за торгівлю в невстановленому законом місці та торгівлю товарами без товаро-транспортних накладних, за що останньою офіційно сплачувались штрафи на підставі постанов Комінтернівського районного суду Одеської області.

Так, 21.06.2024 року, у першій половині дня, більш точний час к ході досудового розслідування не встановлено, на мобільний телефон ОСОБА_11 , зателефонував невідомий чоловік, який представився працівником поліції на ім`я ОСОБА_9 та повідомив про необхідність зустрітись та обговорити деякі питання, на що остання погодилась. У ході розмови ОСОБА_9 та ОСОБА_11 домовились зустрітись цього ж дня близько 17 години на автобусній зупинці села Першотравневе Одеського (Лиманського) району Одеської області.

У ході зустрічі ОСОБА_9 , керуючись корисливими мотивами, з метою особистого збагачення, повідомив ОСОБА_11 про те, що якщо остання і далі бажає безперешкодно здійснювати господарську діяльність без державної реєстрації, а саме торгівлю продуктами харчування на території Одеського (Лиманського) району Одеської області їй необхідно надавати неправомірну вигоду останньому, інакше відносно ОСОБА_11 надалі будуть складатись протоколи в порядку ст. 164 КУпАП, що передбачають штрафи в розмірі від 17000 до 34000 з конфіскацією товару.

У свою чергу, ОСОБА_11 повідомила ОСОБА_9 про те, що вона планує оформити дозвільні документи на торгівлю продуктами харчування, щоб до неї більш не було питань з боку правоохоронних та контролюючих органів.

Однак, ОСОБА_9 зазначив про те, що навіть при наявності дозвільних документів відносно ОСОБА_11 будуть створюватись штучні перепони, з метою схиляння для надання неправомірної вигоди останньому.

Ураховуючи те, що торгівля продуктами харчуванням є єдиним джерелом існування, ОСОБА_11 вимушено погодилась та звернулась із відповідною заявою про неправомірні дії ОСОБА_9 до правоохоронних органів.

Крім того, ОСОБА_9 зазначив ОСОБА_11 про те, що він пізніше повідомить остаточну суму неправомірної вигоди, при цьому надав останній свій номер телефону для зв`язку.

Далі, 28.06.2024 року, точний час у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_11 за вказівкою ОСОБА_9 прибула до адміністративної будівлі ВП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області за адресою: АДРЕСА_3 , де в ході зустрічі останній їй повідомив про те, що ОСОБА_11 може і далі здійснювати продаж баштанових культур у двох попередньо визначених місцях.

Крім того, ОСОБА_9 наголосив про те, що у подальшому він особисто буде вирішувати з працівниками поліції питання відсутності у ОСОБА_11 дозвільних документів на проведення торгівлі та уникнення останньої адміністративної відповідальності.

Так, 07.07.2024 року, 08.07.2023 року, 17.07.2024 року та 23.07.2024 року на торгівельні точки, де здійснювали торгівлю баштанової культури ОСОБА_11 , приїжджали поліцейські ВП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області для перевірки наявності дозвільної документації на продаж продуктів харчування.

На виконання раніше узгоджених домовленостей, ОСОБА_11 телефонувала ОСОБА_9 та повідомляла про факт перевірки, який у свою чергу здійснював вплив на працівників поліції з метою уникнення адміністративної відповідальності ОСОБА_11 .

У подальшому, 22.08.2024 року, у ході зустрічі ОСОБА_11 із ОСОБА_9 за місцем мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, повідомив ОСОБА_11 про необхідність надання неправомірної вигоди у розмірі 20000 грн за безперешкодне здійснення останньою до середини вересня 2024 року торгівлі продуктами харчування без державної реєстрації, на що остання вимушено погодилась.

Надалі, на виконання висунутих ОСОБА_9 вимог, ОСОБА_11 29.08.2024 року, приблизно о 09:10 год., перебуваючи поруч із місцем мешкання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , передала останньому обумовлену раніше суму неправомірної вигоди у розмірі 20000 грн.

29.08.2024 року ОСОБА_9 затриманий органом досудового розслідування в порядку ст.208 КПК України.

Цього ж дня, ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, за кваліфікуючими ознаками: одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе, за не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

30.08.2024 року старший слідчий в особливо важливих справах Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_13 , за погодженням з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 232 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 702496 грн.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, суду; знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; здійснення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_9 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 25.10.2024 року включно, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 170 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 514760 (п?ятсот чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України:

- не відлучатися із смт. Доброслав без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками ( ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , Де- ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та інших, які визначені слідчим або прокурором;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- прибувати до старшого слідчого в особливо важливих справах Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_13 із встановленою періодичністю кожного четверга.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину та доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, суду; а також здійснення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; врахувавши вагомість наявних доказів про підозру останнього у вчиненні злочину, суспільно-небезпечний характер вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подали спільну апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просять скасувати її та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисники посилаються на необґрунтованість підозри, неправильну кваліфікація дій ОСОБА_9 , а також відсутність ризиків у кримінальному провадженні, які слугують підставою для застосування запобіжного заходу. Також захисники посилаються на визначення слідчим суддею непомірного розміру застави.

Також, обґрунтовуючи свої вимоги, захисники посилаються на те, покладені на підозрюваного обов`язки не відлучатися із смт. Доброслав, без дозволу слідчого, прокурора та суду для ОСОБА_9 , батьки-пенсіонери якого проживають в іншому населеному пункті, і який має вагітну дружину, яка перебуває на обліку по вагітності в м. Одесі, а також покладеного обов`язку прибувати до слідчого кожного четверга, для підозрюваного є обтяжливими та необґрунтованими.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення підозрюваного та захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Статтею 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

При обґрунтуванні рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід враховувати вимоги ст. 178 КПК, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Положення ст.ст.177, 178 КПК та наведені норми Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не були враховані слідчим суддею.

Апеляційний суд наголошує, що тримання під вартою, як винятковий захід, може застосовуватися тільки у випадку, коли особа підозрюється чи обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо слідчий/прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК.

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 року ЄСПЛ у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Крім того, в зазначеному Рішенні ЄСПЛ звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею належним чином не обґрунтоване.

Так, слідчим суддею залишено поза увагою наступні обставини справи: підозрюваний ОСОБА_9 раніше не судимий, має місце реєстрації та проживає на території Одеської області, одружений, дружина є вагітною, має на утриманні батьків похилого віку, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи.

Апеляційний суд враховує, що 02.09.2024 року ОСОБА_9 звільнений з ДУ «Одеський слідчий ізолятор», у зв`язку із внесенням ним застави.

Поведінка підозрюваного після застосування відносно нього запобіжного заходу у виді застави, зокрема той факт, що органом досудового розслідування та прокурором не було надано доказів порушення підозрюваним покладених обов`язків, після внесення застави, свідчать про відсутність у підозрюваного мети переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Підозрюваний ОСОБА_9 особисто з`явився до апеляційного суду, не ухилився від явки.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не надав доказів, що з моменту внесення застави ОСОБА_9 допускав порушення покладених на нього обов`язків.

Вказані обставини дають підстави вважати, що ризики можливого переховування підозрюваного та вчинення впливу на свідків є мінімальними, але даний факт був проігнорований слідчим суддею.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що прокурором не було доведено необхідності обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Оцінюючи доводи клопотання органу досудового розслідування щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_9 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які долучені до клопотання, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому злочину. Колегія суддів не вбачає передбачених ст.87 КПК підстав для визнання цих доказів недопустимими.

Колегія суддів вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_9 можливо вчинив інкримінований йому злочин. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

За таких обставин, доводи захисників про необґрунтованість підозри є неспроможними.

Скасовуючи оскаржену ухвалу та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, та доведеність деяких ризиків, а також те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, що свідчить про необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, та вважає за необхідне обрати відносно підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

При цьому, колегія суддів враховує дані про особу підозрюваного, які вказують на існування міцних важелів соціального стримування підозрюваного, а тому вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є у даному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді застави.

На думку апеляційного суду, такий запобіжний захід є цілком співмірним інкримінованому підозрюваному злочину та його особі, а також буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, створить умови існування достатнього балансу між обмеженнями, які застосовує держава до особи, яка на даній стадії досудового розслідування підозрюється у вчиненні злочину, з її правом утримання вагітної дружини та батьків похилого віку.

Апеляційним судом встановлено, що в даному кримінальному провадженні запобіжний захід у виді застави у розмірі 170 (сто сімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 514760 (п`ятсот чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят) грн., був визначений підозрюваному, як альтернативний, ухвалою слідчого судді від 30.08.2024 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказана застава внесена заставодавцем, підозрюваний звільнений з-під варти.

З урахуванням встановлених судом обставин, апеляційна скарга захисників підлягає частковому задоволенню, оскаржена ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із застосуванням до останнього запобіжного заходу у виді застави у тому ж розмірі, який вже було внесеною на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.08.2024 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК, а саме: не відлучатися із Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, визначеними слідчим або прокурором; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Доводи захисників про непомірність для підозрюваного ОСОБА_9 та його родини застави у розмірі 170 (сто сімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 514760 (п`ятсот чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят) грн., колегія суддів визнає неспроможними, оскільки її розмір відповідає розмірам визначеним п.3 ч.5 ст.182 КПК та є такою, що вже внесена за підозрюваного, що спростовує твердження про її непомірність.

При цьому, колегія суддів погоджується із доводами сторони захисту, що покладені слідчим суддею оскаржуваною ухвалою обов`язки на підозрюваного ОСОБА_9 : не відлучатися з із смт. Доброслав, без дозволу слідчого, прокурора або суду; прибувати до слідчого кожного четверга; є невмотивованими та вочевидь невиправдано обтяжливими, з урахуванням того, що підозрюваний ОСОБА_9 має вагітну дружину та батьків похилого віку, яких необхідно періодично супроводжувати до закладів охорони здоров?я.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.08.2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в кримінальному провадженні №0001028 від 24.06.2024 року, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_13 , погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 в кримінальному провадженні №0001028 від 24.06.2024 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді застави у розмірі 170 (сто сімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 514760 (п`ятсот чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят) грн., яку вважати внесеною на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 30.08.2024 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)не відлучатися із Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду.

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4)утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, визначеними слідчим або прокурором;

5)здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_9 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду в частині покладених на підозрюваного ОСОБА_9 обов`язків становить до 25.10.2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4