Справа № 461/7192/24
Провадження № 1-кс/461/5713/24
про накладення арешту на майно
20.09.2024 року слідча суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП у Львівській області майора поліції ОСОБА_3 про надання дозволу на арешт майна, -
в с т а н о в и л а:
В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_4 . Досудовим розслідуванням встановлено, що починаючи із 24.02.2022, з метою працевлаштування поза межами України на період військової агресії Російської Федерації проти України, у ОСОБА_5 виник намір попри встановлені режимом воєнного стану та оголошеною загальною мобілізацією заборони та обмеження перетнути державний кордон та виїхати до Республіки Польща.
З цією метою, 01.07.2024 ОСОБА_5 через свого знайомого товариша за допомогою свого мобільного телефону НОМЕР_7 зв`язався із ОСОБА_6 по номеру мобільного телефону НОМЕР_8 , що належить останньому, та в ході телефонної розмови запитав ОСОБА_6 щодо можливості перетину державного кордону України, під час дії воєнного стану на території України, до країн Європейського Союзу у власних цілях. В ході розмови ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_5 зустрітись цього ж дня, тобто 01.07.2024 приблизно о 17.00 год. на АЗС «WOG», що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 288, і детальніше обговорити це питання.
У свою чергу, ОСОБА_6 04.07.2024 з номеру мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_8 зателефонував ОСОБА_4 на номер мобільного оператора «Лайфсел» НОМЕР_9 та повідомив останнього про те, що проінформував клієнта ОСОБА_5 , який бажає виїхати за кордон, з приводу деталей виїзду, озвучив суму грошових коштів, які необхідно буде заплатити за вказану послугу та необхідність надіслати скан-копії документів в форматі ПДФ.
У подальшому, ОСОБА_5 04.07.2024 о 17.09 год. зі свого мобільного телефону з НОМЕР_7 надіслав ОСОБА_6 на його мобільний номер НОМЕР_8 через месенджер «WhatsApp» один файл формату ПДФ зі скан-копіями наступних документів, а саме: копію українського паспорту на ім`я ОСОБА_5 , копію закордонного паспорту на ім`я ОСОБА_8 , копію ідентифікаційного коду та копію обліково військового документу на ім`я ОСОБА_5 .
Надалі, ОСОБА_6 04.07.2024 о 17.36 зі свого мобільного номеру НОМЕР_8 через месенджер «Telegram» переслав ОСОБА_4 на номер мобільного телефону НОМЕР_9 вищевказаний файл формату ПДФ з документами на імя ОСОБА_5 , які необхідні для виготовлення листа-погодження Міністерства культури та інформаційної політики, який ОСОБА_4 переглянув.
У подальшому, ОСОБА_6 05.07.2024 о 09.07 год. зі свого мобільного телефону НОМЕР_8 надіслав ОСОБА_5 на його мобільний НОМЕР_7 через месенджер «WhatsApp» повідомлення наступного змісту «Доброго дня ми будемо запускати ваші документи в процес, чи ви ще не готові», ОСОБА_5 при цьому відповів о 09.25 год. «Доброго дня, так будемо. З понеділка вже маю дозбирати всю суму, і можна буде зустрітись», на що ОСОБА_6 також відповів о 09.34 год «Ок».
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 09.07.2024 о 22.14 год. ОСОБА_6 з номеру мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_8 зателефонував ОСОБА_4 на номер мобільного оператора «Лайфсел» НОМЕР_9 та погодив з останнім деталі отримання грошових коштів від ОСОБА_5 . Надалі, ОСОБА_6 09.07.2024 о 22.16 год. зі свого мобільного телефону НОМЕР_8 надіслав ОСОБА_5 на його мобільний НОМЕР_7 через месенджер «WhatsApp» повідомлення наступного змісту «Добрий вечір, ну що ви там надумали, що робити з вашими документами, мене питають чи будете подавати, чи ні?», на що ОСОБА_5 09.07.2024 о 22.23 год. зі свого мобільного телефону з НОМЕР_7 зателефонував ОСОБА_6 на його мобільний номер НОМЕР_8 через месенджер «WhatsApp» та повідомив, що завтра буде вся сума грошей і він перетелефонує, щоб домовитись про зустріч, на що ОСОБА_6 відповів щоб ОСОБА_5 не переживав, що він знає « ОСОБА_9 », що все буде добре. Далі, 09.07.2024 о 22.28 год. зі свого мобільного телефону НОМЕР_8 через додаток Телеграм надіслав ОСОБА_4 на мобільний номер НОМЕР_9 повідомлення «завтра будуть кошти», на що ОСОБА_4 відписав «ок».
Оскільки, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненому з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та відповідно до Кримінального кодексу України покарання, у разі визнання його винним, передбачає позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, а тому в органа досудового розслідування, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, виникла необхідність у накладенні арешту на майно, яке перебуває у власності підозрюваного.
Слідчий у судове засідання не з`явився, у клопотанні просить проводити розгляд у його відсутності та відсутності прокурора.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, слідча суддя вважає за можливе провести судовий розгляд без повідомлення власника майна.
Дослідивши та перевіривши клопотання та долучені до нього матеріали, слідча суддя приходить до таких висновків.
Так, у ч. 5 ст. 170 КПК України вказано, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
За положеннями ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч.10 ст.170 КПК).
Відповідно до вимог ч.2 ст.170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК).
За вимогами п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, за вчинення якого, у разі визнання особи винуватою, суд може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Відповідні дані мають міститися у клопотанні слідчого (детектива), який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Крім того, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з положеннями ст. ст. 132, 173 КПК також повинен врахувати правову підставу для арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
11.09.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
Санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, що відповідно до вимог ст. 12 КК України, є тяжким злочином.
Слідча суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, вказаного у клопотанні, слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є його причетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.
Враховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідча суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру від 11.09.2024, вчинив зазначене кримінальне правопорушення та на цьому етапі досудового розслідування є достатні підстави, які поза розумним сумнівом свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри, оскільки у розпорядженні слідчого є зібрані у встановленому законом порядку достатні фактичні данні, які свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, що інкримінується підозрюваному органом досудового розслідування.
Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності у діях ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.
У ході проведення досудового розслідування встановлено, що в підозрюваного ОСОБА_4 , у приватній власності, перебувають наступні транспортні засоби:
- автомобіль марки «Audi A4», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 ;
- автомобіль марки «Audi A4», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 ;
- автомобіль марки «CHERY AMULET», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_6 .
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукуванні, пристосовані, чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України вилучені речі, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, що здійснювались на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Арешт майна скасовується у встановленому цим кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Дослідивши матеріали клопотання, враховуючи, що накладення арешту на майно проводиться з метою забезпечення завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, правову підставу для арешту майна, наслідки арешту, розумність та співрозмірність обмеження права власності, а також те, що вказані у даному клопотанні предмети необхідні для розкриття кримінального правопорушення, слідча суддя вважає, що клопотання підлягає до задоволення.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідча суддя -
клопотання задовольнити.
Накласти арешт на рухоме майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:
- автомобіль марки «Audi A4», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 ;
- автомобіль марки «Audi A4», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 ;
- автомобіль марки «CHERY AMULET», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_6 .
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_10 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п?яти днів з дня її оголошення.
Слідча суддя ОСОБА_11