Номер провадження: 11-кп/813/951/24
Справа № 493/1279/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 22.11.2023 року в кримінальному провадженні №0001002 від 12.11.2021 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Балта Одеської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні 1 малолітню дитину, працюючого трактористом ВГ «Буян», військовозобов`язаного, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний невинуватим та виправданий за ч.1 ст.135 КК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Цивільний позов про відшкодування шкоди, заявлений потерпілими залишено без розгляду.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що 11.11.2021 року, о 17:30 год., керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на ділянці автодороги Балта-Криве Озеро у с. Немирівське Подільського району Одеської області, біля опори лінії електропередачі АДРЕСА_2 , вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , не маючи технічної можливості запобігти наїзду.

Після наїзду на пішохода у ОСОБА_8 виник раптовий злочинний умисел на зникнення з місця дорожньо-транспортної пригоди з метою уникнення від відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення та на завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, яку він сам своїми діями поставив в небезпечний для життя стан.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у зазначений день та час ОСОБА_8 , у порушення вимог п. 2.10 Правил дорожнього руху України, яким передбачено: у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишитися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог п. 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в пп. «г» п. 2.10 цих Правил, відвести потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;

є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки),

об`єктивно маючи усвідомлювати, що скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, маючи реальну можливість надати домедичну допомогу останньому, при цьому не маючи об`єктивних причин і підстав відмовитися від прийняття заходів з надання допомоги, маючи прямий умисел на завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані та позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, в місці наїзду на пішохода керований ним транспортний засіб не зупинив, заходів для надання домедичної допомоги потерпілому не вжив, бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги не викликав, про дорожньо-транспортну пригоду до органу чи підрозділу Національної поліції не повідомив, заходів для збереження слідів пригоди не вжив, прибуття на місце події поліцейських не чекав, а зник з місця пригоди, залишивши пішохода ОСОБА_9 в непритомному стані лежачи на проїзній частині на місці події, тобто залишивши останнього без допомоги, незважаючи на те, що водій ОСОБА_8 був зобов`язаний вжити заходів з надання допомоги, оскільки його дії, пов`язані з управлінням транспортним засобом, передували тому, що життя ОСОБА_9 було поставлено під загрозу.

У результаті дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді:

а) рани в правій лобно-тім`яно-потиличній області, рани в тім`яній області дещо зліва, крововиливу в тім`яно-потиличну область голови зліва, багатоуламкового, павутиноподібного перелому кісток черепа, переважно права скронева кістка з розповсюдженням на основу черепа більше на праву і ліву передні черепні ямки, розтрощення лобної та скроневої долі правої півкулі головного мозку;

б) закритої травми грудної клітки та живота: перелому правих ребер1-го по середнєключичній лінії з 2 по 10 по середнєключичній, переднєпахвинній і лопатковій лінії 11-12 по лопатковій лінії, переломів обох ключиць по середній лінії переломів лівих ребер1 по середнєключичній з 2 по 5 по середнєключичній і лопатковій, з 6 по 10 по середнєключичній лініях, всі переломи правих ребер по лопатковій лінії з розривом пристінкової плеври, перелому руків`я грудини, переломів 4-го грудного хребця та розриву з`єднання між 1 грудним та 7 шийним хребцями, крововиливів в м`які тканини в проекції обох лопаток, переломів остистих відростків з 4-го по 6-1 грудних хребців і остистих відростків 5-ти хребців поперекового відділу, відшарування шкіри, типу кармана заповненого кров`ю, в області попереку справа і менше зліва, розриву правого куполу діафрагми, розриву печінки, розриву перикарда, розриву правого шлуночка серця; в) травми кінцівок: чотирьох саден на задній поверхні лівої кисті, двох саден на задній поверхні правої кисті, по садну на задній поверхні правого ліктя та лівого плечового суглобу, садна на передній поверхні лівого коліна, садна на зовнішній поверхні нижньої третини лівої гомілки, садна на зовнішній кісточці правої гомілки, по садну на підйомі лівої та правої ступні, перелому правого плеча в середній третині, поперечних переломів нижньої третини правого і лівого стегна.

Всі тілесні ушкодження при оцінці в комплексі, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_9 настала від отриманих при дорожньо-транспортної події множинних ушкоджень: відкритої ЧМТ з павутиноподібним переломом кісток склепіння та основи черепа, розмізчення головного мозку, закритої травми грудної клітки у вигляді переломів правих та лівих ребер по різним анатомічним лініям з розривом пристінкової плеври та тканин правої легені, розриву перикарда та правого шлуночка серця, розриву діафрагми праворуч з розривом печінки та переміщенням її в праву плевральну порожнину.

Враховуючи важкість отриманих постраждалим тілесних ушкоджень, врятування життя ОСОБА_9 було неможливим, незалежно від швидкості надання йому медичної допомоги.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.1 ст.135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Не погоджуючись з виправдувальним вироком суду, прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку, просить його скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Також прокурор просить стягнути з ОСОБА_8 судові витрати за проведення судової комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи у сумі 3398,26 грн.; судової автотехнічної експертизи у сумі 2076,47 грн., загальна сума витрат на залучення експертів складає 5474,73 грн.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що вирок підлягає скасуванню, у зв`язку із неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладеним у вироку фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Прокурор стверджує, що органом досудового розслідування здобуто достатньо доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Захисником ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Судовий розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено за відсутності потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та їх представника адвоката ОСОБА_12 , які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися.

При цьому, адвокат ОСОБА_12 надіслала до апеляційного суду заяви про проведення апеляційного розгляду без участі потерпілих та їх представника.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників провадження на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта та на підставі доказів, наданих суду сторонами кримінального провадження.

Стаття 17 КПК встановлює, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Положення ст.ст. 370, 373 КПК регламентують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи. Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому, саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що вчинене кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Виправдовуючи ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що з урахуванням отриманих в суді показань обвинуваченого, свідків, змісту досліджених судом письмових доказів, стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_8 є склад інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Вважаючи оскаржений вирок суду першої інстанції в цілому законним та обґрунтованим, колегія суддів враховує, що згідно з положеннями ст.62 Конституції України та ст.17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд у рішенні від 21 квітня 2011 року «Нечипорук і Йонкало проти України» та рішенні від 6 грудня 1998 року «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Стаття 91 КПК визначає, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

За змістом ст. 92 КПК саме на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості поданих доказів.

Згідно ч. 1 ст. 94 КПК суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 січня 2005 року в справі «Капо проти Бельгії» зауважив, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом у світлі п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і вимагає воно, крім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Крім того, у своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Колегія суддів вважає, що під час судового розгляду місцевий суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що виконавши вимоги ст.ст. 23, 94 КПК, допитавши обвинуваченого, свідків та дослідивши всі надані сторонами письмові докази по справі, виходячи із закріпленого в ст. 63 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог ст. 370 КПК, відповідно до яких вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення за викладених в формулюванні обставинах.

Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи сторони обвинувачення про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За клопотанням сторони обвинувачення, колегією суддів під час апеляційного розгляду були повторно досліджені такі докази:

-протокол слідчого експерименту від 06.06.2022 року, проведений за участю ОСОБА_8 ;

-висновок судово-медичної експертизи №85 від 12.11.2021 року;

-висновок судової автотехнічної і транспортно-трасологічної експертизи №21-7123/7124 від 15.04.2022 року;

-висновок комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи.

Дослідивши заявлені прокурором докази, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в цілому відповідає вимогам ст.374 КПК.

Як свідчить зміст оскарженого вироку та звукозапис технічної фіксації судового процесу, суд першої інстанції всебічно та повно дослідив всі зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, навів їх у вироку та надав всім доказам детальний аналіз.

Так, суд першої інстанції мотивував своє рішення про недоведеність обвинувачення на підставі аналізу досліджених доказів, а саме: показань обвинуваченого ОСОБА_8 ; потерпілої ОСОБА_10 , показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , а також письмових доказів: заяви ОСОБА_10 від 31.08.2022 року; протоколу огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди від 11.11.2021 року зі схемою та фототаблицями; протоколу огляду місця події від 13.11.2021 року та фототаблицями до нього; протоколу проведення слідчого експерименту від 06.06.2022 року зі схемою та фототаблицями; висновку №46 від 25.05.2022 року комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи; висновку №85 від 12.11.2021 року/06.12.2021року судово-медичної експертизи; висновку №21-7123/7124 від 15.04.2022 року судової автотехнічної і транспортно-трасологічної експертизи; висновку експерта №590 від 21.12.2021 року/21.01.2022 року судово-медичної криміналістичної експертизи; постановою від 09.09.2022 року про закриття кримінального провадження №0001002 від 03.08.2020 року в частині ч.2 ст.286 КК України, виправдав обвинуваченого на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Дослідивши вказані докази, надавши кожному з них оцінку на предмет допустимості, а сукупності зібраних доказів на предмет достатності для підтвердження обвинувачення, суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 не визнав своєї вини у пред`явленому обвинуваченні та пояснив, що 11.11.2021 року, приблизно о 17:30 год., він їхав автомобілем «Volkswagen Caddy» приблизно зі швидкістю 50-60 км/год. В той день була мряка. Він повертався із АДРЕСА_3 розминувся із зустрічним автомобілем, який його засліпив і потім почув невеликий стук, пригальмував та подивився по дзеркалам, нічого не побачив, оскільки було темно та поїхав далі. Приїхавши додому приблизно о 18:00 год., побачив, що на автомобілі з водійської сторони було пошкоджено поворотник і розбита частина фари та подумав, що збив домашню тварину. Після чого повечеряв, та поїхав іншим автомобілем із дружиною по справах до м. Одеси. По дорозі слідування йому зателефонував працівник поліції ОСОБА_13 , який йому повідомив, що щось сталося, але що саме він не знає. Повернувшись із м. Одеси, він взяв автомобіль «Volkswagen Caddy» та приїхав до райвідділу поліції.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 наполягав на тому, що не скоював кримінального правопорушення, своєї вини не визнав, підтримав надані ним пояснення в місцевому суді.

Судом першої інстанції допитано потерпілу ОСОБА_10 , яка пояснила, що 11.11.2021 року, в час коли вона перебувала в Херсонській області, із телефонного дзвінка рідної сестри ОСОБА_11 дізналася, що батька збив автомобіль. Через деякий час сестра їй повідомила, що від працівників поліції дізналася, що його збив ОСОБА_8 . Також потерпіла пояснила, що батько ОСОБА_9 проживав разом з матір`ю в АДРЕСА_3 , та часто зловживав спиртними напоями. Моральна шкода спричинена в розмірі 75000 грн. з розрахунку на трьох дітей.

Допитаний судом першої інстанції ОСОБА_13 пояснив, що працює інспектором СРПП відділення поліції № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області. Пізньою осінню 2021 року в с. Немирівське Подільського району Одеської області сталася ДТП і водій зник з місця пригоди. Всі розшукували транспортний засіб можливоVolkswagen по запчастинам автомобіля, які залишились на місці пригоди, почалось відпрацювання по всіх транспортним засобам Fiat або Volkswagen білого кольору в м. Балта. Тоді він згадав, що у ОСОБА_8 у користуванні був Volkswagen. Він зателефонував ОСОБА_8 і запитав у нього чи не повертався він в цей день додому повз с. Немирівське Подільського району Одеської області. ОСОБА_8 йому повідомив, що так дійсно він їхав додому ввечері і почув удар, але людей не бачив і на транспортному засобі відсутні запчастини, тоді ОСОБА_8 спитав, що йому робити і він йому повідомив, щоб той звернувся до відділу поліції.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що осінню 2021 року, точної дати пригадати не зміг, в період часу сутінок, ОСОБА_8 , який є його зятем, повертався від нього з с. Гольма Подільського району Одеської області додому в м. Балту. В подальшому, зі слів ОСОБА_8 дізнався, що по дорозі слідування, а саме в с.Немирівське Подільського району Одеської області з ним трапилася подія, а саме те, що щось зачепив лівою частиною фари автомобіля, але конкретно не знав, що саме, думав, що домашню тварину і поїхав далі до свого місця проживання.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_15 пояснив, що в листопаді 2021 року, у вечірній час доби, він їхав з роботи та в с. Немирівське Подільського району Одеської області його зупинила жінка, бо на дорозі лежав чоловік, без ознак життя. Чекаючи поліцію, люди між собою говорили, що загиблий вже не вперше лежав на дорозі в п`яному вигляді. Свідок вказав, що тіло чоловіка було якраз посеред дороги. Дочекавшись працівників поліції, він поїхав додому. Про причетність ОСОБА_8 до вказаної події він дізнався від працівників поліції.

Свідок ОСОБА_20 пояснила в місцевому суді, що восени 2021 року, у вечірній період часу, вона їхала автомобілем в АДРЕСА_1 . Цього дня було дуже темно, і водій їхав з дальнім світлом фар, тому вони знаходячись в с. Немирівське Подільського району Одеської області зарання побачили, що щось лежить на дорозі і водій почав гальмувати. Вони зупинились, вийшли з автомобіля і побачили, що на дорозі лежить людина без ознак життя, зі слідами крові. Також неподалік від тіла знаходились частини автомобіля, можливо скло чи пластик. Вони викликали чи швидку допомогу чи працівників поліції, вона вже точно не пам`ятає. Крім них, ще зупинився ще інший автомобіль. Побувши там приблизно 10 хвилин, вони поїхали далі та по дорозі зустріли швидку та працівників поліції.

В суді першої інстанції також був допитаний свідок ОСОБА_17 , яка пояснила, що пізньої осінні 2021 року, в темну пору доби, рухаючись велосипедом з роботи, побачила на дорозі потерпілого, поряд з яким було багато людей, швидка медична допомога та працівники поліції. Працівник швидкої медичної допомоги повідомив, що потерпілий без ознак життя. Винуватця ДТП на місці події не було. Крім того, свідок повідомила, що загиблий часто зловживав спиртними напоями.

Свідок ОСОБА_18 в місцевому суді пояснив, що восени 2021 року, в темну пору доби, подивившись у вікно будинку, побачив включені аварійні вогні в автомобілі. Вийшов на вулицю, та побачив багато людей. Підійшовши ближче, побачив лежачого на проїзній частині дороги потерпілого Георгія, мешканця АДРЕСА_3 . Від присутніх дізнався, що сталася ДТП. Крім того свідок повідомив, що загиблий зловживав спиртними напоями.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_21 пояснила, що восени 2021 року, у вечірній час доби, перебуваючи вдома, почула стук, але на цій ділянці дороги ями, тому вона не придала цьому значення. Вийшовши на вулицю хвилин через 20-25, побачила працівників поліції і швидку медичну допомогу, лежачого на дорозі в крові ОСОБА_22 , який як їй відомо полюбляв вживати спиртні напої. Разом з тим свідок вказала, що самого факту збиття вона не бачила, та від місця аварії до його будинку приблизно 400 м.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою проаналізував показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , та обґрунтовано встановив, що їх свідчення не доводять винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому кримінальному правопорушення, оскільки обставин і фактів, які б свідчили про винуватість обвинуваченого вказані показання не містять. Суд першої інстанції вірно врахував, що жоден із зазначених свідків не був безпосереднім очевидцем події, та лише підтвердив обставини, які їм стали відомі після події ДТП.

Місцевий суд зробив висновок, що покази свідків сторони обвинувачення, поза розумним сумнівом не підтверджують наявності вини ОСОБА_8 в інкримінованих йому діях та не можуть бути використані як докази доведеності обвинувачення за ч.1 ст.135 КК України.

З урахуванням категоричного послідовного заперечення ОСОБА_8 вчинення ним кримінального правопорушення, а також не спростування свідками по справі його тверджень щодо обставин події, в даному випадку показання свідків є лише припущеннями стосовно того, що ОСОБА_8 можливо знав про те, що збив людину ( ОСОБА_9 ).

Крім того, суд першої інстанції дослідив письмові докази, якими сторона обвинувачення підтверджувала висунуте ОСОБА_8 обвинувачення, а саме: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.11.2021 року, протокол огляду місця події від 13.11.2021 року, протокол проведення слідчого експерименту від 06.06.2022 року, висновок комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №46 від 25.04.2022 року/12.05.2022 року, висновок судово-медичної експертизи №85 від 12.11.2021 року/06.12.2021 року, висновок судової авто технічної транспортно-трасологічної експертизи № 21-7123/7124 від 15.04.2022 року, висновок судово-медичної криміналістичної експертизи № 590 від 21.12.2021 року 21.01.2022 року, висновок судової автотехнічної експертизи №22-2438 від 02.08.2022 року; постанова про закриття кримінального провадження в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України від 09.09.2022 року та інші.

Проаналізувавши вказані докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказані докази не доводять наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Так, судом першої інстанції за результатами дослідження письмових доказів наданих стороною обвинувачення встановлено наступне:

- відповідно до заяви ОСОБА_10 від 31.08.2022 року, остання просила розпочати досудове розслідування за фактом завідомого залишення без допомоги особи, яка перебувала у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан;

- протоколом огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди від 11.11.2021 року з схемою та фототаблицями, зафіксовано встановлені обставини події ДТП, зокрема опис автодороги, дорожнього покриття, його розміри тощо, та виявлені сліди, уламки скла, частину пластикового бамперу та повороту і черевики;

- згідно протоколу огляду місця події від 13.11.2021 року з фототаблицями, проведено огляд частини АДРЕСА_4 , де на узбіччі дороги, припаркований автомобіль «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_2 , білого кольору, по кузову автомобіля наявні дрібні пошкодження поверхні лакофарбового покриття. На передній частині кузова відсутній лівий ліхтар-фара та покажчик повороту, на передньому бампері з лівого боку пошкоджена і відсутня частина від нижньої губи;

- відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 06.06.2022 року зі схемою та фототаблицями, проведеного із ОСОБА_8 на ділянці автодороги Балта-Криве Озеро в с. Немирівське Балтської ОТГ біля опори ЛЕП № 43 (в районі, де 11.11.2021 року о 17:30 год. сталася ДТП), для проведення слідчого експерименту взято автомобіль «Volkswagen Caddy» та «Кіа Соренто». Після цього автомобіль був встановлений у тому місці проїзної частини відносно ширини дороги, у якому він розміщувався під час руху в момент наїзду, де відстань від правих коліс автомобіля склала 0,7 м. З метою встановлення видимості елементів проїзної частини, проведено тестування та встановлена відстань видимості в ближньому світлі фар від переднього та заднього правих коліс автомобіля до правого краю проїзної частини за ходом його руху склала 0,83 м. В подальшому ОСОБА_8 заявив, що пішохода він не бачив і тому вказав місце наїзду виходячи із положення свого автомобіля та виявлених ним в подальшому пошкоджень в лівій передній частині, де відстань від зазначеного місця до правого краю проїзної частини за ходом його руху склала 2,4 м. Відстань від вказаного місця до опори ЛЕП № 43 склала 24,1 м. Далі ОСОБА_8 показав місце роз`їзду із зустрічним автомобілем, де відстань від місця роз`їзду із зустрічним автомобілем до місця наїзду на пішохода склала 16,8 м. З метою встановлення експериментальним шляхом швидкості автомобіля із якою ОСОБА_8 рухався в момент наїзду, який тричі проїхав ділянку довжиною 50 м і за допомогою секундоміра був визначений час, за який він проїхав цю ділянку та склав 3.4сек, 3,38 сек, 3,18 сек відповідно. Далі водієм-статистом було виконано два заїзди, де ОСОБА_8 заявив, що під час останнього заїзду швидкість автомобіля відповідала швидкості зустрічного автомобіля в момент ДТП. Час останнього заїзду склав 3,12 сек. В подальшому були виконані розрахунки, згідно яких встановлено, що автомобіль «Volkswagen Caddy» подолав відстань від місця роз`їзду до місця наїзду довжиною 16,8 м за 1,13 сек, зустрічний автомобіль з моменту роз`їзду до моменту наїзду подолав 18,1 м, автомобіль «Volkswagen Caddy» в момент ДТП долав 7,39 м за 0,5 сек, зустрічний автомобіль за 0,5 сек долав відстань 8,01 м. Після чого шляхом синхронного переміщення обох транспортних засобів по позиціям почасових відрізків із збереженням поперечного положення транспортних засобів було встановлено, що видимість з робочого місця водія в салоні автомобіля «Volkswagen Caddy» із увімкненим ближнім світлом фар наступала при пересуванні транспортних засобів на позиції за 1,5 сек до моменту наїзду. За розрахунком встановлено, що видимість стоячого на колінах пішохода наступала за 22,17 м. Потім статисту було запропоновано віддалятись від переднього зрізу автомобіля уздовж переривчастої лінії дорожньої розмітки до моменту, коли він почує звуковий сигнал. ОСОБА_8 було запропоновано подати звуковий сигнал в той момент, коли статист буде перебувати в тому місці проїзної частини, де переривчаста лінія дорожньої розмітки буде втрачати свої обриси. Після виконання вказаних дій було виміряна відстань від місця водія в салоні автомобіля «Volkswagen Caddy» до статиста, яка склала 38,2 м;

- згідно висновку № 46 від 25.05.2022 року по 12.05.2022 року комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи, при дослідженні трупа ОСОБА_9 , виявлені наступні ушкодження: а) рана в правій лобно тім`яно потиличній області, рана в тім`яній області дещо зліва, крововилив в тім`яно потиличну область голови зліва, багато уламковий, павутино подібний перелом кісток черепа, переважно права скронева кістка з розповсюдженням на основу черепа більше на праву і ліву передні черепні ямки, розтрощення лобної та скроневої долі правої півкулі головного мозку; б) закрита травма грудної клітки та живота: перелом правих ребер 1-го по середнє ключичній лінії з 2 по 10 по середнє ключичній, переднє пахвинній і лопатковій лінії, 11-12 по лопатковій лінії, перелом обох ключиць по середній лінії. Перелом лівих ребер 1 по середнє ключичній з 2 по 5 по середнє ключичній і лопатковій, з 6 по 10 по середнє ключичній лініях, всі переломи правих ребер по лопатковій лінії з розривом пристінкової плеври, перелом руків`я груднини, перелом 4-го грудного хребця та розрив з`єднання між 1 грудним та 7 шийним хребцями, крововиливи в м`які тканини в проекції обох лопаток, перелом остистих відростків з 4-го по 6-й грудних хребців і остистих відростків 5-ти хребців поперекового відділу, відшарування шкіри, типу кармана заповненого кров`ю, в області попереку справа і менше зліва, розрив правого купола діафрагми, розрив печінки, розрив перикарда, розрив правого шлуночка серця; в) травма кінцівок: чотири саден на задній поверхні лівої кисті, два садна на задній поверхні правої кисті, по садну на задній поверхні правого ліктя та лівого плечового суглобу, садно на передній поверхні лівого коліна, садно на зовнішній поверхні нижньої третини лівої гомілки, садно на зовнішній кісточці правої гомілки, по садну на підйомі лівої та правої ступні, перелом правого плеча в середній третині, поперечні переломи нижньої третини правого і лівого стегна.

Зазначені ушкодження, з урахуванням їх масивності, поєднаності, локалізації та механізму утворення (ударна та ударно-здавлююча дія) могли бути заподіяні в результаті дії тупих предметів, якими могли бути деталі і поверхні транспортного засобу, який контактував із тілом постраждалого.

Всі ушкодження у ОСОБА_9 з урахуванням їх морфологічних особливостей (садна з темно-червоним, підсохлим дном, розташованим нижче рівня навколишньої шкіри), а також даних судово-гістологічного дослідження (ушкодження без вираженої перифокальної клітинної реакції), прижиттєві і заподіяні одномоментно, безпосередньо перед настанням смерті.

Всі вищевказані ушкодження оцінюються в комплексі, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, згідно з п. 2.1.1 (а) і п. 2.1.3 (б, в, з, л) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.).

Смерть ОСОБА_9 настала від отриманих при ДТП множинних ушкоджень: відкритої ЧМТ з павутиноподібним переломом кісток склепіння та основи черепа, розмізченням головного мозку, закритої травми грудної клітки у вигляді переломів правих та лівих ребер по різним анатомічним лініям з розривами пристінкової плеври та тканин правої легені, розриву перикарда та правого шлуночка серця, розриву діафрагми праворуч з розривом печінки та переміщенням її в праву плевральну порожнину.

На автомобілі «Volkswagen Caddy» яких-небуть ушкоджень і слідів, які б однозначно й категорично можливо було б віднести до факту контактування з тілом людини в умовах розглянутої події, не виявлено.

В той же час в передній частині зліва автомобіля «Volkswagen Caddy» визначається наявність пошкоджень у вигляді руйнування декоративної накладки на нижньому краю переднього бамперу, відокремлення і відсутності лівої головної фари та пологої увігнутості у верхній частині переднього лівого крила, а також слідів у вигляді потертостей брудопилового шару й подряпин ЛФП на передньому бампері зліва і на капоті зліва, та потертостей брудопилового шару і ЛФП з нашаруванням речовини темного кольору на передньому лівому крилі в задній його частині з подальшим поширенням на передні ліві двері донизу, які можливо віднести до утворення їх в результаті контактування з пішоходом.

Встановити експертним шляхом механізм контактної взаємодії автомобіля «Volkswagen Caddy» та пішохода в умовах події не представляється можливим з причин, вказаних в дослідницькій частині.

Для точного встановлення факту того, що постраждалий в момент первинного контакту з автомобілем знаходився у вертикальному положенні, необхідно мати сукупність таких ознак. Перш за все, це характерні ушкодження нижніх кінцівок у вигляді т.з. «бампер-переломів». Таке ж значення мають і відповідні сліди на взутті утворення т.з. «слідів ковзання» на підошовної поверхні взуття. У даному випадку, у постраждалого виявлено поперечні переломи нижньої третини правого і лівого стегна «переломи у вигляді трикутника з довжиною основи 8 см, який своєю основою звернений вперед. Відстань від середини переломів стегон до п`яти 60 см».

Разом з тим, «на підошві взуття, вилученому під час огляду місця ДТП 11.11.2021 р., під товстим шаром плісняви слідів ковзання не визначається».

Таким чином, судово-медичних даних для категоричного твердження про те, що дані переломи утворені саме за рахунок контакту автомобіля із пішоходом, який знаходився у вертикальному положенні, не достатньо, оскільки дані переломи могли утворитися як в момент, коли постраждалий знаходився у вертикальному положенні (і тоді останній міг бути повернутим до автомобіля, що рухався, передньою поверхнею тіла), так і в момент, коли постраждалий знаходився у горизонтальному положенні на дорожньому покритті, і таким чином, дані переломи утворилися при перекочуванні через стегна колеса автомобіля.

Виходячи з цього, встановлювати ступінь тяжкості даних переломів окремо від інших ушкоджень, та причинно-наслідковий зв?язок між ними та настанням смерті, є недоцільним.

Оскільки на автомобілі «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 яких-небудь ушкоджень і слідів, які б однозначно й категорично можливо було б віднести до факту контактування з тілом людини в умовах розглянутої події, не виявлено, говорити про можливість отримання даних переломів за рахунок контакту саме з цим автомобілем, не можна. Оскільки не доведений факт контакту з автомобілем пішохода, що знаходився саме у вертикальному положенні, говорити про можливість утворення даних переломів внаслідок контакту з автомобілем іншого типу, з експертної точки зору, не є коректним.

Основна маса ушкоджень у постраждалого, а саме: рана в правій лобно тім`яно потиличній області, рана в тім`яній області дещо зліва, крововилив в тім`яно потиличну область голови зліва, багато уламковий, павутино подібний перелом кісток черепа, переважно права скронева кістка з розповсюдженням на основу черепа більше на праву і ліву передні черепні ямки, розтрощення лобної та скроневої долі правої півкулі головного мозку; закрита травма грудної клітки та живота: перелом правих ребер 1-го по середнє ключичній лінії з 2 по 10 по середнє ключичній, переднє пахвинній і лопатковій лінії, 11-12 по лопатковій лінії, перелом обох ключиць по середній лінії. Перелом лівих ребер 1 по середнє ключичній з 2 по 5 по середнє ключичній і лопатковій, з 6 по 10 по середнє ключичній лініях, всі переломи правих ребер по лопатковій лінії з розривом пристінкової плеври, перелом руків`я груднини, перелом 4-го грудного хребця та розрив з`єднання між 1 грудним та 7 шийним хребцями, крововиливи в м`які тканини в проекції обох лопаток, перелом остистих відростків з 4-го по 6-й грудних хребців і остистих відростків 5-ти хребців поперекового відділу, відшарування шкіри, типу кармана заповненого кров`ю, в області попереку справа і менше зліва, розрив правого купола діафрагми, розрив печінки, розрив перикарда, розрив правого шлуночка серця є характерними для перекочування через тіло постраждалого, що знаходився у горизонтальному положенні, колес та (або) днищевої частини автомобіля. Дані ушкодження перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті постраждалого.

Ступінь тяжкості даних ушкоджень зазначено вище. На підставі наявних даних встановити, яким типом транспортного засобу могли бути спричинені зазначені тілесні ушкодження (вантажним, легковим, позашляховиком, тощо), не є можливим. Що стосується можливості утворення даних ушкоджень за рахунок контакту з автомобілем «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 , то, оскільки на автомобілі «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 яких-небудь ушкоджень і слідів, які б однозначно й категорично можливо було б віднести до факту контактування з тілом людини в умовах розглянутої події, не виявлено, говорити про можливість отримання даних переломів за рахунок контакту саме з цим автомобілем, не можна.

На підставі наявних даних встановити точну послідовність отриманих постраждалим тілесних ушкоджень не є можливим.

Враховуючи важкість отриманих постраждалим тілесних ушкоджень (множинні переломи ребер, розрив печінки, розрив перикарда, розрив правого шлуночка серця, ушкодження кісток черепа та головного мозку), слід вважати, що врятування життя постраждалого після отримання цих ушкоджень було неможливим, незалежно від швидкості надання йому медичної допомоги;

- згідно висновку №85 від 12.11.2021 року по 06.12.2021 року судово-медичної експертизи, вбачається, що смерть ОСОБА_9 настала від отриманих при ДТП множинних ушкоджень: відкритої ЧМТ з павутино подібним переломом кісток склепіння та основи черепа, розмізченням головного мозку, закритої травми грудної клітки у вигляді переломів правих та лівих ребер по різним анатомічним лініям з розривами пристінкової плеври та тканин правої легені, розриву перикарда та правого шлуночка серця, розриву діафрагми праворуч з розривом печінки та переміщенням її в праву плевральну порожнину.

При дослідженні трупа ОСОБА_9 , виявлені наступні ушкодження:

а) рана в правій лобно тім`яно потиличній області, рана в тім`яній області дещо зліва, крововилив в тім`яно потиличну область голови зліва, багато уламковий, павутино подібний перелом кісток черепа, переважно права скронева кістка з розповсюдженням на основу черепа більше на праву і ліву передні черепні ямки, розтрощення лобної та скроневої долі правої півкулі головного мозку;

б) закрита травма грудної клітки та живота: перелом правих ребер 1-го по середнє ключичній лінії з 2 по 10 по середнє ключичній, переднє пахвинній і лопатковій лінії, 11-12 по лопатковій лінії, перелом обох ключиць по середній лінії. Перелом лівих ребер 1 по середнє ключичній з 2 по 5 по середнє ключичній і лопатковій, з 6 по 10 по середнє ключичній лініях, всі переломи правих ребер по лопатковій лінії з розривом пристінкової плеври, перелом руків`я груднини, перелом 4-го грудного хребця та розрив з`єднання між 1 грудним та 7 шийним хребцями, крововиливи в м`які тканини в проекції обох лопаток, перелом остистих відростків з 4-го по 6-й грудних хребців і остистих відростків 5-ти хребців поперекового відділу, відшарування шкіри, типу кармана заповненого кров`ю, в області попереку справа і менше зліва, розрив правого купола діафрагми, розрив печінки, розрив перикарда, розрив правого шлуночка серця; в) травма кінцівок: чотири саден на задній поверхні лівої кисті, два садна на задній поверхні правої кисті, по садну на задній поверхні правого ліктя та лівого плечового суглобу, садно на передній поверхні лівого коліна, садно на зовнішній поверхні нижньої третини лівої гомілки, садно на зовнішній кісточці правої гомілки, по садну на підйомі лівої та правої ступні, перелом правого плеча в середній третині, поперечні переломи нижньої третини правого і лівого стегна.

Зазначені ушкодження, з урахуванням їх масивності, поєднаності, локалізації та механізму утворення (ударна та ударно-здавлююча дія) могли бути заподіяні в результаті дії тупих предметів, якими могли бути деталі і поверхні рухомого транспортного засобу, яким було скоєно наїзд на ОСОБА_9 , з відкиданням пішохода на дорожнє покриття, і подальшим перекочуванням коліс автомобіля через тіло потерпілого. При первинному контакті потерпілий стояв на колінах і був звернений до транспортного засобу лицем.

Всі ушкодження у ОСОБА_9 з урахуванням їх морфологічних особливостей (садна з темно-червоним, підсохлим дном, розташованим нижче рівня навколишньої шкіри), а також даних судово-гістологічного дослідження (ушкодження без вираженої перифокальної клітинної реакції), прижиттєві і заподіяні одномоментно, безпосередньо перед настанням смерті.

Всі вищевказані ушкодження оцінюються в комплексі, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, згідно з п. 2.1.1 (а) і п. 2.1.3 (б, в, з, л) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 року).

В крові від трупа ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,68 ‰. Така концентрація алкоголю, при житті могла відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння. Яких-небудь інших пошкоджень при дослідженні трупа не виявлено;

- як вбачається із висновку № 21-7123/7124 від 15.04.2022 року судової автотехнічної і транспортно-трасологічної експертизи, на момент експертного огляду ходова частина, рульове керування та гальмова система автомобіля «Volkswagen Caddy» дозволяли водієві здійснювати рух по наміченій траєкторії, ефективно знижувати швидкість аж до зупинки й не мали несправностей, які б раптово для водія могли обумовити відмову систем, втрату керованості, або відведення автомобіля від заданого водієм напрямку руху.

Оскільки до моменту експертного огляду в системах управління автомобіля не малось несправностей, які б приводили до раптової їх відмови, або до раптової втрати керованості автомобілем, то питання про характер несправностей, час їх виникнення, вплив на керування автомобілем та можливість їх виявлення водієм до настання ДТП не вирішувалось.

На автомобілі «Volkswagen Caddy» яких-небудь ушкоджень і слідів, які б однозначно й категорично можливо було б віднести до факту контактування з тілом людини в умовах розглянутої події, не виявлено.

В той же час в передній частині зліва автомобіля «Volkswagen Caddy» визначається наявність пошкоджень у вигляді руйнування декоративної накладки на нижньому краю переднього бамперу, відокремлення і відсутності лівої головної фари та пологої увігнутості у верхній частині переднього лівого крила, а також слідів у вигляді потертостей брудопилового шару й подряпин ЛФП на передньому бампері зліва і на капоті зліва, та потертостей брудопилового шару і ЛФП з нашаруванням речовини темного кольору на передньому лівому крилі в задній його частині з подальшим поширенням на передні ліві двері донизу, які можливо віднести до утворення їх в результаті контактування з пішоходом.

Встановити експертним шляхом механізм контактної взаємодії автомобіля Volkswagen Caddy та пішохода в умовах події не представляється можливим з причин, вказаних в дослідницькій частині.

Вилучені з місця ДТП і надані на дослідження прозорий пластиковий об`єкт помаранчевого кольору, на якому є неоригінальне каталожне маркування «DEPO 01-441-1517L-Y», та непрозорий пластиковий об`єкт чорного кольору, на якому є оригінальне каталожне маркування «SEAT 6K5.805.903BNP3», є розсіювачем переднього лівого покажчика повороту та фрагментом спойлеру (нижньої накладки) переднього бампера відповідно, які призначені для конструктивного встановлення на автомобілях марки «Volkswagen» моделей «Caddy» другого покоління у кузовах 9К9А, 9К9В й 9U7, які виготовлялися у період з листопада 1995 року по січень 2004 року; на автомобілях марки «Volkswagen» моделей «Polo» другого покоління у кузові НОМЕР_3 , які виготовлялися у період з грудня 1995 року по січень 2002 року; на автомобілях марки «Seat» моделей «Cordoba» першого покоління у кузові НОМЕР_4 , які виготовлялися у період з травня 1993 року по серпень 1999 року; на автомобілях марки «Seat» моделей «Ibiza» другого покоління у кузові 6К1, які виготовлялися у період з травня 1993 року по серпень 1999 року.

Вилучений з місця ДТП і наданий на дослідження розсіювач переднього лівого покажчика повороту з першого пакету цілком міг бути встановлений на автомобілі «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Вилучений з місця ДТП і наданий на дослідження фрагмент спойлеру (нижньої накладки) переднього бампера з другого пакету є фрагментом декоративної пластикової накладки на нижній кромці переднього бамперу автомобіля «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- згідно висновку експерта №590 від 21.12.2021 року по 21.01.2022 року судово-медичної криміналістичної експертизи, згідно якого на підошві взуття, вилученому під час огляду місця ДТП 11.11.2021 року, під товстим шаром плісняви слідів ковзання не визначається. На правій туфлі є відрив підошви уздовж зовнішнього правого краю, який утворений від надмірного розтягування матеріалу на цій ділянці;

- відповідно до висновку експерта № 22-2438 від 02.08.2022 року судової автотехнічної експертизи, дії водія автомобіля «Volkswagen Caddy» з моменту виникнення небезпеки для руху регламентувалися вимогами п.12.3 ПДР, згідно з якими йому при русі у темну пору доби та при виявленні попереду в смузі руху пішохода слід було належним чином оцінити дорожню обстановку як небезпечну й зменшити швидкість руху аж до повної зупинки.

Крім цього, оскільки швидкість руху автомобіля «Volkswagen Caddy» була більше 50 км/год, то його дії додатково регламентувалися вимогами п. 12.4 та п. 12.9 б) ПДР, згідно з якими йому при русі в населеному пункті необхідно було здійснювати рух зі швидкістю, яка не повинна перевищувати дозволену (50 км/год).

З моменту виникнення небезпеки для руху водій автомобіля «Volkswagen Caddy» перебував в аварійній обстановці, і шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР не мав у своєму розпорядженні технічної можливості зупинитись до місця наїзду, тобто запобігти ДТП.

Оскільки водій автомобіля Volkswagen Caddy, навіть при умові руху з перевищенням дозволеної швидкості (більше 50 км/год), в умовах події належним виконанням вимог п. 12.3 ПДР не мав технічної можливості уникнути ДТП, то слід зробити висновок, що дії цього водія, з технічної точки зору, не мають невідповідностей до вимог п. 12.3 ПДР, і не знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП;

-відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 09.09.2022 року, згідно якої кримінальне провадження № 0001002 від 03.08.2020 року за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, закрито в частині ч.2 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Надаючи оцінку вказаним письмовим доказам, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що ці письмові докази також не доводять наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів звертає увагу, що постановою слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_23 від 09.09.2022 року, кримінальне провадження № 0001002 від 03.08.2020 року, закрито в частині ч.2 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Згідно вказаної постанови, досудовим розслідуванням встановлено, що водій автомобіля «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 при русі його автомобіля в умовах темної пори доби, в місці проїзної частини, де було відсутнє вуличне освітлення, після роз?їзду із зустрічним транспортним засобом, при перебуванні пішохода в положенні «на колінах», у зв`язку із чим він не мав технічної можливості запобігти наїзду. Орган досудового розслідування дійшов висновку, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Разом з тим, сторона обвинувачення стверджувала про вчинення ОСОБА_8 за тих же подій іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, за кваліфікуючими ознаками: завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом вірно враховано, що диспозиція ч.1 ст.135 КК України містить декілька умов, необхідних для настання кримінальної відповідальності, зокрема, потерпіла особа має бути в безпорадному для життя стані і бути позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження.

Так, суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення полягає у прямому умислі. «За завідомість», про яку йдеться у диспозиції вказаної норми закону, означає, що винний усвідомлює, що інша особа перебуває у небезпечному для життя стані, а він зобов`язаний і має можливість надати їй допомогу, але відмовляє в цьому. Якщо особа не усвідомлює, що інша особа опинилася у небезпечному для життя стані, то відповідальність не настає.

Таким чином, слід констатувати, що для підтвердження винуватості ОСОБА_8 у скоєнні вказаного кримінального правопорушення має бути доведено, що він сам поставив пішохода ОСОБА_9 в небезпечний для життя стан, а також те, що він усвідомлював, що останній перебуває у небезпечному для життя стані, та зобов`язаний і мав можливість надати йому допомогу, однак відмовив в цьому.

Обвинувачений ОСОБА_8 під час судового розгляду в суді першої інстанції та в апеляційному суді не заперечував того, що у вказаний обвинувальному акті день та на зазначеній ділянці дороги, рухався на автомобілі «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Однак, обвинувачений наполягав на тому, що не усвідомлював та не знав, що міг збити людину, оскільки було темно, при роз`їзді із зустрічним транспортом, який його засліпив, почув невеликий стук, однак не побачив нікого поряд з автомобілем та поїхав далі. Лише приїхавши додому, побачив на автомобілі розбиту частину фари, однак подумав, що міг збити домашню тварину.

Колегія суддів звертає увагу, що як вбачається, із формулювання обвинувачення, подія мала місце 11.11.2021 року, о 17:30 год., тобто у вечірній період часу.

Відповідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.11.2021 року вбачається, що пора доби була темна.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_20 також вказувала про те, що на тій ділянці дороги було дуже темно, у зв`язку із чим їх водій вимушений був їхати навіть із дальнім світлом.

Вказані обставини також підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_18 .

Тобто, показаннями свідків та іншими письмовими доказами підтверджується той факт, що подія відбулась в темну пору доби.

Відповідно до висновку експерта №85 від 12.11.2021 /06.12.2021 року при первинному контакті постраждалий ОСОБА_9 стояв на колінах і був звернений до транспортного засобу лицем. При дослідженні крові його трупа виявлено етиловий спирт у концентрації 2,68 ‰, що при житті вказана концентрація алкоголю могла відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.11.2024 року та фототаблиці до нього, вбачається, що постраждалий ОСОБА_9 був одягнутий в темний одяг, зокрема в темно синього кольору штани та куртку чорного кольору.

Тобто, експертним шляхом встановлено, що ОСОБА_9 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, на середині проїжджої частини, стоячи на колінах в темному одязі.

Із матеріалів кримінального провадження також вбачається, що на автомобілі «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував обвинувачений дійсно, були виявлені лише дрібні пошкодження поверхні лакофарбового покриття. На передній частині кузова відсутній лівий ліхтар-фара та покажчик повороту, на передньому бампері з лівого боку пошкоджена і відсутня частина від нижньої губи, що підтверджується протоколом огляду місця події від 13.11.2021 року.

Відповідно до висновку №46 від 25.04.2022 року/12.05.2022 року на автомобілі «Volkswagen Caddy», яких-небудь ушкоджень і слідів, які б однозначно й категорично можливо було б віднести до факту контактування з тілом людини в умовах розглянутої події не виявлено.

У вказаному висновку експерт також зазначив, що ступінь тяжкості ушкоджень постраждалого, на підставі наявних даних встановити, яким типом транспортного засобу могли бути спричинені зазначені тілесні ушкодження (вантажним, легковим, позашляховиком, тощо), не є можливим. Що стосується можливості утворення даних ушкоджень за рахунок контакту з автомобілем «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 , то оскільки на вказаному автомобілі яких-небудь ушкоджень і слідів, які б однозначно й категорично можливо було б віднести до факту контактування з тілом людини в умовах розглянутої події, не виявлено, говорити про можливість отримання даних переломів за рахунок контакту саме з цим автомобілем, не можна.

Відсутність на автомобілі «Volkswagen Caddy», яких-небудь ушкоджень і слідів, які б однозначно й категорично можливо було б віднести до факту контактування з тілом людини в умовах розглянутої події також підтверджується висновком судової автотехнічної і транспортно-трасологічної експертизи №21-7123/7124 від 15.04.2022 року.

Відповідно до висновку експерта №22-2438 від 02.08.2022 року з моменту виникнення небезпеки для руху водій автомобіля «Volkswagen Caddy» перебував в аварійній обстановці, і шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР не мав у своєму розпорядженні технічної можливості зупинитись до місця наїзду, тобто запобігти ДТП. Оскільки водій автомобіля Volkswagen Caddy, навіть при умові руху з перевищенням дозволеної швидкості (більше 50 км/год), в умовах події належним виконанням вимог п. 12.3 ПДР не мав технічної можливості уникнути ДТП, то слід зробити висновок, що дії цього водія, з технічної точки зору, не мають невідповідностей до вимог п. 12.3 ПДР, і не знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП.

Таким чином, ураховуючи, що подія мала місце в темну пору доби; враховуючи положення та місце розташування постраждалого, а саме те, що ОСОБА_9 перебував на середині проїжджої частини, на колінах в темному одязі; враховуючи підтвердження висновками експертів відсутності на автомобілі обвинуваченого яких-небудь ушкоджень і слідів, які б однозначно й категорично можливо було б віднести до факту контактування з тілом людини в умовах розглянутої події; відповідно не виключається можливість того, що обвинувачений ОСОБА_8 дійсно міг не усвідомлювати, що допустив збиття людини, з урахуванням того, що протилежне дослідженими місцевим судом та судом апеляційної інстанції доказами беззаперечно не підтверджується.

З огляду на пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення, він мав би усвідомлювати, що інша особа ( ОСОБА_24 ) перебуває у небезпечному для життя стані, в який він її сам поставив, а тому він був зобов`язаний і мав можливість надати потерпілому допомогу, але не зробив цього.

Проте, місцевим судом, при оцінці досліджених доказів, встановлено протилежне, а саме те, що ОСОБА_8 не усвідомлював та не розумів, що вчинив наїзд на потерпілого ОСОБА_9 , оскільки не бачив потерпілого, і не знав, що останній опинився у небезпечному для життя стані, а доказів того, що обвинувачений усвідомлював такі обставини, зокрема що збив автомобілем людину стороною обвинувачення не надано.

Доводи прокурора про доведеність винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, з посиланням на висновок експерта №46 від 25.04.2022 року, відповідно до якого на автомобілі «Volkswagen Caddy» виявлені все ж таки певні пошкодження, які можливо віднести до утворення їх в результаті контактування з пішоходом, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки знову ж таки, за вказаним висновком експерта на автомобілі «Volkswagen Caddy» яких-небудь ушкоджень і слідів, які б однозначно й категорично можливо було б віднести до факту контактування з тілом людини в умовах розглянутої події не виявлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в даній справі ключовою обставиною є не те, що все ж таки могло бути контактування автомобіля під керуванням ОСОБА_8 та пішохода ОСОБА_9 , а саме те, чи усвідомлював обвинувачений, що він збив людину та поставив її в небезпечний для життя стан, однак свідомо не допоміг цій особі.

Твердження прокурора про те, що винуватість обвинуваченого підтверджується, слідчим експериментом від 06.06.2022 року за участю ОСОБА_8 , відповідно до якого конкретна видимість з робочого місця в салоні автомобіля «Volkswagen Caddy», д.з. НОМЕР_1 , стоячого на колінах пішохода наступала за 22,17 метри від попереднього зрізу автомобіля, а загальна видимість з робочого місця в салоні автомобіля складала 38,2 метри, колегія суддів визнає не обґрунтованими та такими, що спростовуються висновком експерта №22-2438 від 02.08.2022 року, відповідно до якого з моменту виникнення небезпеки для руху водій автомобіля «Volkswagen Caddy» перебував в аварійній обстановці, і шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР не мав у своєму розпорядженні технічної можливості зупинитись до місця наїзду, тобто запобігти ДТП. Оскільки водій автомобіля «Volkswagen Caddy», навіть при умові руху з перевищенням дозволеної швидкості (більше 50 км/год), в умовах події належним виконанням вимог п. 12.3 ПДР не мав технічної можливості уникнути ДТП, то слід зробити висновок, що дії цього водія, з технічної точки зору, не мають невідповідностей до вимог п.12.3 ПДР, і не знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП.

Окрім того, слід звернути увагу, що орган досудового розслідування в даній справі закрив кримінальне провадження в частині ч.2 ст.286 КК України, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_8 складу вказаного кримінального правопорушення.

За таких обставин колегія суддів визнає безпідставними посилання сторони обвинувачення про наявність в діях ОСОБА_8 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт усвідомлення обвинуваченим контактування його автомобіля з людною, за обставин викладених в обвинувачені.

Кримінальним правопорушенням є передбачене КК України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (ст.11 КК України).

Із аналізу вказаної норми закону вбачається, що кримінальним правопорушенням є діяння (дія або бездіяльність), якому властиві такі обов`язкові ознаки: 1) це діяння вчинене суб`єктом злочину; 2) воно є винним; 3) вказане діяння є суспільно небезпечним; 4) відповідне діяння передбачене чинним КК. Останнє, крім того, має на увазі, що обов`язковою ознакою кримінального правопорушення є також кримінальна караність. Відсутність хоча б однієї з цих ознак вказує на відсутність кримінального правопорушення.

Склад кримінального правопорушення це сукупність встановлених кримінальним законом (законом про кримінальну відповідальність) об`єктивних і суб`єктивних ознак, які характеризують певне суспільно небезпечне діяння в якості злочину. Склад злочину утворює обов`язкова (універсальна) кількість властивих йому елементів: 1) об`єкт; 2) об`єктивна сторона; 3) суб`єкт; 4) суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діях (бездіяльності) особи складу злочину, що, у свою чергу, виключає кримінальну відповідальність такої особи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України.

Колегія суддів звертає увагу, що безперечно здоров`я та життя людини є найважливішою соціальною цінністю, позбавлення якої є недопустимим, однак з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, за відсутності належних та достатніх доказів, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, неприпустимим також є ухвалення обвинувального вироку щодо обвинуваченого, оскільки фактично обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях.

На думку апеляційного суду, встановлені судом першої інстанції в даному кримінальному проваджені фактичні обставини кримінального провадження та досліджені під час судового розгляду докази, зміст яких викладений в мотивувальній частині вироку, не давали суду першої інстанції законних підстав зробити висновок про доведеність наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України.

Оскільки надані стороною обвинувачення докази є недостатніми для підтвердження наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, а всі сумніви щодо винуватості обвинуваченого, відповідно до ст. 62 Конституції України, слід тлумачити на його користь, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність прийнятого судом першої інстанції рішення про виправдання обвинуваченого.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що ухвалюючи виправдувальний вирок, місцевий суд допустив суперечності щодо підстав виправдання обвинуваченого.

Так, у мотивувальній частині вироку місцевий суд дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України.

Водночас у резолютивній частині вироку суд зазначив про визнання обвинуваченого невинуватим та його виправдання з інших підстав, а саме у зв`язку із недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення, а також не зазначив конкретну норму процесуального закону, якою керувався суд.

Колегія суддів звертає увагу, що у відповідності до положень ч.1 ст.373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Таким чином, законодавцем встановлене певне розмежування підстав за яких може бути ухвалено виправдувальний вирок, та визнання невинуватим та виправдання особи, зокрема у зв`язку із недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, та у зв`язку із недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, які не є тотожними. Вказаний недолік оскарженого вироку слугує підставою для зміни вироку місцевого суду в цій частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині підстав виправдання обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Балтського районного суду Одеської області від 22.11.2023 року в кримінальному проваджені №0001002 від 12.11.2021 року, яким ОСОБА_8 визнаний невинуватим та виправданий, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України змінити.

Абзац перший резолютивної частини вироку викласти в наступній редакції: « ОСОБА_8 визнати невинуватим та виправдати за ч.1 ст.135 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку із недоведеністю, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України», з підстав, зазначених в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4