Номер провадження: 11-кп/813/1240/24
Справа № 946/4718/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 30.01.2024 про закриття к/п № 0000771 від 13.06.2023 та звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з зміною обстановки відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Озерне Ізмаїльського р-ну Одеської обл., громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого робітником ТОВ «Ріва-Холдінг», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції ОСОБА_9 був звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 197-1 КК України, у зв`язку зі зміною обстановки, та кримінальне провадження щодо нього було закрито на підставі п.1) ч.2 ст. 284 КПК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною з таких підстав:

- судом 1-ої інстанції не враховано наявність підстав для вирішення питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України з огляду на те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 197-1 КК України є нетяжким, був вчинений у серпні 2017, відповідно з дня його вчинення минуло 3 роки, що є підставою для звільнення особи від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Натомість, судом всупереч приписам ст.ст. 49 КК України, ст.ст. 284, 285 КПК України не було роз`яснено ОСОБА_9 право на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

За таких обставин, прокурор ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду 1-ої інстанції від 30.01.2024 та постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 України на підставі ст. 49 КК України, кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч.2 ст. 284 КПК України.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 та просила її задовольнити, натомість захисник заперечував проти її задоволення.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_10 був повідомлений про дату та час судового засідання до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, із жодними клопотаннями не звертався, у зв`язку з чим, апеляційний суд із урахуванням думки захисника та прокурора, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, позиції учасників судового розгляду, дослідивши матеріали к/п апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз ухвали суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає не в повному обсязі з огляду на наступне.

Так, оскаржуваною ухвалою, ОСОБА_9 був звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 197-1 КК України, у зв`язку зі зміною обстановки.

Разом з тим, приписами ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Статтею 48 КК України передбачено дві окремі самостійні підстави до звільнення особи від кримінальної відповідальності внаслідок зміни обстановки - коли вчинене особою діяння втратило ознаки суспільної небезпечності або коли ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Втратою діянням суспільно небезпечного характеру є або повна втрата ним суспільної небезпечності, або втрата її в такій мірі, за якої діяння через малозначність не може бути визнане судом кримінальним правопорушенням, оскільки воно не заподіяло і не здатне заподіяти істотну шкоди охоронюваним законом суспільним відносинам (ч. 2 ст. 11 КК). Як правило, для кримінальних правопорушень із формальним складом заподіяння істотної шкоди законодавець пов`язує із самим фактом їх вчинення.

Така втрата може мати місце насамперед унаслідок швидких змін у тих чи інших сферах життя суспільства, за яких законодавець не встигає відповідним чином змінити ознаки складу кримінального правопорушення, ухвалити рішення про його декриміналізацію, за умови, що діяння, яке є суспільно небезпечним у момент його вчинення, може втратити цю властивість через зміни, що сталися у суспільстві, державі тощо.

Приписи ст. 48 КК можуть застосовуватися і в разі, якщо після вчинення кримінального правопорушення обстановка змінилася таким чином, що внаслідок цього особа, яка його вчинила, перестала бути суспільно небезпечною, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнали таких змін, що об?єктивно унеможливлюють вчинення цією особою нового кримінального правопорушення. Встановлення такої обстановки має значення для оцінювання її зміни і впливу на суспільну небезпечність даної особи під час кримінального провадження і з великою долею ймовірності свідчити про те, що ця особа не вчинятиме у майбутньому кримінально караних діянь.

Водночас, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, полягає в самовільному зайнятті земельної ділянки. Самовільне зайняття ділянки - це активні протиправні дії по заволодінню всупереч встановленому порядку земельної ділянки. Остання належить іншій особі (фізичній чи юридичній) на праві власності чи інших законних підставах. Причому земельна ділянка для винної особи є чужою, вона не має необхідних і достатніх прав на володіння, користування чи розпорядження ділянкою як власник чи як особа, якій надано право постійно чи тимчасово володіти і користуватися нею.

Натомість, апеляційний суд приходить до висновку про те, що сам факт того, що обвинувачений ОСОБА_9 добровільно усунув порушення що, шляхом усунення теплиць та знищення насаджень не є зміною обстановки та не унеможливлює вчинення ним нового злочину і не зменшує його суспільну небезпечність.

Окрім того, злочин, передбачений ч. 2 ст. 197-1 КК України є нетяжким, був вчинений у серпні 2017, відповідно з дня його вчинення минуло 3 роки, що є підставою для звільнення особи від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Натомість, суд 1-ої інстанції всупереч приписам ст.ст. 49 КК України, ст.ст. 284, 285 КПК України не роз`яснив ОСОБА_9 право на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

У цьому контексті, апеляційний суд наголошує на тому, що відповідно до постанови Об`єднаної палати ККС у складі ВС від 06.12.2021 по справі № 521/8873/18 не роз`яснення особі, яка притягується до кримінальної відповідальності того, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, в є порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Водночас, апеляційний суд позбавлений можливості усунути вказаний недолік та роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_11 право на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки він у судові засідання апеляційного суду не з`являється, місце його знаходження невідоме, окрім того, захисник повідомив, що зв`язку зі своїм підзахисним наразі не має.

Разом з тим, враховуючи ту обставину, що на переконання колегії суддів, у даному випадку не вбачається зміни обстановки поза розумним сумнівом, судом було допущене істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про закриття кримінального провадження, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення, прийнятого за його результатами.

Приписами ч. 1 ст. 412 КПК України, передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду кримінального провадження після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його закриття з підстав істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що необхідно застосувати дію ст.7, 9 КПК України

Так, ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду 1-ої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження у іншому складі суду.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 284, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 416, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської обл. від 30.01.2024 про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд к/п № 0000771 від 13.06.2023 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України в суді 1-ої інстанції, в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3