Номер провадження: 11-сс/813/1067/24
Справа № 505/1289/24 1-кс/505/730/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника користувача майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2024 року про арешт майна, в рамках кримінального провадження№ 0000202, внесеного до ЄРДР 01 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, -

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджено прокурором Подільської окружної прокуратури ОСОБА_9 , та накладено арешт на:

- автомобіль марки VOLKSWAGEN моделі PASSAT, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить громадянину ОСОБА_10 та яким фактично користується громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-мобільний телефон «Samsung» S/M- НОМЕР_3 ; IMEI1: НОМЕР_4 ІМЕІ2: НОМЕР_5 ; S/N: НОМЕР_6 ;

-мобільний телефон марки OPPO S/N: НОМЕР_7 , ІМЕІ 1: НОМЕР_8 ; ІМЕІ2: НОМЕР_9 ;

-грошові кошти в сумі 3000 гривень, а саме: 3 купюри по 500 гривень із серіями: ХЕ7686810; ЗА7983666; ЛА 9520467; 1 купюру номіналом 1000 гривень серія БП8927050; 2 купюри номіналом 200 гривень серії: ТЄ2077389; УА 9892379; 1 купюру номіналом 100 гривень серія АБ 8556547.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що зазначене у клопотанні майно, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, може містити відомості, які встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, зазначеним в ст.98 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник користувача майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалу суду є незаконна, необґрунтована, невмотивована та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного:

- в клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді не вказано, які саме відомості та сліди кримінального правопорушення містить вилучене майно. Крім того, сторона обвинувачення у клопотанні не навела жодного належного, допустимого та достовірного доказу, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України;

- ухвалюючи оскаржувану ухвалу слідчий суддя не визначив спосіб арешту майна;

- даному кримінальному провадженні жодній особі про підозру повідомлено не було, а у клопотанні відсутні відомості про власників вилученого майна.

На підставі наведеного, апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвали, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого про арешт майна.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор Подільської окружної прокуратури ОСОБА_11 надав заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, ухвалу слідчого судді вважав законною та обгодованою.

Представника користувача майна ОСОБА_6 надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

В свою чергу викладені доводи також знайшли своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

Аналіз змісту клопотання слідчого та ухвали слідчого судді показав, що у зазначених процесуальних документах, не дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону.

Апеляційним судом встановлено, що на теперішній час слідчими СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000202 від 01.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

В клопотанні слідчого про арешт майна зазначено, що на території Подільського району Одеської області діє організована група осіб, яка займається організацією та незаконним переправленням осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів.

У ході проведення огляду місцевості від 30.04.2024 на автодорозі сполученням с. Стара Кульна с. Олексіївка Подільського району Одеської області за координатами 47.687473; 29.333804 виявлений та вилучений автомобіль марки VOLKSWAGEN моделі PASSAT номер шасі НОМЕР_1 сірого кольору 1989 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Під час обшуку вказаного автомобіля виявлено мобільний телефон «Samsung» S/M- НОМЕР_3 ; IMEI1: НОМЕР_4 ІМЕІ2: НОМЕР_5 ; S/N: НОМЕР_6 , який поміщено до полімерного пакету PSP1087573; мобільний телефон марки OPPO S/N: НОМЕР_7 , ІМЕІ 1: НОМЕР_8 ; ІМЕІ2: НОМЕР_9 ; грошові кошти в сумі 3000 грн., а саме: 3 купюри по 500 гривень із серіями: ХЕ7686810; ЗА7983666; ЛА 9520467; 1 купюру номіналом 1000 гривень серія БП8927050; 2 купюри номіналом 200 гривень серії: ТЄ2077389; УА 9892379; 1 купюру номіналом 100 гривень серія АБ 8556547.

Слідчий у клопотанні зазначив, що вказані предмети являються речовими доказами у кримінальному провадженні, в зв`язку із чим відповідно до ч.2 ст.170 КПК України на них необхідно накласти арешт, із забороною їх використання та розпорядження, що у подальшому дасть можливість оперувати ними під час повідомлення особі про підозру, а також має суттєве значення для встановлення важливих обставин.

Слідчий суддя погодився з доводами, викладеними у клопотанні слідчого, та оскарженою ухвалою наклав арешт на вилучене майно. При цьому, задовольняючи клопотання слідчого та мотивуючи необхідність накладення арешту, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання та положення ст.ст. 170-173 КПК України, зазначивши, що необхідність арешту майна зумовлюється тим, що вилучене майно зберегло на собі сліди злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Проте, не зрозуміло, на які саме докази посилається слідчий суддя, оскільки відповідно до вимог ст. 171 КПК України слідчий належним чином не мотивував своє клопотання у цій частині, який зв`язок є між кримінальним правопорушенням яке розслідується та вилученим майном. При цьому, зі змісту клопотання слідчого взагалі не зрозуміло за яких обставин арештований автомобіль був виявлений працівниками правоохоронних органів, яке доказове значення він має у даному кримінальному проваджені, не доведено, що автомобіль дійсно використовувався для незаконного переправлення осіб через державний кордон України, не вказано які саме особи використовували автомобіль та за яких обставин. Крім того не вказано про те, яка саме інформація, що має доказове значення у кримінальному провадженні, міститься на вилучених мобільних телефонах. Єдиною підставою для накладення арешту у клопотанні слідчого зазначено те, що вилучений автомобіль, грошові кошти та мобільний телефон були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Більш того, у клопотанні слідчого взагалі відсутня будь-яка інформація про те, що власник арештованого автомобілю, або його користувач мають відношення до даного кримінального провадження.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона дублює зміст клопотання слідчого, посилання на ст.ст. 98, 170 КПК України, але не містить докладних мотивів на обґрунтування судового рішення, при цьому, слідчий суддя не звернув увагу, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При цьому п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею були допущені перелічені вище, істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 370, 376, 395, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника користувача майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2024 року про арешт майна, в рамках кримінального провадження№ 0000202, внесеного до ЄРДР 01 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджено прокурором Подільської окружної прокуратури ОСОБА_9 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження№ 0000202, внесеного до ЄРДР 01 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, повернути прокурору для усунення недоліків, встановлених під час апеляційного розгляду, викладених у мотивувальній частині ухвали, протягом 72 годин з моменту отримання копії повного тексту ухвали Одеського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4