Справа №757/5234/24-к Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5673/2024 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

5 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор» - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою судузадоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 7 грудня 2024 року включно.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 суд зазначив, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання на строк до 10 років позбавлення волі, який спричинив загибель людини, обвинувачений офіційно не працює, легального джерела доходу не має. При цьому, суд також взяв до уваги обставини, наведені прокурором про те, що обвинувачений ОСОБА_8 після вчинення злочину покинув місце вчинення кримінального правопорушення та не вжив жодних заходів щодо надання допомоги потерпілому ОСОБА_9 , згідно відомостей ІІПС "Армор" відносно ОСОБА_8 14.10.2021 складався адмінпротокол за вчинення домашнього насильства відносно попередньої співмешканки.

За наведених обставин, хоча і враховуючи наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 батьків - пенсіонерів, визначеного місця проживання, а також неповнолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходження ним попередньо військової служби у ЗСУ за контрактом, наявність захворювань та дипломів зі спортивних змагань, суд погодився із заявленими прокурором ризиками, передбаченими ч. 1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, зможе вчинити спроби переховуватись від суду, з огляду на покарання, яке йому загрожує у випадку встановлення судом його винуватості, впливати на недопитаних свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2024 року, відмовити прокурору у задоволенні клопотання, змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у слідчому ізоляторі на цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Зазначає, що судом першої інстанції не проведено жодного судового засідання, яке б стосувалось дослідження доказів по справі, тобто суд не переслідує мету розгляду справи по суті в межах розумних строків, що нівелює суть та завдання кримінального судочинства. Зокрема, протягом 6 місяців не допитано жодного зі свідків, хоча захисник неодноразово звертався до суду з проханням допитати свідків.

До того ж, безпідставне затягування розгляду справи створює враження, що суд своєю бездіяльністю забезпечує стороні обвинувачення продовження існування ризиків, зокрема вплив на свідків. Доказ впливу на свідків штучно продовжується як судом, так і прокурором, що викликає в сторони захисну сумніви в безсторонності та незалежності суду.

Крім того, вказує, що вказівка на існування ризику впливу на свідків є виключно безпідставним твердженням прокурора, оскільки свідками у кримінальному провадженні є працівники поліції, відповідно ризик незаконного впливу на них є мінімальний або відсутній.

Звертає увагу, що показання свідка ОСОБА_10 щодо подій кримінального правопорушення суперечать наявним у справі належним доказам, наданим стороною обвинувачення.

Окрім цього, наголошує, що після інкримінованих подій ОСОБА_8 не переховувався від органів досудового розслідування, оскільки перебував за зареєстрованим місцем проживання, жодних дій переховування не вчиняв та не вчиняв дій щодо приховування будь-яких доказів. Зазначене підтверджує те, що ризик переховування реально відсутній.

Також, щодо надання допомоги потерпілому, зазначає, що ОСОБА_8 не вжив та не міг вжити будь-яких заходів щодо надання допомоги потерпілому, оскільки будь-яких ознак необхідності отримання такої допомоги потерпілим ОСОБА_9 не вбачалось.

Разом з тим, щодо тяжкості покарання, то захисник вказує, що кваліфікація дій підозрюваної особи не тягне за собою автоматичне визнання її вини у вчиненні кримінального правопорушення, в якому вона підозрюється, вона до винесення вироку вважається такою, яка не винувата у вчиненні злочину, який їй інкримінується, а тому сам лише розмір санкції статті, по якій пред`явлена підозра, не є достатнім чинником для тримання обвинуваченого під вартою.

Окрім цього, щодо відомостей ІІПС «Армор» зазначає, що стороною захисту неодноразово вказувалось в запереченнях та в судових засіданнях щодо неактуальності та застарілості даних відомостей. А саме, стороною обвинувачення було подано відомості щодо ОСОБА_8 станом на 14.10.2021 про начебто вчинення ним адміністративного правопорушення, однак, від дати зазначених подій минуло 3 роки, до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 щодо зазначених подій не притягувався. Тобто, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не підтверджений та не обґрунтований.

Вказує, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, де проживає разом із батьками та цивільною дружиною, а також має малолітню доньку, тобто має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання. Батько обвинуваченого ОСОБА_11 та мати ОСОБА_12 є пенсіонерами за віком, яким ОСОБА_8 постійно допомагає, в тому числі матеріально. З 2014 року перебуває на військовій службі та по закінченню річного контракту укладає новий.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків (ризиків), підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що він може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування чи продовження запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Так, з оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 дослідив в повній мірі обставини, які мають значення для вирішення даного питання, врахував конкретні обставини кримінального провадження, суспільну небезпеку вчиненого, тяжкість інкримінованого злочину, а також наслідки, які настали, дані, що характеризують особу обвинуваченого, та вірно встановив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжують існувати.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, про те, що стороною обвинувачення не доведено існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Обґрунтовуючи висновок щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, з огляду на стадію судового провадження, суд першої інстанції врахував з достатньою повнотою та об`єктивністю усі обставини, з якими закон та судова практика Європейського суду з прав людини, пов`язують можливість продовження такого запобіжного заходу як тримання під вартою, в тому числі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, які повинні враховуватися не тільки при обранні такого запобіжного заходу, а й при його продовженні.

При цьому, судом встановлено, що звертаючись з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурором, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 199 КПК України, в повній мірі доведено існування обставин, які свідчать не тільки про те, що заявлені ризики не зменшилися, зокрема ризик переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, з огляду на те, що останній в умовах воєнного стану обвинувачується у тяжкому злочині, зокрема санкцією ч. 2 ст. 121 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років; відомості про утриманців у обвинуваченого судом враховані, однак це не зменшує наявність заявлених ризиків.

Зважаючи на встановлені судом першої інстанції конкретні обставини даного кримінального провадження, а також з урахуванням сукупності даних про особу ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов вірного висновку, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, і такі ризики за відсутності достатніх стримуючих факторів не зменшилися.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що ризики, на які посилається суд першої інстанції є безпідставними, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки жодних даних та доказів, які б спростовували існування ризиків, в суді апеляційної інстанції наведено не було.

Таким чином, колегія суддів повністю погоджується з висновками місцевого суду про те, що застосування щодо ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, на даній стадії судового провадження буде недостатнім для запобігання встановлених ризикам, не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків.

Перевіркою доводів, наведених в апеляційній скарзі захисника, колегією суддів не встановлено будь-яких обставин, у тому числі з урахування даних про особу обвинуваченого, на які посилається захисник, які б могли служити законними підставами для скасування оскаржуваної ухвали про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та задоволення вимог апеляційної скарги.

На переконання колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, а також наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та вмотивовано зробив висновок про те, що на даний час немає достатніх підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою.

Всі інші обставини, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду по суті.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2024 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 до 07 грудня 2024 року включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя