ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 583/2786/17 Номер провадження 11-кп/814/1392/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника

потерпілих ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава матеріали кримінального провадження №0000557 від 14.08.2017, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м.Суми від 12 січня 2024 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бакирівка Охтирського району Сумської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, не одруженого, учасника бойових дій, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.05.2023 року за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_9 засуджено :

за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України (в редакції від 04.08.2017, із змінами, внесеними згідно із Законом № 2295-VI від 01.06.2010) на 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 115 КК України на 8 роки позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 135 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.05.2023, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією майна.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 , в інтересах малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди 300000 (триста тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 , в інтересах малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду, завдану смертю її матері, у розмірі по 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок щомісяця, починаючи стягувати з 14.08.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 на відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди 300000 (триста тисяч) гривень 00 копійок.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів та судових витрат.

За вироком суду, 14.08.2017 близько 01 години ночі ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зайшов в гості до своєї знайомої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживала в АДРЕСА_1 разом з грудною дитиною ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , маючи при цьому намір вступити з потерпілою ОСОБА_11 у статеві зносини природнім способом, на що отримав відмову в категоричній формі. Однак, не полишаючи намірів задовольнити свою статеву пристрасть, не отримавши добровільної згоди від потерпілої, ОСОБА_9 вирішив вступити з нею в статеві зносини проти її волі, із застосуванням фізичного насильства.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом зґвалтування, ОСОБА_9 , застосовуючи фізичне насильство, силою повалив ОСОБА_11 на диван спальної кімнати та розірвав на ній джинсові шорти і спідню білизну. Під час насильницьких дій по подоланню опору потерпілої, ОСОБА_9 , застосовуючи силу, утримував ОСОБА_11 за руки, ноги та шию, не даючи їй змоги підвестися із дивану та намагався розвести ноги потерпілої. Також зняв з себе шорти та футболку і намагався всупереч волі потерпілої вступити з нею в статевий акт природнім способом. Однак, ОСОБА_11 продовжила чинити опір, відбиваючись від нього руками, дряпаючи його нігтями та наносити удари ногами, в результаті чого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна правої очної ямки, обох передпліч, лівої гомілки, синець лівого плеча, подряпини грудини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У зв`язку із вчиненням активного опору з боку потерпілої, ОСОБА_9 схопив її обома руками за шию та використовуючи м`язові зусилля свого тіла із великою силою прикладання, почав здавлювати руками шию потерпілої, свідомо позбавляючи її можливості дихати, доки остання не перестала подавати ознак життя, в такий спосіб протиправно заподіявши смерть останній, яка наступила від механічної асфіксії внаслідок стискання шиї руками. Усвідомлюючи, що ОСОБА_11 перестала подавати ознаки життя, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину у виді зґвалтування до кінця у зв`язку із активним фізичним опором потерпілої, тобто з причин, що не залежали від його волі.

Крім цього, під час вчинення ОСОБА_9 14.08.2017 близько 01.00 год. в АДРЕСА_3 , замаху на зґвалтування та умисного вбивства потерпілої ОСОБА_11 , в тій же кімнаті, де вчинялись злочинні дії по відношенню до останньої, знаходилась малолітня грудна дитина - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка через малолітство позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, в тому числі, не здатна самостійно пересуватись та харчуватись, а ОСОБА_9 у свою чергу, усвідомлюючи, що позбавив життя її матір - ОСОБА_15 , тим самим створивши для малолітньої дитини небезпечний для її життя стан, так як остання через малолітство позбавлена можливості вжити заходи до самозбереження, коли він сам поставив її в небезпечний для життя стан, свідомо залишив без допомоги малолітню груду дитину ОСОБА_15 , маючи при цьому реальну змогу надати їй допомогу, яка лише наступного дня, 14.08.2017 в денну пору добу, була виявлена на дивані в будинку разом із загиблою матір`ю - ОСОБА_11 військовослужбовцями, які здійснювали пошук ОСОБА_9 ..

У поданій апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду в частині засудження ОСОБА_9 за ч.1 ст.115 КК, кваліфікувати дії ОСОБА_9 за ст.119 КК України, призначивши відповідне покарання а також закрити провадження за ч.3 ст.15, ч.1 ст.152 КК України через не встановлення достатніх доказів доведення винуватості особи.

Зазначає, що обвинувачений та потерпіла були раніше знайомими та вступали в добровільні статеві зносини. Під час останнього статевого акту, потерпіла дозволила розірвати на собі білизну, сама попросила взяти її за шию і потім відпустити. Через невеликий проміжок часу обвинувачений знову взяв за шию потерпіла, а остання почала його дряпати нігтями пальців рук, проте деякий час перестала та знепритомніла. Обвинувачений, зрозумівши що потерпіла не дихає, злякався, забрав свої речі та покинув місце злочину, через декілька днів дізнався що його розшукують та здався працівникам поліції.

Таким чином захисник звертає увагу на те, що обвинувачений не мав умислу на зґвалтування потерпілої та заподів останній смерть з необережності під час добровільного статевого акту.

Крім того, захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_9 є військовослужбовцем за контрактом, учасником АТО, за місцем проживання та служби характеризується позитивно.

Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 містить аналогічні апеляційні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статті 374 КПК України При цьому відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, експерті висновки.

Колегія суддів відкидає апеляційні твердження захисника та обвинуваченого про вчинення вбивства з необережності, відсутності замаху на зґвалтування потерпілої, та вважає, що такі твердження сторони захисту спростовуються матеріалами кримінального провадження та виходить з наступного.

Так, допитані у кримінальному проваджені свідки і потерпілі не вказували на будь-які близькі стосунки між обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілою ОСОБА_11 , а тому підстави стверджувати, що обвинувачений та потерпіла мали добровільні інтимні стосунки відсутні.

Так само, не доводиться матеріалами кримінального провадження, що потерпіла була схильна застосування до неї грубого відношення під час статевих зносин, а допитані у кримінальному проваджені свідки підтвердили, що потерпіла, зважаючи на її матеріальний стан, не дозволила б розірвати на собі одяг.

Натомість, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, діями ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_11 нанесені наступні тілесні ушкодження: механічна асфіксія внаслідок стиснення шиї руками, крововиливи по обох поверхнях шиї, крововиливи у м`які тканини шиї з обох сторін, крововиливи в область щитовидного хряща, множинні садна та синці обличчя, тулубу, кінцівок.

Здавлюючи руками шию ОСОБА_11 , ОСОБА_9 не міг не розуміти,що позбавляє потерпілу можливості дихати, а зрозумівши, що остання перестала подавати ознаки життя, обвинувачений покинув місце вчинення злочину, залишивши малолітню грудну дитину потерпілої без допомоги. Даних про надання обвинуваченим допомоги ОСОБА_11 , матеріали справи не містять.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, свідчать про відсутність необережної форми вини у ОСОБА_9 при заподіянні смерті потерпілій, та наявності умислу у останнього саме на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом зґвалтування, який, проте, здійснити не вдалося, через опір потерпілої, яка відбивалась від ОСОБА_9 , дряпаючи його нігтями та наносячи удари та указує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо кваліфікації її дій за ч.2 ст.15, ч.1 ст.152, ч. 1 ст. 115 КК України.

Щодо призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає, що покарання у виді 9 років позбавлення волі, призначене ОСОБА_9 відповідає вимогам ст.65 КК України, принципам індивідуалізації, доцільності, справедливості та визначеної у ст. 50 КК України мети покарання, є достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Проаналізувавши апеляційні доводи сторони захисту, колегія суддів вважає, що підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування або зміни вироку суду вони не містять, під час апеляційного перегляду провадження таких підстав судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ковпаківського районного суду м.Суми від 12 січня 2024 року відносно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим із моменту вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4