Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 1-кп/733/151/24
Єдиний унікальний №733/2114/24
Ухвала

28 листопада 2024 року Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ічнянського районного суду Чернігівської області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

27.11.2024 року прокурор Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» звернувся до Ічнянського районного суду Чернігівської області з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на 60 днів, мотивуючи тим, що ухвалою слідчого судді Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14.06.2024 року до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який утримується в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор». Ухвалами слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.08.2024 року та від 10.09.2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12 жовтня 2024 року включно. Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11.10.2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09 грудня 2024 року включно.

Таким чином, строк тримання під вартою закінчується 09 грудня 2024 року. Обставини, які стали підставою для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та строків його продовження не змінились та продовжують існувати ризики, передбачені п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а тому усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує у разі визнання судом його винним у вчиненні кримінального правопорушення, а також враховуючи поведінку ОСОБА_5 безпосередньо після вчинення злочину, яка полягала у вчиненні дій, спрямованих на приховування злочину та намагання виїхати за межі області; незаконно впливати на свідків, оскільки в ході досудового розслідування допитано свідків, які є співслужбовцями та родичами ОСОБА_5 , показання яких мають важливе значення для даного кримінального провадження, тоді як перебуваючи на волі та в умовах зацікавленості обвинуваченого у відверненні негативних наслідків, обумовлених притягненням його до кримінальної відповідальності, ОСОБА_5 матиме реальну можливість здійснювати незаконний вплив на вказаних осіб у різних формах з метою їх спонукання до ненадання показань, їх зміни на свою користь, перекручування, спотворення обставин, які їм відомі, для подальшого уникнення кримінальної відповідальності; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що може виразитися у створенні обвинуваченим штучних доказів та підбурюванні осіб, зокрема, з числа односельців та близьких родичів, які проживають в с. Івангород Прилуцького району, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання останніми завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій; вчинити інше кримінальне правопорушення, так як ОСОБА_5 є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, а тому останній з метою ухилення від кримінальної відповідальності за злочин, який йому інкримінується, може вчинити правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби. Таким чином, підстави для зміни запобіжного заходу та застосування більш м`якого запобіжного заходу відсутні, так як вони не забезпечать виконання покладених на обвинуваченого обов`язків. Запобіжний захід у вигляді особистої поруки обрати неможливо, так як в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про осіб, які заслуговують на довіру. Запобіжний захід у вигляді застави також не забезпечить покладених на ОСОБА_5 обов`язків, оскільки відсутні будь-які заставодавці, які б могли внести кошти на спеціальний рахунок. Домашній арешт, як альтернативний запобіжний захід, не може бути застосований у зв`язку із характером виконання обов`язків військової служби ОСОБА_5 в умовах воєнного стану та відсутністю, у зв`язку з цим, постійного місця фактичного проживання.

Прокурор в судовому засіданні подане ним клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 підтримав та просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні проти клопотання прокурора про продовження йому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував та просив змінити запобіжний захід на більш м`який у виді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просив відмовити в клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так як наведені в клопотанні прокурора ризики не підтверджені належними доказами. За період перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 не змінилися обставини, всі процесуальні дії під час досудового слідства виконані та просив врахувати його думку та змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який.

Заслухавши учасників судового провадження, суд прийшов до наступних висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у нього постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; його майновий стан, наявність судимостей, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

У відповідності до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, суд зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, що стосуються тяжкості покарання та вагомості доказів вчинення кримінального правопорушення, та особу підозрюваного, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Домашній арешт являє собою позбавлення свободи в розумінні підпункту "с" пункту 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини (пункт 17 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Вітторіо та Луіджи Манчіні проти Італії", "Лавентс проти Латвії").

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження відносно ОСОБА_5 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14.06.2024 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який утримується в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор». Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 серпня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 вересня 2024 року включно. Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 вересня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 жовтня 2024 року включно. Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11.10.2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09 грудня 2024 року включно. Таким чином, строк тримання під вартою закінчується 09 грудня 2024 року.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає безальтернативну міру покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 15 років, в зв`язку з чим може не виконувати обов`язки та не з`являтися до суду, незаконно впливати на свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що може виразитися у створенні обвинуваченим штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу суд враховує те, що обраний обвинуваченому ОСОБА_5 слідчим суддею запобіжний захід у виді тримання під вартою, з метою попередження ризику переховування останнього від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином прийшов до висновку, що заявлені ризики не зменшилися та жоден з більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі домашній арешт, не зможе запобігти встановленим ризикам. Крім того, кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України перебуває на стадії розгляду та не допитані свідки та потерпіла.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, судом встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України: обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років та усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує у разі визнання судом його винним у вчиненні кримінального правопорушення, а також враховуючи поведінку ОСОБА_5 безпосередньо після вчинення злочину, яка полягала у вчиненні дій, спрямованих на приховування злочину; наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: незаконно впливати на свідків, так як допитані в ході досудового розслідування свідки є співслужбовцями та родичами ОСОБА_5 , показання яких мають важливе значення для даного кримінального провадження, тоді як перебуваючи на волі та в умовах зацікавленості обвинуваченого у відверненні негативних наслідків, обумовлених притягненням його до кримінальної відповідальності, маючи інформацію про місце проживання (перебування) свідків, ОСОБА_5 матиме реальну можливість здійснювати незаконний вплив на вказаних осіб у різних формах з метою їх спонукання до ненадання показань, їх зміни на свою користь, перекручування, спотворення обставин, які їм відомі, для подальшого уникнення кримінальної відповідальності; наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України: іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що може виразитися у створенні обвинуваченим штучних доказів, підбурюванні осіб, зокрема, з числа близьких родичів та односельців, які проживають в с. Івангород Прилуцького району, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих обвинуваченим захисних версій; наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: вчинити інше кримінальне правопорушення, так як обвинувачений ОСОБА_5 є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, а тому останній з метою ухилення від кримінальної відповідальності за злочин, у вчиненні якого він обвинувачується, може вчинити правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби.

Враховуючи вищенаведене та встановлені судом обставини при продовженні ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання йому запобіжного заходу, враховуючи матеріали кримінального провадження, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи даного кримінального провадження, а також те, що судове провадження з об`єктивних причин не може бути завершене до спливу строку тримання під вартою, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту ухвали суд вважає обмежитися проголошенням її резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту ухвали в день її проголошення.

Керуючись ст.ст. 176-177, 179, 181, 194, 196, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 в здійсненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26 січня 2025 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та направити Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» для відома.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Cуддя ОСОБА_1