Дата документу 25.09.2024 Справа № 333/4231/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
Єдиний унікальний №333/4231/24 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/807/488/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 25 вересня 2024 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Велика Лепетиха Великолепетиського району Херсонської області, громадянина України, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , в режимі відеоконференції (EASYCON),

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 .

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 липня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 26 липня 2024 року включно, з визначенням застави у розмірі 80 мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів розслідування й суду, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених п.2, 3 ч.1 ст.194 КПК України, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, слідчий суддя дійшов висновку про недостатність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

В зміненій апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, заборонивши підозрюваному залишати своє місце проживання без дозволу слідчого або суду з 22:00 год. до 06:00 год., з покладенням на нього обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог в зміненій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, немотивованою, незаконною, винесеною з порушенням норм кримінального процесуального закону та такою, що підлягає скасуванню.

Захисник вказує, що відмовивши слідству в обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою 07 травня 2024 року, слідчим суддею було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 , якому інкримінувалось скоєння того ж самого злочину.

На думку сторони захисту, слідчий та прокурор навмисно пропустили строк продовження обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, після чого продовжили строк досудового розслідування та інкримінували підозрюваному ще один, нічим не доведений та надуманий епізод отримання неправомірної вигоди від того ж потерпілого.

Зазначає, що з часу обрання першого запобіжного заходу, зі спливом двох місяців, не змінилось жодної обставини, які суд повинен врахувати при обранні запобіжного заходу, як не змінились і дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, репутація та майновий стан.

Посилається на те, що вказані слідчим в клопотанні ризики знизились зі спливом часу та спростовані фактичною поведінкою підозрюваного протягом тривалого часу з моменту обрання попереднього запобіжного заходу.

Крім того, зазначає, що суд в ухвалі, як і слідчий в клопотанні, не обґрунтували, чому неможливо запобігти ризикам, вказаним в клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Зазначає, що слідчий суддя взагалі не досліджував та не оголошував в судовому засіданні додані слідчим до клопотання матеріали, з метою підтвердження його обґрунтованості.

Звертає увагу, що в матеріалах кримінального провадження, доданих до клопотання слідчим, підозра по епізоду від 07 квітня 2024 року підтверджується лише показаннями свідка ОСОБА_9 , показаннями, наданими в якості свідків брата ОСОБА_10 та його товариша. Будь яких інших доказів скоєння ОСОБА_6 вказаного епізоду злочину, окрім показань заінтересованої особи, а також показань з його слів, які отримані від його родича та його товариша, в провадженні немає.

На думку сторони захисту, з урахуванням наявності у ОСОБА_6 постійного місця проживання, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю із забороною залишати цілодобово житло, а також покладення на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, здатні забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти ризикам, вказаним у ст.177 КПК України, та вказаний запобіжний захід буде відповідати меті його застосування.

Згідно з ухвалою слідчого судді, 28 червня 2024 року слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополь та м.Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополь, ОСОБА_11 звернувся до суду із клопотанням, яке погоджене прокурором про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0003441 від 18 квітня 2024 року, щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.368 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що відповідно до ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» №3781-ХІІ від 23 грудня 1993 року (із змінами) ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Запорізького районного управління поліції ГУ НП в Запорізькій області, є службовою особою правоохоронного органу Національної поліції, має відповідні права та виконує обов`язки, визначені Законом України «Про Національну поліцію» (із змінами).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VІІІ від 02 липня 2015 року (із змінами), Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 2 визначено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності.

Положеннями ст.18 визначено основні обов`язки поліцейського. Поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Так, згідно ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», корупція це використання особою, зазначеною у частині першій ст.3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій ст.3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», неправомірна вигода це грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи не грошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.

Нормами ст.22 встановлено, що особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Положеннями ст.24 визначено, що особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Відповідно до вимог ст.40 Кримінального процесуального кодексу України (КПК України) слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Слідчий уповноважений: починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.9 КПК України під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За змістом вимог ст.94 КПК України слідчий, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до примітки 2 статті 368 Кримінального кодексу України (КК України) службовими особами, які займають відповідальне становище, у статтях 368, 368-2, 369 та 382 Кримінального кодексу України є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364 Кримінального кодексу України, посади яких згідно із статтею 6 Закону України «Про державну службу» належать до категорії «Б», судді, прокурори і слідчі, а також інші, крім зазначених у пункті 3 примітки до цієї статті, керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.

Так, відповідно до примітки 1 статті 364 КК України службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Таким чином, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Запорізького районного управління поліції ГУ НП в Запорізькій області, є службовою особою, яка займає відповідальне становище, працівником правоохоронного органу, наділеним повноваженнями представника влади.

Нехтуючи вищезазначеними нормами чинного законодавства, а також нівелюючи основні засади правоохоронної діяльності в Україні, ОСОБА_6 , являючись службовою особою, яка займає відповідальне становище, будучи наділеним владними повноваженнями в межах своєї компетенції, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, вчинив дії, що кваліфіковано як тяжкий корупційний злочин у сфері службової діяльності за наступних обставин.

06 квітня 2024 року, приблизно о 19 годині 50 хвилин, поблизу буд. АДРЕСА_2 , сталась дорожньо-транспортна пригода, в ході якої відбулось зіткнення автомобіля «RenaultLogan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 та автомобіля «FordTransit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 .

З метою встановлення, виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення за фактом вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, старшим слідчим відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Запорізького районного управління поліції ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_6 06 квітня 2024 року, у період часу з 20 години 40 хвилин по 22 годину 50 хвилин, проводився огляд місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, слідчим ОСОБА_6 було направлено ОСОБА_9 у супроводі співробітників Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП Національної поліції України до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради для проходження медичного огляду.

На підставі акту медичного огляду, складеного 06 квітня 2024 року о 21 годині 55 хвилин, у ОСОБА_9 ознак сп`яніння не виявлено, про що складено висновок КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 06 квітня 2024 року.

В свою чергу, ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради, в присутності співробітників Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП Національної поліції України повідомив, що приблизно 2 тижні тому вживав шляхом куріння наркотичний засіб канабіс (марихуану).

Після цього співробітниками Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП Національної поліції України ОСОБА_9 було доставлено до місця дорожньо-транспортної пригоди.

В цей же день, 06 квітня 2024 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, після отримання інформації від співробітників Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП Національної поліції України, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на прохання в учасника вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 надати йому неправомірну вигоду та одержання від ОСОБА_9 неправомірної вигоди за не ОСОБА_13 дій в інтересах ОСОБА_9 , з використанням наданої йому влади та службового становища, а саме, не призначення додаткових досліджень на предмет встановлення факту вживання ОСОБА_14 наркотичних засобів, а також перебування останнього у стані наркотичного сп`яніння.

06 квітня 2024 року, приблизно о 22 годині 35 хвилин, перебуваючи поблизу буд. АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, зловживаючи та використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, висловив ОСОБА_9 прохання надати йому неправомірну вигоду у розмірі 60000 гривень за не призначення додаткових досліджень на предмет встановлення факту вживання ОСОБА_9 наркотичних засобів, а також перебування останнього у стані наркотичного сп`яніння.

При цьому, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 в ході спілкування висунув вимогу, що у разі відмови надати йому неправомірну вигоду він, як слідчий, призначить додаткові дослідження, за результатами яких буде встановлено факти вживання ОСОБА_9 наркотичних засобів та перебування у стані сп`яніння, внаслідок чого у подальшому останній буде притягнутий до кримінальної відповідальності за фактом вчинення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої у стані наркотичного сп`яніння.

Розуміючи незаконність дій слідчого ОСОБА_6 , та при цьому владні повноваження і службове становище останнього, ОСОБА_9 , будучи поставленим в умови, за яких відмова від надання неправомірної вигоди зашкодить його законним правам та інтересам, погодився на вищевказану вимогу.

07 квітня 2024 року приблизно о 00 годині 01 хвилин, в приміщенні службового кабінету № 120 Запорізького районного управління поліції ГУ НП в Запорізькій області, за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд.191, ОСОБА_9 , на виконання вищевказаного прохання, повідомив ОСОБА_6 , що готовий зараз надати частину неправомірної вигоди у сумі 20000 гривень, а іншу частину в сумі 40000 гривень пізніше, у зв`язку з неможливістю зняття всією суми коштів в банкоматі. У цей же час ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зловживаючи та використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, одержав від ОСОБА_9 частину грошових коштів в сумі 20000 гривень у якості неправомірної вигоди за не призначення додаткових досліджень на предмет виявлення факту вживання ОСОБА_9 наркотичних засобів, а також перебування останнього у стані наркотичного сп`яніння, та не притягнення до кримінальної відповідальності за фактом дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої у стані наркотичного сп`яніння.

В це же день, 07 квітня 2024 року приблизно о 07 годині 30 хвилин, в приміщенні службового кабінету № 120 Запорізького районного управління поліції ГУ НП в Запорізькій області, за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд.191, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зловживаючи та використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, з метою реалізації злочинного умислу одержав від ОСОБА_9 другу частину грошових коштів в сумі 40000 гривень у якості неправомірної вигоди за не призначення додаткових досліджень на предмет виявлення факту вживання ОСОБА_14 наркотичних засобів, а також перебування останнього у стані наркотичного сп`яніння, та не притягнення до кримінальної відповідальності за фактом дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої у стані наркотичного сп`яніння.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, тобто, у проханні службовою особою, яка займає відповідальне становище, надати неправомірну вигоду для себе за не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, а також одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, поєднані з вимаганням неправомірної вигоди.

Крім того в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Запорізького районного управління поліції ГУ НП в Запорізькій області, являючись службовою особою, яка займає відповідальне становище, будучи наділеним владними повноваженнями в межах своєї компетенції, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, вчинив дії, що кваліфіковано як тяжкий корупційний злочин у сфері службової діяльності за наступних обставин.

06 квітня 2024 року, приблизно о 19 годині 50 хвилин, поблизу буд. АДРЕСА_2 , сталась дорожньо-транспортна пригода, в ході якої відбулось зіткнення автомобіля «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 та автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 .

За фактом порушення правил безпеки дорожнього руху, під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди, 07 квітня 2024 року слідчим відділом Запорізького районного управління поліції ГУ НП в Запорізькій області було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000695, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснювалось старшим слідчим відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Запорізького районного управління поліції ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_6 .

У невстановлений час, але не пізніше 16 квітня 2024 року у ОСОБА_6 повторно виник злочинний умисел, спрямований на прохання в учасника вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 надати йому неправомірну вигоду та одержання від ОСОБА_9 неправомірної вигоди за вчинення ОСОБА_6 дій в інтересах ОСОБА_9 , з використанням наданої йому влади та службового становища, для не притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0000695 від 07 квітня 2024 року та повернення автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

16 квітня 2024 року, приблизно о 10 годині 20 хвилин, перебуваючи на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУ НП в Запорізькій області, розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Привокзальна, буд.13, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, зловживаючи та використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, висловив ОСОБА_9 прохання надати йому неправомірну вигоду у розмірі 40000 гривень за вирішення питання щодо не притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за фактом дорожньо-транспортної пригоди у вищевказаному кримінальному провадженні №0000695 від 07 квітня 2024 року та повернення автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

При цьому, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 в ході спілкування висунув вимогу, що у разі відмови надати йому неправомірну вигоду, він навпаки проведе досудове розслідування таким чином, що саме ОСОБА_9 буде притягнутий до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0000695 від 07 квітня 2024 року за скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Розуміючи незаконність дій слідчого ОСОБА_6 , та при цьому владні повноваження і службове становище останнього, ОСОБА_9 , будучи поставленим в умови, за яких відмова від надання неправомірної вигоди зашкодить його законним правам та інтересам, погодився на вищевказану вимогу.

19 квітня 2024 року, о 18 годині 44 хвилини, в приміщенні службового кабінету № 118 Запорізького районного управління поліції ГУ НП в Запорізькій області, за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд.191, ОСОБА_9 , на виконання вищевказаного прохання, повідомив ОСОБА_6 , що готовий зараз надати частину неправомірної вигоди у сумі 20000 гривень, а іншу частину в сумі 20000 гривень пізніше, через відсутність коштів. У цей же час ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зловживаючи та використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, одержав від ОСОБА_9 частину грошових коштів в сумі 20000 гривень у якості неправомірної вигоди за не притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0000695 від 07 квітня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та повернення автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, тобто, у проханні службовою особою, яка займає відповідальне становище, надати неправомірну вигоду для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, а також одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, вчинені повторно, поєднані з вимаганням неправомірної вигоди.

Заслухавши доповідь судді; підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону при розгляді клопотання.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження убачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного, доводи його захисника, прокурора, слідчого та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , дані про його особу, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому правопорушенні, а також конкретні обставини вказаного кримінального правопорушення.

Як убачається з наданих матеріалів провадження та встановлено слідчим суддею, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368 КК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується доданими до клопотання доказами, вказаними як в самому клопотанні, так і в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, а саме: показаннями свідків; відомостями з протоколу огляду та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів; відомостями з матеріалів проведених негласних слідчих (розшукових) дій; відомостями з протоколу обшуку від 26 квітня 2024 року; іншими матеріалами кримінального провадження.

Окрім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

У рішенні Європейського Суду з прав людини «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року вказано на те, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Колегія суддів вважає, що надані слідчим та прокурором докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку, що ОСОБА_6 міг вчинити вищевказані кримінальні правопорушення, тобто про те, що підозра є обґрунтованою.

Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що надані слідчим докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта про те, що слідчим суддею не було належним чином перевірено наявність обґрунтованої підозри, не є слушними та суперечать змісту оскаржуваної ухвали.

Доводи сторони захисту про те, що обґрунтованість підозри не доведена достатніми доказами, також є безпідставними з огляду на викладене вище.

Як встановлено при апеляційному розгляді, досудове розслідування закінчено та обвинувальний акт у провадженні щодо ОСОБА_6 направлений до суду. Всі обставини провадження мають бути повно і всебічно досліджуватись судом першої інстанції в ході судового розгляду, в т.ч. має перевірятися в установленому законом порядку та оцінюватись у сукупності з іншими доказами версія сторони захисту.

Те, що слідчий суддя не оголошував в судовому засіданні додані слідчим до клопотання матеріали (на що звертає увагу сторона захисту), на думку колегії суддів, само по собі не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Як убачається з матеріалів провадження та оскаржуваної ухвали, слідчий суддя повно і всебічно з`ясував всі обставини, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, а доводи сторони захисту про протилежне суперечать матеріалам провадження та змісту оскаржуваної ухвали.

Перевіряючи доводи клопотання щодо наявності ризиків, про які вказано у клопотанні, слідчий суддя фактично дійшов висновку проте, що ризики, передбачені п.п.1, 3,4 ч.1 ст.177 КПК України, існують, а саме ризики того, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З оскаржуваної ухвали убачається, що слідчий суддя врахував те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні двох епізодів тяжких корупційних злочинів, передбачених ч.3 ст.368 КК України, за які передбачено покарання лише у виді реального позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, а саме у 2-х епізодах вимагання та одержання неправомірної вигоди, використовуючи владні повноваження і службове становище слідчого, від військовослужбовця ОСОБА_9 , який з квітня 2022 року, за мобілізацією, стоїть на захисті Вітчизни.

При цьому слідчий суддя врахував окрім іншого і те, що наказом начальника ГУНП в Запорізькій області №426/ос від 10 червня 2024 року капітана поліції ОСОБА_6 , старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Запорізького районного управління поліції з 10 червня 2024 року звільнено зі служби поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби).

Зважив слідчий суддя і на те, що ОСОБА_6 , маючи досвід у проведенні досудового розслідування, набуті на службі зв`язки, навички та добру обізнаність з роботою правоохоронних органів, може впливати на свідків у кримінальному провадженні, у тому числі на своїх колишніх колег працівників поліції, з метою надання/зміни показань на його користь, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на фактичні обставини провадження, ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 правопорушення та суворість можливого покарання, а також враховуючи відомості про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про доведеність ризиків, вказаних у клопотанні, і про те, що інші запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цим ризикам. Свої висновки слідчий суддя належним чином вмотивував.

У зв`язку з викладеним, застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України.

Вказані висновки слідчого судді стороною захисту не спростовані з наданням відповідних доказів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі стороною захисту, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків слідчого судді не спростовують.

В тому числі є необґрунтованими доводи сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що повторне звернення слідчого з клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , після закінчення строку попередньо обраного до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, продовження строку досудового розслідування та інкримінування підозрюваному ще одного епізоду отримання неправомірної вигоди від того ж потерпілого, оскільки такої заборони кримінальне процесуальне законодавство не містить.

Згідно з матеріалами провадження, звернення слідчого з вищевказаним клопотанням обумовлено новими встановленими органом досудового розслідування обставинами та встановленими ризиками, передбаченими ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах провадження відомості щодо фактичних обставин інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, ступень тяжкості цих злочинів, суворість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вказаних злочинах, у сукупності з відомостями про особу підозрюваного, свідчать про те, що встановлені ризики на час розгляду клопотання були високими.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи апелянта про протилежне суперечать матеріалам провадження і змісту цієї ухвали.

Доводи сторони захисту про те, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, як і слідчий в клопотанні не обґрунтували, чому неможливо запобігти ризикам, вказаним в клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, є помилковими та спростовується змістом як самого клопотання так і змістом оскаржуваної ухвали.

Щодо твердження сторони захисту про те, до підозрюваного можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як зазначено вище, обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, прокурором доведено.

Враховуючи фактичні обставини провадження та відомості про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов правильного висновку про неможливість запобігти встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваного іншого ніж тримання під вартою запобіжного заходу.

Ці висновки слідчого судді апелянтом не спростовані з наданням відповідних доказів.

Разом з цим, слідчим суддею при застосуванні щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою одночасно визначено розмір застави, передбачений п.2 ч.5 ст.182 КПК України, як альтернативного запобіжного заходу.

З матеріалів провадження та з оскаржуваної ухвали убачається, що всі обставини, що мають значення для правильного вирішення клопотання, слідчим суддею дослідженні повно і всебічно.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника підозрюваного, а також ті, що були наведені стороною захисту під час апеляційного розгляду, на думку колегії суддів, правильності висновків слідчого судді теж не спростовують.

Як зазначено вище, на цей час досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні завершено, обвинувальний акт направлено до суду.

Підозрюваний ОСОБА_6 був звільнений з-під варти у зв`язку з внесенням застави і на цей час вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави з покладенням певних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Отже, підстав для задоволення поданої апеляційної скарги колегія суддів не убачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 липня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 26 липня 2024 року включно, з визначенням застави у розмірі 80 мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4