Справа № 357/7619/24
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

16 вересня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглядаючи в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 0005311, яке внесене до ЄРДР 09 листопада 2023 року, стосовно ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 України,

У С Т А Н О В И В :

у судовому засіданні, прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання, у якому просив:

(1) продовжити строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 на 60 (шістдесят) днів;

(2) визначити розмір застави - 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб, що складає 242 240 гривень;

(3) у разі встановлення застави, покласти на обвинувачену ОСОБА_4 передбачені п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки: прибувати до суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утриматися від спілкування зі свідками.

В обґрунтування клопотання зазначав, що є необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки вона обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, а раніше установлені ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не втратили своєї актуальності.

Вказував, що ОСОБА_4 усвідомлює, що їй загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10-ти (десяти) років, внаслідок чого вона може втекти та переховуватися від суду. Соціальних зв`язків, місця працевлаштування, які можуть попередити такі її дії немає. До того ж, вона зареєстрована в Луганській області, а не за місцем проживання.

Вважав, що ОСОБА_4 з метою ухилення від покарання чи спотворення об`єктивної картини може умовлянням, підкупом чи погрозами впливати на свідків, щоб вони змінили свідчення.

Зазначав, що досудовим розслідуванням не встановлено джерела походження психотропних речовин, які збувала ОСОБА_4 , а тому існує ризик, що вона може вжити заходів для попередження викриття інших, причетних до збуту психотропних речовин, осіб.

Вважав, що репутація ОСОБА_4 свідчить, що вона може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки вона раніше судима та обвинувачується у вчиненні нового злочину , через невеликий проміжок часу після попередньої її судимості. До того ж, кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 має корисливий характер, на момент затримання вона не працювала, що створює передумови для вчинення корисливих кримінальних правопорушень.

На його думку викладені обставини свідчать, що запобігти вказаним ризикам, за допомогою інших, більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

У ході розгляду, захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора ОСОБА_3 , через те, що названі останнім ризики є надуманими. Таку позицію мотивував тим, що ОСОБА_4 від суду та органу досудового розслідування не переховувалася.

Обвинувачена ОСОБА_4 просила звільнити її під домашній арешт, за місцем її проживання, вона все зрозуміла та злочинів вчиняти не буде.

Суд заслухавши прокурора, обвинувачену та захисника, дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, керуючись такими мотивами.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, для продовження строку тримання під вартою, прокурор має довести, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові.

На стадії судового провадження, питання наявності обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, судом не з`ясовується, оскільки досудове розслідування вже завершене.

Судом установлено, що згідно з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2024 року, строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 продовжений, у тому числі, з метою попередження установлених ризиків переховування від органу досудового розслідування та/або суду; вчинення іншого кримінального правопорушення.

У ході розгляду, прокурор ОСОБА_3 вважав, що усі перелічені ризики продовжують існувати, а також існують ризики впливу на свідків та перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином.

Захисник ОСОБА_5 заперечував таку тезу прокурора.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11, від 12 лютого 2015 року). У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року). Сама по собі відсутність постійного місця проживання не свідчить про ризик втечі (п. 128 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Макаров проти Росії», заява № 15217/07 від 12 березня 2009 року).

Отже, ризик переховування обвинуваченого від суду, встановлюється на основі ступеня тяжкості можливого покарання, а також інших відповідних факторів, які можуть підтвердити чи спростувати існування такого ризику.

ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України.

За ч. 2 ст. 307 КК України їй може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, а за ч. 2 ст. 309 КК України - штраф від двох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, ОСОБА_4 , у разі визнання її винуватою, не підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, з випробуванням, з встановленням іспитового строку, оскільки їй загрожує покарання більше п`яти років позбавлення волі.

Судом установлено, що ОСОБА_4 до затримання не працювала, не навчалася.

До того ж, вона незаміжня, дітей не має, доглядом за іншими особами не займалася.

З цього, суд дійшов висновку, що у неї відсутні соціальні зв`язки, які здатні попередити її переховування від суду.

Суд враховує, що ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, може вільно перетинати державний кордон та на момент затримання не мала належним чином зареєстрованого місця реєстрації чи перебування.

Отже, сукупність цих обставин свідчить, що в ОСОБА_4 є мотив для переховування від суду, відсутні стримуючі фактори, щоб попередити такі дії, а тому дійсно існує ризик, що вона може вчинити спроби переховування від суду.

Своєю чергою, суд вважає, що продовжує існувати ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення.

Встановлюючи цей ризик, суд враховує її репутацію.

Судом установлено, що ОСОБА_4 будучи засудженою за кримінальне правопорушення пов`язане з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, через незначний проміжок часу отримала підозру, а потім обвинувачення у вчиненні нових, аналогічних кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що такі обставини підтверджують той факт, що вона має репутацію особи, схильної до вчинення кримінальних правопорушень.

До того ж, суд враховує, що ОСОБА_4 не має роботи, інших законних джерел доходів, а кримінальне правопорушення, у якому її обвинувачують має корисливий мотив, що створює передумови для вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Отже, оскільки ОСОБА_4 має репутацію особи, схильної до вчинення кримінальних правопорушень, у неї наявні передумови для їх вчинення, суд дійшов висновку, що існує ризик вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Водночас, суд відкидає інші ризики, на які посилався прокурор.

Суд вважає, що ризик того, що ОСОБА_4 перешкоджатиме кримінальному провадженню не має підґрунтя.

Обґрунтовуючи його, прокурор ОСОБА_3 послався, що зараз не встановлене походження джерел набуття психотропних речовин, коло осіб з якими досягненні домовленості про збут наркотичних засобів.

Відхиляючи цю тезу, суд враховує, що зараз досудове розслідування завершене. Завершивши досудове розслідування, орган досудового розслідування фактично визнав, що джерела набуття психотропних речовин та коло осіб, або встановлені, або можуть бути встановлені в іншому кримінальному провадженні, тоді як ризик впливу на інші кримінальні провадження не охоплюється п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Своєю чергою, суду не наведено, на підставі чого прокурор ОСОБА_3 дійшов висновку про наявність ризику незаконного впливу на свідків. У клопотанні просто зазначено, що такий ризик існує.

Суду не достатньо такого обґрунтування, щоб покласти ризик незаконного впливу на свідків в обґрунтування рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 .

Отже, викладені обставини свідчать, що продовжують існувати ризики переховування від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Отож, суд продовжує строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 .

Суд вважає, що підстав для пом`якшення ОСОБА_4 запобіжного заходу немає. Домашній арешт, про який вона просить, не зможе попередити установлені ризики. Умови цього виду запобіжного заходу не передбачають цілодобовий контроль над її поведінкою, не обмежують її у користуванні мережею «Інтернет», засобами зв`язку, у зустрічах з будь-якими особами, а тому вона використовуючи такі можливості, може здійснювати збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи прекурсорів.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 9 листопада 2023 року № 3460-IX, прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня становить 3028 гривні.

Суд вважає, що на тяжкість пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, корисливий характер злочинів, у яких вона обвинувачується, ступінь ймовірності установлених ризиків, який є високим, зважаючи на встановлені вище дані про особу обвинуваченої, їй необхідно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави - 80 (сімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Суд зазначає, що такий розмір застави гарантуватиме виконання нею покладених КПК України та судом обов`язків та не буде завідомо непомірним для неї.

Суд вважає за необхідне, з огляду на встановлені ризики, у разі внесення застави, покласти на обвинувачену ОСОБА_4 такі обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утриматися від спілкування зі свідками.

Суд вважає, що покладення таких обов`язків є необхідним для досягнення мети запобіжного заходу, визначеної ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, зважаючи на викладене суд клопотання прокурора, про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 задовольняє.

Керуючись ст. 314-316, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою, - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 19 вересня 2024 року, включно.

Визначити розмір застави ОСОБА_4 - 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до суду за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утриматися від спілкування зі свідками.

Установити строк дії вказаних обов`язків - 2 (два) місяці, з дня внесення застави.

Застава може бути внесена обвинуваченим, так і іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем). Обвинувачений або заставодавець мають право внести заставу в будь-який момент протягом строку дії ухвали.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду, у порядку встановленому законом, протягом п`яти днів з дня її оголошення, обвинуваченим, захисником, прокурором, лише в частині продовження строку тримання під вартою.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 532 КПК України.

Повний текст ухвали проголошений - 18 вересня 2024 року о 08:30 год.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1