Номер провадження: 11-сс/813/982/24
Справа № 947/5081/24 1-кс/947/5917/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника власниці майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,

представника КНП «ЦПМСД №3» ОМР - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.06.2024 року про відмову в арешті майна в кримінальному провадженні №0001526 від 14.12.2023 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна в кримінальному провадженні №0001526 від 14.12.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Цією ж ухвалою на підставі п.2 ч.1 ст.169 КПК України майно, яке було виявлено та тимчасово вилучено 06.02.2024 року y ході пpoведення обшуку у Комунально-некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, буд. 63/1 у кабінеті НОМЕР_13, де працює сімейний лікар ОСОБА_7 , визначено повернути особам, у яких воно було вилучено, а саме:

- мобільний телефон марки IPHONE XR, який належить ОСОБА_7 , пін-код невідомий, IMEI НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 із сім-картою оператора мобільного зв`язку Київстар НОМЕР_3 . Телефон знаходиться у сріблясто-прозорому чохлі з корпусом білого кольору;

- мобільний телефон марки IPHONE 8RLUS, без пін-коду, робочий телефон ОСОБА_7 , IMEI НОМЕР_4 із сім-картою оператора мобільного зв`язку Київстар НОМЕР_5 . Телефон знаходиться у зеленому чохлі з корпусом чорного кольору;

- мобільний телефон марки Redmi, який знаходився у шухляді стола лікаря ОСОБА_11 Model: НОМЕР_6 RN4G, пін-код невідомий;

- три банківські картки, а саме: НОМЕР_7 ; Ukrgasbank НОМЕР_8 ; Приват Банк НОМЕР_9 ;

- грошові кошти номіналом: 2 купюри номіналом 1000 гривень у кількості 2 шт; 2 купюри номіналом 500 гривень у кількості 2 шт; 1 купюра номіналом 200 гривень у кількості 1 шт.; 1 купюра номіналом 100 гривень у кількості 1 шт; 1 купюра номіналом 50 гривень у кількості 1 шт;

- медичну документацію ОСОБА_12 , а саме: виписку з прийому хворого 26.12.2023 року на 1 арк.; виписку з прийому хворого 03.01.2024 року на 1 арк; виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого 2 шт. на 1 арк; направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК).

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про арешт майна у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор посилається на те, що ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна є незаконною та необґрунтованою. Слідчим суддею не враховано, що постановою слідчого від 07.02.2024 року вилучене під час обшуку майно, відповідно до ст.98 КПК України, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки в органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати, що воно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, виявити які вдасться лише за допомогою проведення слідчих дій та відповідних експертиз із залученням судових експертів. Тому, сторона обвинувачення вважає, що накладення арешту необхідне з метою збереження речових доказів.

Прокурор також вказує, що розслідуванням встановлено, що вилучене майно може бути використано як доказ обставин, що встановлюються під час досудового розслідування, а саме мобільні телефони підозрювана використовувала для вчинення неправомірних дій, надаючи номер банківських карток підозрювана отримувала неправомірну вигоду за вчинення неправомірних дій, медична документація ОСОБА_12 є прямим доказом, походження грошових коштів і медична документація стосовно інших осіб ще підлягали дослідженню в кримінальному провадженні, в тому числі щодо можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.332 КК України.

Щодо виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 15.04.2024 року стосовно усунення встановлених недоліків клопотання слідчого, прокурор зазначив, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо вчинення кримінального правопорушення слідчим проведено невідкладний огляд (обшук) службового кабінету, з посиланням на вимогами ст.233 КПК України. Проведення даної невідкладної дії було зумовлене ймовірним знищенням речових доказів з метою уникнення покарання.

Також прокурор вказує, що підставою для проникнення та проведення обшуку службового приміщення є письмова добровільна згода директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» ОСОБА_13 .

Окрім цього, прокурор зазначає, що клопотання про арешт майна слідчим подано вчасно, через ТОВ «Нова пошта» о 18:33 год. 07.02.2024 року, а відсутність дати складання та затвердження клопотання є технічною помилкою. Згідно відповіді Київського районного суду м. Одеси клопотання до суду надійшло 08.02.2024 року, оригінал пакунка поштового відправлення, в якому було чотири клопотання, прикріплено до іншого клопотання про дозвіл на проведення обшуку.

Заслухавши суддю-доповідача; вислухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити; представника власниці майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та представника КНП «ЦПМСД №3» ОМР - адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді про відмову в накладенні арешту на майно, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апелянта, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна - це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Зокрема положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як убачається з матеріалів судової справи слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001526 від 14.12.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.2 ст.369-2 КК України, за підозрою ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_12 , який має хронічні захворювання звертався до медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) з метою підтвердження інвалідності, на що отримував відмову у зв`язку з недостатністю документів.

На початку грудня 2023 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_12 звернувся за консультацією до лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3». Амбулаторія № 3 ОСОБА_7 з приводу наявності в нього хронічних хвороб та його направлення з цих підстав до МСЕК для підтвердження інвалідності із роз`ясненням відповідного порядку та переліку повного пакету документів, які є обов`язковими для такого звернення, з метою проходження експертизи.

Під час розмови ОСОБА_12 з лікарем ОСОБА_7 , остання маючи умисел на отримання неправомірної вигоди в розмірі від 800 до 1200 доларів США, діючи всупереч взятих на себе службових обов`язків, достовірно розуміючи суть кримінального правопорушення та передбачену за його скоєння кримінальну відповідальність, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення в ході розмови повідомила, що вона допоможе ОСОБА_12 підготувати повний пакет медичних документів, однак завірила, що пройти медико-санітарну експертизу та підтвердити групу інвалідності можливо лише після здійснення впливу на керівництво МСЕК.

При цьому ОСОБА_7 , для забезпечення більш сприятливих умов для вчинення нею неправомірних дій, вказала ОСОБА_12 про необхідність проходження додаткових обстежень для отримання актуальних результатів аналізів, на підставі яких подальшому буде складено відповідний висновок щодо стану його здоров`я.

Так, 26.12.2023 року під час особистого прийому, лікар ОСОБА_7 , отримала від ОСОБА_12 його медичні документи та залишила їх у себе для подальшого вивчення.

Разом з тим, під час вказаної зустрічі з метою подальшого вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_7 видала ОСОБА_12 направлення на госпіталізацію до Багатопрофільного медичного центру «Одеського національного медичного університету» у ревматологічне відділення за адресою: АДРЕСА_1 , та надала вказівку останньому прийти до неї після проходження лікування з відповідними документами.

Надалі, 03.01.2024 року ОСОБА_12 з`явився на призначений лікарем

ОСОБА_11 прийом, під час якого остання повідомила, що для більш ретельного вивчення наданої ОСОБА_12 медичної документації їй потрібен додатковий час, тому залишить їх у себе, однак запевнила ОСОБА_12 , що за умови надання їй неправомірної вигоди в розмірі від 800 до 1200 доларів США, в залежності від тяжкості зазначених діагнозів у документах, вона зможе здійснити вплив на прийняття посадовими особами медико-соціальної експертної комісії відповідного позитивного рішення - про підтвердження групи інвалідності.

В період часу з 11 по 18 січня 2024 року ОСОБА_12 на підставі виданого лікарем ОСОБА_7 направлення та за її вказівкою пройшов стаціонарне лікування у ревматологічному відділення Багатопрофільного медичного центру «Одеського національного медичного університету» за адресою: АДРЕСА_1 , отримавши виписний епікриз із зазначенням діагнозу та результатами аналізів пройдених досліджень.

Після чого, 19.01.2024 року ОСОБА_12 , під час особистої зустрічі з ОСОБА_11 , надав останній виписний епікриз з медичної карти стаціонарного хворого № 257 Багатопрофільного медичного центру «Одеського національного медичного університету», для підготовки нею відповідних документів з метою проходження лікарсько-консультативної комісії (ЛКК) в Одеські міській поліклініці №20, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Надалі, 22.01.2024 року ОСОБА_7 , в ході телефонної розмови повідомила ОСОБА_12 , про те, що останньому необхідно з`явитись до неї на прийом 24.01.2024 року о 08:30 годині, для отримання направлення на проходження лікарсько-консультативної комісії.

У подальшому, 24.01.2024 року о 08:30 годині, за попередньою домовленістю ОСОБА_12 зустрівся з лікарем ОСОБА_7 , біля входу до поліклініки № 20 за адресою: АДРЕСА_2 . Під час вказаної зустрічі ОСОБА_7 , передала ОСОБА_12 направлення на проходження лікарсько-консультативної комісії, зазначивши, що після її проходження він має з`явитись до неї та надати висновок з метою підготовки документів для подальшого проходження МСЕК.

Згідно наданого направлення лікаря ОСОБА_7 , в період з 24 по 26 січня 2024 року ОСОБА_12 пройшов лікарську-консультативну комісію.

Після чого, 29.01.2024 року близько 14:00 годин ОСОБА_12 , виконуючи вказівку лікаря ОСОБА_11 , з`явився за місцем її роботи та передав їй висновок лікарсько-консультативної комісії для подальшого оформлення відповідних документів проходження МСЕК.

Надалі, 05.02.2024 року об 11:00 годині, у телефонній розмові ОСОБА_12 з ОСОБА_7 , остання повідомила, що направлення готове та він може його забирати, прибувши до неї.

05.02.2024 року близько 14:00 ОСОБА_12 за вказівкою ОСОБА_7 прибув до приміщення КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3». Амбулаторії № 3, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , однак у приймальній ОСОБА_12 невідомий працівник повідомила, що лікар ОСОБА_7 виїхала на терміновий виклик та видала відповідні документи підготовлені раніше ОСОБА_7 , а сааме: направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК) з додатками.

В подальшому у період часу з 11:11 години по 11:19 годину 06.02.2024 року ОСОБА_12 отримав від лікаря ОСОБА_7 у кросплатформовій системі миттєвого обміну повідомленнями «Whats App» з акаунту НОМЕР_10 , на акаунт НОМЕР_11 повідомлення, зі змісту якого вбачається роз`яснення порядку подальшого звернення до МСЕК для проходження експертизи та очікуваний розмір неправомірної вигоди за підготовку пакету документів та вплив на прийняття рішення особами з числа невстановлених посадових осіб Комунальної установи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у розмірі 1800 доларів США з одночасним направленням номеру власної банківської карти банку «Monobank» № НОМЕР_12 .

Так, о 14:54 годині, цього ж дня, ОСОБА_12 прибув у відділення банку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_4 та на виконання вказівки ОСОБА_7 надіслав грошовий переказ у розмірі 67140 грн., що на момент направлення було еквівалентно сумі неправомірної вигоди у розмірі 1800 доларів США на карту, реквізити якої надала ОСОБА_7 , за вплив на прийняття рішення особами з числа невстановлених посадових осіб Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи».

Таким чином, 06.02.2024 року о 14:54 год., лікар ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом, маючи умисел, спрямований на особисте збагачення одержала від ОСОБА_12 неправомірну вигоду у розмірі 1800 доларів США за вплив на прийняття рішення особами з числа невстановлених посадових осіб Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи».

Після цього неправомірні дії ОСОБА_7 було припинено працівниками правоохоронних органів.

06.02.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України за кваліфікуючими ознаками: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Орган досудового розслідування вказує, що 06.02.2024 року, в період часу з 15:05 год. по 18:34 год., з метою збереження майна, а саме: речових доказів вчинення неправомірних дій, у зв`язку з наявними підставами вважати, що підозрювана може знищити або спотворити речові докази для уникнення покарання, слідчим з урахуванням добровільної згоди керівника Комунально-некомерційного підприємства «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 3» було проведено огляд (обшук) у службовому кабінеті НОМЕР_13 КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 3» розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , де здійснює свою професійну діяльність сімейний лікар ОСОБА_7 , у якому було виявлено та вилучено наступні речі та документи, а саме:

- мобільний телефон марки «IPHONE XR», який належить ОСОБА_7 (пін-код невідомий) IMEI НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 із сім-картою оператора мобільного зв`язку Київстар НОМЕР_3 , який знаходиться у сріблясто-прозорому чохлі з корпусом білого кольору;

- мобільний телефон марки «IPHONE 8RLUS» без пін-коду, робочий телефон ОСОБА_11 , IMEI НОМЕР_4 із сім-картою оператора мобільного зв`язку Київстар НОМЕР_5 , який знаходиться у зеленому чохлі з корпусом чорного кольору;

- мобільний телефон марки «Redmi», який знаходився у шухляді стола лікаря ОСОБА_11 Model: НОМЕР_6 RN4G (пін-код невідомий);

- три банківські картки, а саме: НОМЕР_7 ; Ukrgasbank НОМЕР_8 ; Приват Банк НОМЕР_9 ;

- грошові кошти номіналом: 2 купюри номіналом 1000 грн. у кількості 2 шт; 2 купюри номіналом 500 грн. у кількості 2 шт; 1 купюра номіналом 200 гривень у кількості 1 шт; 1 купюра номіналом 100 грн. у кількості 1 шт; 1 купюра номіналом 50 грн. у кількості 1 шт.;

- медична документація ОСОБА_12 , а саме: виписка з прийому хворого 26.12.2023 року на 1 арк.; виписка з прийому хворого 03.01.2024 року на 1 арк.; виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого 2 шт. на 1 арк.; направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК);

- медичні картки та документи амбулаторних хворих в тому числі і направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК), які знаходились в особистій сумці ОСОБА_7 , а саме: ОСОБА_14 на 24 арк.; ОСОБА_15 на 5 арк.; ОСОБА_16 ; ОСОБА_17 ; ОСОБА_18 ; ОСОБА_19 ; ОСОБА_20 ; ОСОБА_21 на 4 арк.; ОСОБА_22 на 3 арк.; ОСОБА_23 на 8 арк.; ОСОБА_24 на 11 арк. та медична картка; ОСОБА_25 на 8 арк.; ОСОБА_26 на 3 арк. та медична картка; ОСОБА_27 на 13 арк.; ОСОБА_28 на 4 арк.; ОСОБА_29 на 76 арк.; ОСОБА_30 на 7 арк.; ОСОБА_31 на 32 арк.; ОСОБА_8 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та медична картка; ОСОБА_20 на 15 арк., а також документи ОСОБА_37 на 5 арк., які знаходилися у одному файлі з грошовими купюрами номіналом 500 грн. у кількості 2 шт.

07.02.2024 року постановою слідчого вилучене в ході обшуку вищевказане майно було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

27.02.2024 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси частково задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на частину майна, вилученого 06.02.2024 року в ході проведення обшуку комунально-некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» за адресою: АДРЕСА_5 . Цією ж ухвалою вирішено повернути іншу частину майна власникам, а саме: медичні картки та документи амбулаторних хворих в тому числі і направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК), які знаходились в особистій сумці ОСОБА_7 .

15.04.2024 року ухвалою Одеського апеляційного суду частково задоволено скаргу ОСОБА_7 , скасовано ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.02.2024 року, та постановлено нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення вищевказаного обшуку у кабінеті НОМЕР_13, де працює сімейний лікар ОСОБА_7 , відповідно до переліку викладеного в клопотанні, повернуто прокурору для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали на протязі 72 (семи десяти двох) годин, з моменту отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді апеляційний суд звернув увагу на невідповідність клопотання слідчого про накладення арешту на майно вимогам ст.171 КПК та не доведеність правомірності проведення органом досудового розслідування обшуку за зазначеною адресою.

01.05.2024 року слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , з посиланням на усунення недоліків на виконання ухвали апеляційного суду від 15.04.2024 року, повторно звернулась до слідчого судді із клопотанням погодженим прокурором ОСОБА_6 про арешт майна у вказаному кримінальному провадженні, яке було вилучене 06.02.2024 року під час пpoведення обшуку у Комунально-некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, буд. 63/1 у кабінеті НОМЕР_13, де працює сімейний лікар ОСОБА_7 , згідно переліку зазначеного в клопотанні слідчого, із забороною користування та розпорядження майном.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що огляд (обшук) службового кабінету НОМЕР_13, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , було проведено з метою виявлення та фіксації відомостей щодо вчинення кримінального правопорушення. Проведення даної невідкладної слідчої дії було обумовлено ймовірним знищенням речових доказів з метою уникнення покарання. Також слідчий зазначає, що огляд проводився без ухвали слідчого судді, однак на підставі добровільної згоди директора установи ОСОБА_39 , тому орган досудового розслідування вважає, що огляд (обшук) було проведено законно, та наявні підстави для накладення арешту на вилучене майно, з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, які можуть зберігати на собі сліди кримінального правопорушення, та мають значення для подальшого розслідування кримінального провадження.

Оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна та на підставі п.2 ч.1 ст.169 КПК України майно, яке було виявлено та тимчасово вилучено 06.02.2024 року y ході пpoведення обшуку у Комунально-некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, буд. 63/1 у кабінеті НОМЕР_13, де працює сімейний лікар ОСОБА_7 , визначено повернути особам, у яких воно було вилучено, згідно переліку.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що звертаючись із клопотанням про накладення арешту на майно, слідчим та прокурором не надано доказів щодо правомірності проведеного обшуку без ухвали слідчого судді, не доведено наявність обґрунтованих підстав для цього, дотримання порядку проведення обшуку, визначеного ст. ст. 233, 234 КПК України, та дійшов вірного висновку про необхідність відмови в накладенні арешту на майно, правомірність вилучення якого не доведена.

Слідчим суддею враховано, що в обґрунтування правомірності проведення обшуку без попереднього отримання ухвали слідчого судді у службовому кабінеті НОМЕР_13 комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, буд.63/1 слідчий зазначає дві взаємовиключні підстави, а саме: ч.1 ст.233 та ч. 3 ст. 233 КПК.

Згідно протоколу обшуку від 06.02.2024 року, обшук за вказаною адресою проводився без ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, підставою для його проведення слідчий у протоколі зазначила ч. 3 ст.233 КПК України.

Із дослідженого відеозапису процедури проведення обшуку вказаного службового кабінету, слідчим суддею встановлено, що на початку проведення обшуку слідчий неодноразово повідомляє сімейному лікарю ОСОБА_11 та в подальшому її захиснику підстави для проведення обшуку, а саме: «обшук проводиться на підставі ч.3 ст.233 КПК - з метою врятування майна, речей та документів та безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення».

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що в протоколі проведення обшуку від 06.02.2024 року за вказаною адресою, та на відеозаписах обшуку, слідчим не зазначалася така підстава для проникнення та проведення обшуків, як «добровільна згода директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» ОМР ОСОБА_40 ».

Із досліджених в судовому засіданні слідчим суддею матеріалів клопотання про надання дозволу на проведення обшуку встановлено наявність ксерокопії згоди директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» ОМР ОСОБА_40 на проведення огляду у службовому кабінеті НОМЕР_13 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» за адресою: АДРЕСА_3 , з метою фіксації слідів та доказів вчинення злочинів, яка датована 06.02.2024 року.

Разом з цим, слідчим суддею звернуто увагу, що відповідно до листа медичного директора КМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» ОМР ОСОБА_41 від 22.02.2024 року за вих.№125 - згода на проникнення та проведення обшуків була надана директором КНП «ЦПМСД №3» ОМР ОСОБА_40 після проведення обшуків, особам, які мотивували свої дії національною безпекою та воєнним станом. Крім того, надана згода не передбачала обшук і вилучення особистих речей лікаря загальної практики - сімейного лікаря амбулаторії №3 КНП «ЦПМСД №3» ОМР ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 .

Також слідчим суддею враховано, що 05.03.2024 року органом досудового розслідування директор КНП «ЦПМСД №3» ОМР ОСОБА_40 була допитана в якості свідка в кримінальному провадженні та згідно протоколу допиту на запитання слідчого щодо проведення, зокрема, обшуку у робочому кабінеті НОМЕР_13 за адресою: АДРЕСА_3 та надання її згоди на проведення обшуку від 06.02.2024 року, остання відповіла, що згода була надана після проведення обшуку задля уникнення конфліктної ситуації з співробітниками правоохоронних органів.

Показання свідка ОСОБА_40 слідчий суддя визнав такими, що узгоджуються із дослідженим слідчим суддею відеозаписом обшуку, який проводився 06.02.2024 року за адресою: АДРЕСА_6 . Та із поведінки директора КНП «ЦПМСД №3» ОМР ОСОБА_40 на відеозаписі та її діалогу із слідчим вбачається, що на момент її входу до кабінету №10 у якому проводився обшук вона взагалі не знала про обставини проведення обшуків за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_6 , та слідчим їй повідомлено, що «наразі проводиться невідкладний обшук», «на підставі ч.3 ст.233 КПК України».

Також слідчий суддя вірно звернув увагу, що обшук у вказаному службовому кабінеті НОМЕР_13 за адресою: АДРЕСА_3 проводився в період часу з 15:05 год. по 18:34 год. 06.02.2024 року, а з відеозапису вбачається, що директор КНП «ЦПМСД №3» ОМР ОСОБА_40 дізналася про проведення даного обшуку лише під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_6 , який проводився в період часу з 16:09 год. по 17:51 год. 06.02.2024 року.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов логічного висновку, що на момент проведення обшуку, зокрема у кабінеті НОМЕР_13 амбулаторії № 3 КМП «ЦПМСД №3» ОМР, у органу досудового розслідування, який проводив обшук, була відсутня згода на проведення огляду/обшуку кабінету директора ОСОБА_40 , а отже були відсутні підстави для проникнення до службового кабінету сімейного лікаря ОСОБА_11 , передбачені ч.1 ст.233 КПК.

Також слідчим суддею встановлено, що при проведенні обшуку у вказаному службовому кабінеті НОМЕР_13 амбулаторії № 3 КМП «ЦПМСД №3» ОМР слідчий не заявляла такої підстави на проведення обшуку, як наявність добровільної згоди директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» ОМР ОСОБА_42 .

Так звана згода на проведення обшуку була надана директором установи вже після проведення обшуку, що узгоджується із відповіддю вказаної установи та відеозаписами проведення обшуку.

Також слідчим суддею звернуто увагу, що відповідно до інформаційної довідки №363568724 від 29.01.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_3 , зокрема, зареєстровано нежилі приміщення першого поверху №507, загальною площею 120.8 кв.м., які зареєстровано за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, які передані в оренду ПАТ «Державний ощадний банк України», Орендодавцем є Департамент комунальної власності Одеської міської ради, на підставі договору оренди нежилого приміщення №3857 від 09.07.2010 року. Інша інформація відсутня. Інформація про те, що право власності, право користування або право оперативного управління на будівлю за вказаною адресою за КМП «ЦПМСД №3» ОМР в державному реєстрі не зареєстроване.

Разом з тим, на адвокатський запит адвоката ОСОБА_8 про надання інформації чи надавалась Одеською міською радою як представником чи власником майна Одеської територіальної громади добровільна згода на право правоохоронним органам СУ ГУНП в Одеській області або співробітникам СБУ в Одеській області проникнути 06.02.2024 року до належного територіальній громаді міста Одеси житла чи іншого володіння за адресою: АДРЕСА_3 для проведення обшуку в кримінальному провадженні 0001526 від 14.12.2023 року, 21.02.2024 року за вих.№70 директором Департаменту документально-організаційного забезпечення Одеської міської ради надано відповідь, що за базою даних електронного документообігу Виконавчого комітету ОМР за вказаними в запиті критеріями документів не виявлено.

Також, слідчим суддею вірно враховано відсутність в матеріалах судової справи ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку за вказаною адресою.

Більш того, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2024 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 .

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність слідчим та прокурором правомірності проведення обшуку за вказаною адресою, без ухвали слідчого судді, та без доведеності наявності підстав передбачених ч.1, ч.3 ст.233, ст.234 КПК, та зазначає наступне.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя.

Відповідно до вимог п.7 ч.2 ст.131 КПК один із заходів забезпечення кримінального провадження - є арешт майна.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

За змістом ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Процедура вирішення питання про накладення арешту на майно визначена ст.171 КПК.

Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Таким чином, якщо закон визначив, що клопотання слідчого/прокурора про накладення арешту на майно повинно відповідати вимогам ст.171 КПК, орган досудового розслідування та прокурор повинні неухильно дотримуватися визначених законом вимог.

Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого/прокурора про накладення арешту повинно відповідати вимогам статті 171 КПК, то прокурор повинен неухильно їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК у клопотанні слідчого або прокурора повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна та до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання, тобто правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Вказана норма також узгоджується з статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, вказаних вимог кримінального процесуального законодавства щодо клопотання про накладення арешту слідчим та прокурором дотримано не було.

Колегія суддів звертає увагу, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та може бути застосований лише в порядку та на підставах визначених кримінальним процесуальним законодавством.

Звертаючись до слідчого судді повторно із клопотанням про накладення арешту, слідчим та прокурором знову не надано доказів щодо правомірності проведеного обшуку, без ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук, та без наявності підстав визначених ч.1, ч.3 ст.233, 234 КПК, що відповідно не доводить правомірності вилучення в ході обшуку майна та нівелює можливість накладення арешту на нього.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Згідно ч.3 ст.233 КПК слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому ст.255 КПК.

Тобто, законодавець визначив, що до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи можливе лише у чітко визначених невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення.

При розгляді апеляційної скарги, колегія суддів також враховує практику Верховного Суду.

Так, у постанові від 20.11.2023 року по справі №359/10291/19 Верховний Суд наголосив, що кримінальний процесуальний кодекс (ч.3 ст.233) передбачає можливість для слідчого, прокурора проникнути в житло до постановлення ухвали слідчого судді у «лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення». Але у подальшому слідчий суддя при розгляді клопотання про проведення цього обшуку має перевірити «крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді».

Верховний Суд в постанові від 01.11.2023 року (справа №462/3127/22) зазначив, що вказані в постанові слідчого невідкладність проведення обшуку з метою унеможливлення знищення доказів, фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, збереження усієї доказової бази, такі підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи до постановлення ухвали слідчим суддею не відносяться до переліку невідкладних. Суд звернув увагу на доктрину «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), яка була сформульована Європейським судом з прав людини у наступних справах: «Гефген проти Німеччини»; «Тейксейра де Кастро проти Португалії»; «Шабельник проти України»; «Балицький проти України»; «Нечипорук і Йонкало проти України»; «Яременко проти України».

Разом з цим, Верховний суд в постанові від 30.01.2024 року (справа №752/12651/16) звернув увагу, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 26 липня 2007 року в справі «Peev v. Bulgaria» зазначив про те, що для визначення, чи відбувається втручання у приватне життя внаслідок обшуку у службовому приміщенні, слід застосовувати критерій «розумного очікування конфіденційності». При цьому спочатку треба перевірити, чи вплинув обшук на приватне життя обвинуваченого.

Службовий кабінет сам по собі не може вважатися житлом або іншим володінням, доступ до якого визначає виключно його володілець. Службове приміщення надається для виконання службових обов`язків і доступ до нього визначається іншим регулюванням, яке ґрунтується на міркуваннях, не пов`язаних із захистом приватності осіб, яким таке службове приміщення надане.

Касаційний суд звернув увагу, що особа на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення була службовою особою, слідчим без ухвали слідчого судді, на підставі дозволу начальника (заяви) було проведено огляд приміщень, в тому числі, службового кабінету обвинуваченого, де на робочому столі останнього було виявлено та вилучено певні документи, та підлягає з`ясуванню у цьому випадку чи вплинув обшук на приватне життя обвинуваченого.

Щодо доводів прокурора про те, що не накладення арешту на вилучене майно позбавляє сторону обвинувачення доводити вину підозрюваної, то колегія суддів звертає увагу, що кожне кримінальне провадження має здійснюватись із суворим дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, та до кожного учасника кримінального провадження має бути застосована належна правова процедура.

Доводи сторони обвинувачення, що сторона захисту в подальшому намагалась будь-яким способом затягнути судовий розгляд кожного клопотання сторони обвинувачення; непогодження із версією сторони захисту; про наявність протиріч в показаннях підозрюваної з матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій; колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не стосується предмету розгляду, а саме наявності чи відсутності підстав для накладення арешту та законності оскарженої ухвали.

Твердження сторони обвинувачення про те, що обґрунтованість проведення невідкладного огляду підтверджена в тому числі й подальшою поведінкою з боку сторони захисту, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки обрана стороною захисту модель поведінки ніяк не стосується правомірності чи неправомірності проведеного органом досудового розслідування обшуку.

Також колегія суддів звертає увагу, що «обшук» та «огляд» не є тотожними поняттями, а в клопотанні слідчий фактично їх ототожнює.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, суд вважає, що ініціювання слідчим та прокурором питання про накладення арешту на майно, яке було вилучене в ході обшуку 06.02.2024 року згідно переліку в клопотанні, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика ЄСПЛ, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до ЄСПЛ забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду оскарженої ухвали, відсутні підстави для застосування до майна вилученого в ході обшуку 06.02.2024 року зазначених в клопотанні обмежувальних заходів.

Істотних порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування оскарженої ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.06.2024 року в кримінальному провадженні №0001526 від 14.12.2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна та повернуто на підставі п.2 ч.1 ст.169 КПК України майно, яке було виявлено та тимчасово вилучено 06.02.2024 року y ході пpoведення обшуку у Комунально-некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, буд. 63/1 у кабінеті НОМЕР_13, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4