УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року

м. Київ

справа № 521/14200/23

провадження № 51-3666ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Одеського апеляційного суду від

31 травня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Ухвалою Малиновського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня

2024 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні

№ 0000273 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 111-1 Кримінального кодексу України

(далі - КК). Обвинуваченого ОСОБА_4 оголошено в розшук, а кримінальне провадження зупинено до його розшуку.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 31 травня 2024 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора, на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки вищевказане рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням суду апеляційної інстанції, прокурор звернувся з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд ухвали апеляційного суду, оскільки вважає її постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, вважає, що суд мав всі підстави для задоволення клопотання про здійснення спеціального судового провадження.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 2015 року № 3-рп/2015 зазначено, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).

Отже Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до положень ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження

в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Крім того, зі змісту ст. 314 КПК вбачається, що за результатами проведення підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені лише рішення суду про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Отже, апеляційне оскарження ухвали, якою відмовлено у задоволенні клопотання

про здійснення спеціального судового провадження зазначеними нормами не передбачено.

Зі змісту ухвалиМалиновського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня

2024 рокувбачається, що під час підготовчого судового засідання у задоволенні клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження стосовно

ОСОБА_4 було відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження.

Отже, зважаючи на те, що прокурор подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про здійснення спеціального судового провадження, окреме оскарження якої, з огляду на наведені положення процесуального закону не передбачено, апеляційний суд, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК, обґрунтовано відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора, як поданою на судове рішення, що не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а також постановив законне та вмотивоване судове рішення, з яким погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що його посилання, зокрема, на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 23 травня 2018 року у справах № 243/6674/17, № 237/1459/17 та постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2017 року у справі № 757/49263/15, є недоречними, оскільки висновки, стосуються виключно забезпечення права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, які не передбачені КПК.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наявних копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Одеського апеляційного суду від 31 травня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3