ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 590/20/24 Номер провадження 11-кп/814/1788/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 листопада 2023 року за №0001416, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 06 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 24 листопада 2023 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

Залишено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо арешту майна та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 23 листопада 2023 року приблизно о 16 годині за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, в ході сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин схопив за одяг і кинув на підлогу ОСОБА_9 , після чого наніс спинкою дерев`яного стільця ОСОБА_9 , який лежав на підлозі, два удари в голову, чим заподіяв останньому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент його заподіяння, у вигляді тупої травми шиї з переломами першого та другого шийних хребців, порушенням цілісності спинного мозку, що ускладнилось травматичним шоком важкого ступеню та спричинило смерть ОСОБА_9 , а також легкі тілесні ушкодження у вигляді: саден в лівій скуловій ділянці, на спинці носа, крововиливів на повіках лівого ока (знизу та з переходом в ліву скулову ділянку), в лобній і лобно-висковій (у м`які тканини голови) ділянках, рани в ділянці носо-губної складки зліва.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просять скасувати вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 06 травня 2024 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Такі вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував, що доказами в кримінальному провадженні встановлено неможливість ОСОБА_8 бути присутнім на місці злочину на момент отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень і це підтверджує показання обвинуваченого в тому що, незважаючи на завдання ним ударів ОСОБА_9 , їх сили не було достатньо для заподіяння останньому тяжкого тілесного ушкодження, яке би спричинило смерть.

Водночас обвинувачений посилається на необхідність повернення справи на додаткове розслідування та здійснення його допиту за допомогою поліграфа.

Прокурор ОСОБА_6 у порядку ст.403 КПК України відмовився від поданої ним апеляційної скарги на вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 06 травня 2024 року, через це розгляд за його апеляційною скаргою не здійснюється.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника на підтримку апеляційних скарг, позицію обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційні скарги й водночас підтвердив те, що визнає винуватість у здійсненні ним побиття стільцем ОСОБА_9 , заперечення прокурора проти доводів сторони захисту, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційних скарг та дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згіднозі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатнімотиви та підстави його ухвалення.

Доводи сторони захисту, які зводяться до невинуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, позбавлені підстав.

Натомість, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України заподіяння ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть ОСОБА_9 , є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Такий висновок підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_10 (дочки ОСОБА_9 ), яка підтвердила те, що ОСОБА_8 допомагав ОСОБА_9 по господарству, вони разом вживали алкогольні напої та останнім часом між ними виникали суперечки. ОСОБА_11 їй у телефонному режимі повідомив, що ОСОБА_9 лежить у будинку зі слідами крові по всьому тілу, у зв`язку з чим було викликано фельдшера, затим екстренну медичну допомогу, але ОСОБА_9 помер по дорозі в лікарню.

Наведені вище показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 (сусіда ОСОБА_9 ), яким підтверджено те, що протягом останнього часу ОСОБА_9 прийняв до себе на проживання ОСОБА_8 . Восени 2023 року вранці він виявив ОСОБА_9 за місцем проживання останнього, який лежав на підлозі у вітальні, але без ознак побиття, а обвинувачений сидів на дивані, після чого вони перенесли ОСОБА_9 на матрац. ОСОБА_8 повідомив про падіння ОСОБА_9 , оскільки в нього були проблеми з ногою. У той же день, коли він прийшов до ОСОБА_9 вдруге, останній лежав на матраці з тілесними ушкодженнями в ділянці голови, що супроводжувались кровотечею, розмовляв ОСОБА_9 невиразно, лише повторював: «да, та да», а ОСОБА_8 був відсутнім у будинку. Далі він повідомив про названі вище обставини дочку ОСОБА_9 , а ОСОБА_9 госпіталізувала екстренна медична допомога.

Свідок ОСОБА_12 (сусідка ОСОБА_9 ) підтвердила показання потерпілої ОСОБА_10 про спільне вживання ОСОБА_9 і ОСОБА_8 алкогольних напоїв і наявність сварок між ними, а також показання свідка ОСОБА_11 у тому, що останнім часом (протягом більше місяця) ОСОБА_8 проживав у ОСОБА_9 24 листопада 2024 року ОСОБА_9 за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 лежав на матраці з наявними на обличчі тілесними ушкодженнями, в тому числі з кровотечею, розмовляти він не міг. Обвинуваченого в будинку не було, він з`явився згодом і повідомив, що названі вище тілесні ушкодження ОСОБА_9 не спричиняв, а на момент приїзду екстренної медичної допомоги залишив будинок ОСОБА_9 .

При цьому, сам обвинувачений під час допиту в суді першої інстанції підтвердив факт вживання 23 листопада 2024 року ним і ОСОБА_9 алкогольних напоїв у будинку останнього. Це відповідає даним медичного висновку №314 та висновку судово-медичної експертизи №205, згідно з якими 24 листопада 2024 року встановлено перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння та наявність у крові ОСОБА_9 0, 55 ‰ етилового спирту (т.1 а.п.230-231, 239).

У свою чергу, свідок ОСОБА_13 (фельдшер у с. Марчихина Буда Шосткинського р-ну Сумської обл.) підтвердила й деталізувала викладені вище показання потерпілої та свідків у тому, що 24 листопада 2023 року ОСОБА_9 за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 лежав на підлозі у ОСОБА_14 без свідомості зі слідами крові на обличчі, набряками ока, повіки й щоки. Тиск і серцебиття в нього не відчувались, зіниці очей на світло не реагували.

Показаннями свідка ОСОБА_15 (дружини ОСОБА_9 , яка проживала окремо за іншою адресою) також підтверджено, що на протязі останнього часу з ОСОБА_9 проживав ОСОБА_8 , а 24 листопада 2023 року ОСОБА_9 було виявлено лежачим на підлозі у крові за місцем свого проживання. Говорити останній не міг.

Таким чином, із аналізу викладених вище доказів убачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спільно проживали, вживали алкогольні напої як раніше, так і безпосередьо перед вчиненням злочину обвинуваченим, і між ними виникали сварки. У день злочину (23 листопада 2023 року) вранці ОСОБА_9 не мав тілесних ушкоджень, але згодом цього ж дня йому були заподіяні видимі тілесні ушкодження, що супроводжувались кровотечею, він лежав на підлозі в своєму будинку без свідомості, а ОСОБА_8 був відсутній у будинку. Наявність у будинку ОСОБА_9 інших осіб потерпіла й зазначені вище свідки, в тому числі свідок ОСОБА_11 , який у день злочину періодично (два рази) заходив до помешкання ОСОБА_9 не підтвердили й такі відомості відсутні в інших доказах.

Далі 24 листопада 2023 року в ході огляду місця події в будинку за місцем проживання ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 було зафіксовано наявність слідів речовини бурого кольору, виявлено та вилучено, зокрема, дерев`яний стілець, із нашаруванням речовини бурого кольору на спинці, що підтверджується протоколом цієї слідчої дії з фототаблицею (т.1 а.п.205-211).

Наведена ж вище сукупність доказів узгоджується з даними протоколу слідчого експерименту й технічного носія інформації із записом перебігу вказаної слідчої дії від 25 листопада 2023 року, якими підтверджено те, що ОСОБА_8 , в тому числі за допомогою манекена детально й наглядно відтворив обставини (локалізацію, механізм, спосіб і кількість) нанесених ним 23 листопада 2023 року в післяобдіній час у будинку по АДРЕСА_1 . двох ударів спинкою стільця в ділянку голови ОСОБА_9 і залишення місця злочину після цього.

Перед слідчим експериментом ОСОБА_8 було ретельно роз`яснено його права та обов`язки, він добровільно демонстрував обставини вчиненого ним побиття ОСОБА_9 із відтворенням дій, обстановки, обставин злочину. Проведення слідчої дії супроводжувалось відеофіксацією, участю, зокрема, двох понятих, судово-медичного експерта й захисника. Усі учасники слідчого експерименту будь-яких доповнень або зауважень не мали, в тому числі й сам ОСОБА_8 , засвідчивши правильність відображених у протоколі даних своїми підписами (т.2 а.п.5-10).

Отже, слідчий експеримент із обвинуваченим проведений із дотриманням вимог КПК України та прав ОСОБА_8 .

Відповідно ж до висновку судово-медичної експертизи №205А від 17 січня 2024 року встановлено спроможність утворення виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень при механізмі їх заподіяння, продемонстрованому обвинуваченим під час слідчого експерименту (т.2 а.п.13).

Так, у ході судово-медичної експертизи в ОСОБА_9 було виявлено: тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент його заподіяння, у вигляді тупої травми шиї з переломами першого та другого шийних хребців, порушенням цілісності спинного мозку, що ускладнилось травматичним шоком важкого ступеню та спричинило смерть ОСОБА_9 ; легкі тілесні ушкодження у вигляді: саден в лівій скуловій ділянці, на спинці носа, крововиливів на повіках лівого ока (знизу та з переходом в ліву скулову ділянку), в лобній і лобно-висковій (у м`які тканини голови) ділянках, рани в ділянці носо-губної складки зліва. Зазначені вище тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмета, не виключено, що від дії одного знаряддя, незадовго до настання смерті, мали прижиттєвий характер і є можливим їх спричинення в один час. Проміжок часу між заподіянням тілесних ушкоджень і настанням смерті ОСОБА_9 обчислюється декількома годинами. Смерть ОСОБА_9 настала приблизно за 24 години до моменту дослідження трупа в морзі, тобто 23 листопада 2023 року, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №205 від 12 січня 2024 року (т.1 а.п.230-231).

Тобто з указаних вище обставин і локалізації отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень спостерігається прямий безпосередній зв`язок із нанесеними обвинуваченим ОСОБА_9 ударами, які ОСОБА_8 продемонстрував у ході слідчого експерименту.

Таким чином, наведені вище показання потерпілої, свідків, протоколи за результатами проведення слідчих дій із додатками, висновки експертних досліджень і медичного огляду узгоджуються між собою та підтверджують зміст один одного, через це об`єктивних підстав не довіряти вказаним доказам немає та місцевий суд правильно поклав їх до доказової бази при ухваленні вироку.

Окрім того, сам ОСОБА_8 під час допиту в місцевому суді фактично підтвердив обставини вчинення інкримінованого йому злочину, а саме те, що він останнім часом проживав у будинку ОСОБА_9 і 23 листопада 2023 року приблизно о 16 годині в цьому будинку по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у ході сварки на грунті неприязних відносин схопив ОСОБА_9 , кинув його на підлогу, після чого наніс йому спинкою дерев`яного стільця два удари в голову, посадив його на диван і залишив будинок. У суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 також визнав винуватість у тому, що бив стільцем ОСОБА_9 .

Проте показання обвинуваченого в частині того, що нанесені ним ОСОБА_9 удари не могли спричинити тяжких тілесних ушкоджень і призвести до смерті ОСОБА_9 , підлягають критичній оцінці та є способом захисту ОСОБА_8 від пред`явленого йому обвинувачення, оскільки повністю спростовуються даними висновків судово-медичних експертиз №205А від 17 січня 2024 року, №205 від 12 січня 2024 року, з яких у сукупності з наведеними вище доказами, що взаємоузгоджуються між собою, поза розумним сумнівом підтверджено нанесення ОСОБА_8 , зокрема, тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 і те, що саме це ушкодження є причиною смерті ОСОБА_9 , який уранці в день вчинення злочину тілесних ушкоджень не мав. У висновку ж судово-медичної експертизи №205А від 17 січня 2024 року чітко встановлено спроможність утворення виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень при механізмі їх заподіяння, продемонстрованому обвинуваченим під час слідчого експерименту.

При цьому, з огляду на характер спричинених ОСОБА_9 тілесних ушкоджень виключається можливість їх отримання самостійно ОСОБА_9 . Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №205 від 12 січня 2024 року після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 він міг здійснювати лише незначні самостійні дії при умові збереження свідомості (т.1 а.п.230-231). Окрім того, у викладеній вище сукупності доказів є відсутніми ознаки спричинення ОСОБА_9 ударів іншими особами. Навпаки, встановлені у названих вище висновках судово-медичних експертиз локалізація та спосіб утворення тілесних ушкоджень у повному обсязі відповідають характеру й обсягу дій ОСОБА_8 щодо побиття ОСОБА_9 , а також аналіз змісту висновку судово-медичної експертизи №205 від 12 січня 2024 року й динаміка розвитку подій дають підстави стверджувати, що тяжке тілесне ушкодження в ОСОБА_9 є наслідком однієї події (його побиття обвинуваченим). У випадку ж заподіяння інших тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 вони би відобразились на тілі останнього, чого за результатами судово-медичних експертих установлено не було.

Водночас у контексті наведеного вище колегія суддів ураховує і поведінку ОСОБА_8 після вчинення злочину, який після побиття ОСОБА_9 не вжив заходів для збереження життя останнього, а залишив приміщення будинку.

Що стосується посилань обвинуваченого на необхідність здійснення його допиту за допомогою поліграфа, то вони є неспроможними.

Положеннями ст.84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є: показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Натомість, чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено перевірку показань із застосуванням спеціального технічного засобу поліграфа, та використання отриманих у такий спосіб даних як доказу.

За визначенням поліграф (детектор брехні) є різновидом психофізіологічної апаратури і являє собою комплексну багатоканальну апаратну методику реєстрації змін психофізіологічних реакцій людини у відповідь на пред`явлення за спеціальною схемою певних психологічних стимулів. Аналіз інформації, отриманої від людини в процесі опитування за допомогою поліграфа, дає змогу одержувати необхідну орієнтувальну інформацію та виявляти ту, яку людина приховує.

Тобто фахівець-поліграфолог може лише констатувати, що людина дає певну фізіологічну реакцію на запитання. Але поліграфолог не може бути безперечно впевненим, на що саме відбулася реакція в людини.

Колегія суддів зауважує, що суд у кожному конкретному випадку встановлює обставини інкримінованого злочину та винуватість особи у його вчиненні на підставі обставин, закріплених належними, допустимими, достовірними, достатніми та взаємозв`язаними доказами, зібраними в порядку, передбаченому КПК України й оціненими відповідно до вимог цього Кодексу, де перевірка показань обвинуваченого із застосуванням поліграфа (детектора брехні) не передбачена законом.

Також, усупереч доводам ОСОБА_8 , згідно з приписами КПК України в кримінальному процесі є відсутніми можливість і процедура направлення судом кримінального провадження для додаткового розслідування. Діючий КПК України чітко відмовився від інституту додаткового розслідування, який існував за КПК України 1960 року. Відсутність можливості проведення додаткового розслідування після звернення до суду з обвинувальним актом очевидна з тексту КПК України. Окрім того, в Пояснювальній записці до проекту КПК України зазначалося, що «одним з основних напрямів реформування … стала ліквідація можливості відправлення справи на додаткове розслідування», «підвищенню гарантій прав підозрюваних та обвинувачених сприятиме також … скасування інституту повернення справи на додаткове розслідування».

Отже, на переконання колегії суддів, установивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані під час досудового розслідування й надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення, надавши доказам оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненного злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який не судимий (у силу ст.89 КК України), не працює, за місцем проживання характеризуються посередньо, зловживає спиртними напоями, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, думку потерпілої, яка повідомила, що не має претензій до ОСОБА_8 , відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставини, що його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Призначене обвинуваченому покарання, яке, при цьому, є мінімальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, і були би визначеними законом підставами для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, не встановлено.

Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 06 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4