Справа № 1304/1-44/11 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/27/13 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2013 року Колегія Суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

адвоката: ОСОБА_6

засудженого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляції засудженого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Галицького районного суду м. Львова від 01 липня 2011 року, -

встановила:

Даним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Львові, українець, громадянин України, із вищою освітою, одружений, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винним та засуджений за ч. 3 ст. 157 КК України на 2 (два) роки обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади у виборчій комісії, або комісії з референдуму терміном на 2 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_7 покладено зобов`язання повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу змінено із взяття під варту на підписку про невиїзд з постійного місця проживання та звільнено його з-під варти із зали суду негайно.

Доля речових доказів по справі вирішена відповідно до вимог закону.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він будучи призначеним головою Львівської обласної територіальної виборчої комісії, використовуючи своє службове становище, вчинив перешкоджання діяльності членів виборчої комісії, при виконанні ними своїх повноважень, поєднане з підкупом. Відповідно до Закону України «Про вибори депутатів Верховної Ради АР Крим, місцевих рад та сільських, селищних, міських голів» на ОСОБА_7 , як на члена і голову виборчої комісії покладалось виконання ряду функцій та обов`язків. Однак, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, використав своє службове становище голови Львівської обласної територіальної виборчої комісії всупереч інтересів служби. Так, 29 вересня 2010 року Львівська обласна партійна організація Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина», яку очолював ОСОБА_8 , згідно довідки за №6 подала до Львівської обласної виборчої комісії документи на реєстрацію кандидатів у депутати Львівської обласної ради у багатомандатному виборчому окрузі. ОСОБА_7 , будучи головою Львівської обласної територіальної виборчої комісії та членом партії Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина», діючи умисно, з метою реєстрації списків кандидатів у депутати Львівської обласної ради від ЛОПО ВО «Батьківщина», яку очолював ОСОБА_8 , перебуваючи у будівлі Львівської обласної ради, розташованої у м. Львові на вул. Винниченка, 18, а також у приміщенні кафе-бару «Гавана», розташованому у АДРЕСА_2 , протягом 28 - 29 вересня 2010 року, неодноразово, використовуючи своє службове становище голови Львівської обласної територіальної виборчої комісії, з метою підкупу, схиляв членів Львівської обласної територіальної виборчої комісії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , включених до складу вказаної комісії Постановою ЦВК за № 355 від 15 вересня 2010 року, шляхом обіцянок надання матеріальної винагороди, а саме грошових коштів в сумі 10 000 доларів США, по 5000 доларів США кожному, до вчинення дій, пов`язаних із реалізацією ОСОБА_9 та ОСОБА_10 своїх повноважень, як членів виборчої комісії - голосування за реєстрацію списків кандидатів у депутати, а саме, прийняття рішення про реєстрацію виборчих списків кандидатів у депутати Львівської обласної ради, висунутих від ЛОПО ВО «Батьківщина», яку очолював ОСОБА_8 , відповідно до порядку, визначеного ст. 25 ч. 2 п. 5 Закону України «Про вибори депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», поданих ЛОПО ВО «Батьківщина».

У подальшому, 29 вересня 2010 року, у проміжок часу з 21.30 год. до 22.00 год., знаходячись в приміщенні бару «На розі», що на АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на перешкоджання діяльності членів Львівської обласної територіальної виборчої комісії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час реєстрації списків кандидатів у депутати Львівської обласної ради, передав їм винагороду в розмірі 2 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 15 827 грн., по 1000 доларів США кожному, за прийняття рішення щодо реєстрації виборчих списків кандидатів у депутати Львівської обласної ради, висунутих від ЛОПО ВО «Батьківщина», яку очолював ОСОБА_8 , які подані ЛОПО ВО «Батьківщина» 29 вересня 2010 року, після чого був затриманий працівниками Управління Служби безпеки України у Львівській області.

Не погоджуючись із вироком районного суду, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляцію, в якій просить вирок суду 1-ї інстанції відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок його м`якості та неправильним застосуванням кримінального закону і постановити відносно ОСОБА_7 новий вирок, яким визнати його винним за ч. 3 ст. 157 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в органах державної влади і управління та в органах місцевого самоврядування. В обґрунтування апеляції прокурор покликається на те, що, обираючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції, на його думку, не врахував ні того, наскільки відповідальну посаду він займав, вчиняючи злочин, ні того, що підсудний не визнав своєї вини у вчиненні злочину, за яким його засуджено. На думку апелянта, наведені обставини не давали суду першої інстанції підстав для призначення ОСОБА_7 найм`якшого покарання, яке можливо призначити за санкцією ч. 3 ст. 157 КК України та підстав для призначення покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України. Ця обставина, що підсудний не визнав своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, на переконання апелянта, виключає можливість застосувати ст.75 КК України. Крім цього, прокурор зазначає і те, що суд 1-ї інстанції допустив і іншу помилку, звільняючи засудженого ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України від призначеного покарання з випробуванням. Так, за даним вироком ОСОБА_7 засуджено із призначенням йому покарання у виді обмеження волі, із позбавленням права обіймати посади у виборчій комісії або комісії з референдуму. Враховуючи, що ОСОБА_7 призначено додаткове покарання у виді позбавлення спеціального права, суд у вироку повинен був обумовити, що звільнення з випробуванням стосується лише основного покарання у виді обмеження волі.

На вирок районного суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляцію, у якій просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 01 липня 2011 року відносно нього скасувати, а його виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. При цьому, покликається на те, що він жодного злочину не вчиняв і його вина в інкримінованому йому злочині жодним чином не доведена. Суд першої інстанції, як на доказ його вини покликався на відеозапис, здійснений оперативними співробітниками СБУ, який ніби-то доводить факт передачі коштів. Однак, як вказує апелянт, такий не відповідає дійсності, оскільки на відеокасеті відсутній запис вищевказаної події. З 16 год. 29 вересня 2011 року, як вказує апелянт, він вже не був головою та навіть членом Львівської обласної виборчої комісії внаслідок його відкликання, тому безпідставним є порушення кримінальної справи та невірною кваліфікація його дій за ч.3 ст.157 КК України.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який подану апеляцію прокурором у справі підтримав, просить задоволити її у повному об`ємі, апеляцію засудженого ОСОБА_7 клопоче залишити без задоволення, думку засудженого ОСОБА_7 та його адвоката, які, підтримавши апеляцію, подану засудженим ОСОБА_7 , просять її задоволити, апеляцію прокурора відхилити, вивчивши матеріали кримінальної справи та проаналізувавши доводи поданих учасниками судового розгляду апеляцій, Колегія Суддів вважає, що апеляції прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом 1-ї інстанції та засудженого ОСОБА_7 підлягають до часткового задоволення.

До даного висновку Колегія Суддів приходить, виходячи із наступного.

Суд 1-ї інстанції в умовах відкритого, усного і гласного судового розгляду, відповідно до встановленого порядку дослідження доказів по справі у ході судового слідства допитав підсудного ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , свідків по справі, оглянув речові докази, дослідив матеріали справи.

Так, потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , як у ході досудового, так і судового слідства вказали на вчинення відносно них ОСОБА_7 незаконних дій, пов`язаних із тим, що ОСОБА_7 , будучи головою Львівської обласної виборчої комісії, використовуючи своє службове становище, вчинив перешкоджання їхній діяльності при виконанні ними своїх повноважень, поєднане з підкупом. З приводу даних фактів вони звернулися до компетентних органів у зв`язку із порушенням їхніх прав, а ОСОБА_7 був викритий та затриманий (т.3 а.с.101; т.3 а.с.103; т.3 а.с.107-126; т.4 а.с.53-59).

Із потерпілими по справі органом досудового слідства проводилися слідчі дії очні ставки між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , відтворення обстановки та обставин події із ОСОБА_9 (т.2 а.с.242-247; т.2 а.с.281-302), очні ставки між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , відтворення обстановки і обставин події із ОСОБА_10 (т.2 а.с.203-206; т.2 а.с.258-276), у ході яких потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дали послідовні показання з приводу вчинення щодо них ОСОБА_7 незаконних дій, пов`язаних із тим, що ОСОБА_7 , будучи головою Львівської обласної виборчої комісії, використовуючи своє службове становище, вчинив перешкоджання їхній діяльності при виконанні ними своїх повноважень, поєднані з підкупом, з приводу чого вони звернулися до компетентних органів, а ОСОБА_7 був викритий та затриманий. З приводу цього органом досудового слідства було складено відповідні процесуальні документи, які, на переконання Колегії Суддів, суд 1-ї інстанції дослідив належним чином, обґрунтовано поклавши в основу вироку по справі.

Допитаний у ході проведеного судового слідства свідок ОСОБА_11 повністю підтримав дані ним показання на досудовому слідстві (т.3 а.с.5-11), одночасно вказавши на те, що він був членом Львівської обласної виборчої комісії, виконував покладені на нього законом обов`язки, очолював комісію ОСОБА_7 29 вересня 2010 року та 30 вересня 2010 року у комісію не надходило жодних офіційних документів чи повідомлень про усунення чи зняття ОСОБА_7 із займаної ним у комісії посади. Вказав і на те, що 29 вересня 2010 року о 18 год. відбувалося засідання комісії, на якій розглядалися різні організаційні питання, був присутній і ОСОБА_7 , як голова (т.4 а.с. 119-121).

Судом оголошено, вивчено, проаналізовано та правильно покладено в основу вироку і показання ряду свідків, які засвідчили аналогічну позицію, викладену свідком ОСОБА_11 , це показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 у ході досудового слідства (т.2 а.с.161-164; т.3 а.с.76-81; т.2 а.с.253-257; т.2 а.с.186-191; т.2 а.с.154-160; т.1 а.с.80-84; т.2 а.с.213-219; т.2 а.с.196-202; т.2 а.с.207-212; т.3 а.с.50-53).

Судом перевірено і показання на досудовому слідстві свідків ОСОБА_22 (т.3 а.с.61-65; 104-106), ОСОБА_8 (т.3 а.с.37-42), які однозначно вказали на те, що ОСОБА_7 їх ніколи не повідомляв про те, що деякі члени ЛОВК вимагають від нього передачі їм грошових коштів за те, щоб не ініціювати питання його звільнення із посади ЛОВК.

Свідок ОСОБА_23 згідно оголошених судом свідчень дав показання про те, що разом із ОСОБА_24 вони були понятими у ході проведення слідчої дії працівниками УСБУ у барі «На АДРЕСА_3 , де на столі, за яким сиділи ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 знаходилися грошові кошти, яких після перерахування працівниками УСБУ виявилося 2000 доларів США, номери та серії яких були переписані, вони були опечатані, про що було складено протокол (т.2 а.с.176-178).

Протоколом огляду від 04 жовтня 2010 року у присутності понятих оглянуто грошові кошти в сумі 2000 доларів США номіналом 100 доларів США, вилучених 29 вересня 2010 року у кафе барі «На розі» (т.2 а.с.248).

У судовому засіданні оглянуто та досліджено відеозапис, який міститься при матеріалах справи на відеокасеті Panasonic E240 VHS ід. № 172-ОТЗ, на якому зафіксовані розмови між ОСОБА_7 , потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у ході яких ОСОБА_7 вчиняє відносно потерпілих незаконні дії, пов`язані із перешкоджанням їхній діяльності, пов`язане із підкупом (т.4 а.с.200-201).

Крім цього, судом досліджено і речові докази по справі (т.4 а.с.201).

З уваги на вивчені матеріали справи та проаналізовані докази по ній, районний суд, на переконання Колегії Суддів вірно, критично оцінивши показання підсудного ОСОБА_7 щодо невизнання ним вини у вчиненні інкримінованих йому дій у суді та часткового визнання вини на досудовому слідстві, зробив вірний висновок про те, що у діях ОСОБА_7 є наявний склад злочину, передбачений ч.3 ст.157 КК України. Судом дано належну оцінку усім зібраним по справі об`єктивним доказам, які з достовірністю стверджують вину засудженого ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.3 ст.157 КК України.

За наведених обставин, Колегія Суддів вважає доведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.157 КК України та підстав для його виправдання не вбачає.

Що стосується доводів, викладених в апеляції прокурора, Колегія Суддів вважає за необхідне вказати на наступне.

Стосовно покликань апелянта на те, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 не враховано, наскільки відповідальну посаду він займав та невизнання ним своєї вини, таке не відповідає вимогам закону, який регламентує призначення покарання, оскільки перша обставина характеризує одну із ознак складу злочину його суб`єкт, друга виступає процесуальною позицією самого ОСОБА_7 і на призначення покарання підсудному у межах санкції статті не впливає.

Вимоги ж ст.75 КК України вказують на можливість призначення особі судом покарання, у тому числі і обмеження волі, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, у тому випадку, коли суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання; тоді суд може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

На думку Колегії Суддів, суд першої інстанції, врахувавши наведені вимоги закону, прийняв мотивоване рішення про застосування, при призначенні покарання засудженому ОСОБА_7 вимог ст.75 КК України, вбачаючи можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, із звільненням його від такого з випробуванням. Невизнання ж засудженим своєї вини, Колегія Суддів розцінює як особисту процесуальну позицію самого ОСОБА_7 , яка за своєю правовою природою не впливає на можливість застосування судом при призначенні покарання засудженому вимог ст.75 КК України.

На переконання Колегії Суддів, районний суд призначив покарання ОСОБА_7 відповідно до вимог чинного КК України, а також у межах, установлених санкцією ч.3 ст.157 КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначене засудженому ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вважає за необхідне Колегія Суддів вказати і на наступне.

Як вбачається із вироку суду, що перевіряється в апеляційному порядку, ОСОБА_7 визнано винним за ч.3 ст.157 КК України, із призначенням йому покарання у виді обмеження волі, із позбавленням права обіймати посади у виборчій комісії або комісії з референдуму, із звільненням його на підставі ст.75 КК України від призначеного покарання з випробуванням.

Згідно вимог ч.1 ст.75 КК України, особа може бути звільненою з випробуванням від відбування покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років.

Колегія Суддів вважає, що, оскільки ОСОБА_7 призначено додаткове покарання у виді позбавлення спеціального права, суд у вироку повинен був вказати на те, що звільнення з випробуванням має стосуватися лише основного покарання у виді обмеження волі.

З уваги на викладене, вирок суду 1-ї інстанції підлягає зміні, а подані апеляції засудженого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом 1-ї інстанції до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.362; 366; 367; 371; 379 КПК України (в ред. 1960 року), Колегія Суддів,-

у х в а л и л а:

апеляції засудженого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом 1-ї інстанції на вирок Галицького районного суду м.Львова від 01 липня 2011 року відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст.157 КК України задоволити частково.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 01 липня 2011 року відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст.157 КК України змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч.3 ст.157 КК України до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади у виборчій комісії або комісії з референдуму терміном на 2 (два) роки, із звільненням засудженого ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного йому основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

В решті вирок Галицького районного суду м.Львова від 01 липня 2011 року відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст.157 КК України залишити без змін.

На ухвалу Колегії Суддів особи, які мають право на касаційне оскарження згідно вимог ст.384 КПК України (в ред. 1960 року) можуть подати касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з моменту набрання нею законної сили.

Ухвала виготовлена у нарадчій кімнаті у єдиному примірнику.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4