КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2024 року ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14 вересня 2024 року включно.

Судове рішення мотивоване тим, що на даний час існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, або вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою вважати такі ризики реальними є та обставина, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна; обвинувачений ОСОБА_6 , використовуючи вплив на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни їх показань або перешкоджання безпосереднього дослідження судом їх показань, має можливість на них незаконно впливати; може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не має законного джерела доходу, а тому жодний інший вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 у кримінальному провадженні.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2024 року, ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу.

В доводах апеляційної скарги захисник посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Так апелянт указав, що обвинувачений ОСОБА_6 не має мети переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки з початку лютого 2022 року перебуває в м. Києві та не має можливості виїхати за кордон, у зв`язку з введенням воєнного стану в країні; також обвинувачений не має мети та можливості знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для кримінального провадження, оскільки в його помешканні було проведено обшук і вилучено усі необхідні речі. Також, обвинувачений не має можливості впливати на свідків, оскільки він з ними не знайомий, а потерпілі відсутні в даному кримінальному провадженні. Зважено захисником також і про те, що обвинувачений не перешкоджає кримінальному провадженню та не має мети вчинити інше кримінальне правопорушення. У зв`язку з наведеним вище, на переконання захисту, стороною обвинувачення не було доведено неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобіганню встановленим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого впродовж досудового розслідування. Вважав застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим через надмірну суворість, у зв`язку з чим, запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього.

Водночас, апелянт звертає увагу про те, що в оскаржуваній ухвалі в порушення вимог ст. 182 КПК України не було вказано розмір застави визначений обвинуваченому ОСОБА_6 , що позбавило сторону захисту можливості чітко розуміти підстави та наслідки застосування такого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" зазначено, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Відтак, враховуючи обставини вчинення злочинів обвинуваченим, які інкримінуються стороною обвинувачення, суспільний інтерес наразі у даному випадку переважає над правилом поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2024 року ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 вересня 2024 включно.

На переконання колегії суддів таке рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону в ході розгляду вказаного питання.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На думку колегії суддів, будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та попередити ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин. Дієвим заходом, який в змозі виконати завдання по мінімізації ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є запобіжний захід у виді застави, який застосований судом першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_6 і який є альтернативним до запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи щодо наявності підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти не знайшли свого підтвердження зібраними матеріалами, а також не вказують на зменшення існуючих ризиків або на те, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у змозі їм запобігти.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2024 року та зміни обвинуваченому запобіжного заходу, а тому апеляційна скарга захисника як необґрунтована задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2024 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3