Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3016/24
Провадження № 1-в/553/368/2024
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення у відповідність вироку суду щодо засудженого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

На розгляд Ленінського районного суду м.Полтави надійшло подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)», в якому порушено питання про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 вироків Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 21.02.2020, від 19.11.2020, від 23.12.2020 у відношенні ОСОБА_4 та визначити остаточну міру покарання останньому за вироком Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 23.12.2020.

В обґрунтування клопотання ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» зазначає, що 09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП, згідно яких особа піддається адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у частині злочинів або кваліфікації правопорушень встановлюється на рівні податкової пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 розділу ІV Податкового кодексу України, у розмірі що дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Так, на час скоєння злочинів засудженим ОСОБА_4 два неоподаткованих мінімуми доходів громадян для кваліфікації адміністративного чи кримінального правопорушення становили у період з 01.07.2019 2007 грн, з 01.01.2020 по 30.06.2020 2102 грн, з 01.07.2020 2197 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи викладене начальник ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» звернувся із згаданим поданням до суду.

Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, представник установи виконання покарань та засуджений в судове засідання не прибули, що у відповідності до ч.5 ст.539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Від засудженого ОСОБА_4 та представника установи виконання покарань на адресу суду надійшли клопотання про проведення розгляду справи за їх відсутності.

Прокурор проти задоволення подання не заперечував, вважав за можливе звільнити ОСОБА_4 від покарань, призначених вироками Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 21.02.2020, від 19.11.2020, від 23.12.2020 за ч.3 ст.185 КК України у зв`язку із усуненням Законом № 3886-ІХ від 18.07.2024 караності діянь, за які особа засуджена та вважати ОСОБА_4 засудженим за вироком Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 23.12.2020 за ч. 2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01.01.2019 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 грн, станом на 01.01.2020 2102 грн.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 21.02.2020 ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Цим вироком ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за епізодами 12.10.2019, яким завдано матеріальних збитків на суму 850 грн та за епізодом від 20.10.2019 на суму 1306,67 грн. Також цим вироком ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за епізодом від 27.10.2019, яким завдано матеріального збитку на суму 231,44 грн. Таким чином, станом на день вчинення крадіжок розмір викраденого складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

19.11.2020 вироком Олександрійського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбутий строк покарання за вироком Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 21.02.2020 та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Цим вироком ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.185 КК України за епізодом від 18.02.2020, яким завдано матеріальних збитків на суму 1000 грн та епізодом від 23.02.2020 на суму 1000 грн. Таким чином, станом на день вчинення крадіжок розмір викраденого складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також за вироком Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 23.12.2020 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 років позбавлення волі. У відповідності до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 19.11.2020 ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Цим вироком ОСОБА_4 засуджений за ч.3 ст.185 КК України за епізодом від 14.07.2020, яким завдано матеріальних збитків на суму 518,37 грн, тобто розмір викраденого складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Також ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.186 КК України, яке є кримінально-караним діянням.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином, кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, за вчинення яких ОСОБА_4 був засуджений вироком Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 21.02.2020, кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185 КК України, за вчинення яких ОСОБА_4 засуджений вироком Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 19.11.2020 та кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, за вчинення якого, в тому числі ОСОБА_4 був засуджений вироком Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 23.12.2020, наразі не можуть вважатися кримінально караним правопорушеннями, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність частини діянь, за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч.2 ст.74 КК України засудженого необхідно звільнити від призначеного покарання за ч.2. ст.185, ч.3 ст.185 КК України, що призначене за вироками Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 21.02.2020, від 19.11.2020, від 23.12.2020.

При цьому суд враховує, що на стадії виконання вироків суд не може вирішити питання щодо наявності підстав вважати особу засудженою за ч.1 ст.162 КК України (перекваліфікації дій), адже прийняття такого рішення можливе лише відповідно до ч.3 ст.337 КПК України під час судового провадження, а його постановлення в порядку ст.ст.537, 539 КПК України не передбачено.

Водночас, за вироком Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 23.12.2020 ОСОБА_4 також засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яке є кримінально-караними діяннями, з огляду на що за цим вироком ОСОБА_4 слід вважати засудженим за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, без визначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, в порядку ч.4 ст.70 КК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення у відповідність вироку суду щодо засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Олександрійського районного суду

Кіровоградської області від 21.02.2020 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, за вироком Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 19.11.2020 за ч.2 ст.185 КК України та вироком Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 23.12.2020 за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Вважати ОСОБА_4 таким, що засуджений вироком Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 23.12.2020 за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, без визначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень в порядку ч.4 ст.70 КК України.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається через Ленінський районний суд м.Полтави протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1