н/п 1-кс/766/9829/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2024 року м. Херсон

Слідчий суддя Херсонського міського суд Херсонської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000585 від 09.07.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України,

в с т а н о в и в:

22.11.2024 року слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого суддів з клопотанням, якому просив: з метою збереження речового доказу накласти арешт на рухоме майно, а саме на транспортний засіб марки «КРД», моделі «050100», червоного кольору, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Розгляд клопотання на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України провести без повідомлення та участі власника майна ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання мотивовано тим, що Відділом розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту, СУ ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000585 від 09.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Так, 08.07.2023 до Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП у Львівській області із заявою звернувся гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо порушення військовослужбовцями рф законів та звичаїв війни, що виразилось у розграбуванні особистих речей ОСОБА_5 , а саме з 25.06.2023 по 30.06.2023 з гаража який розташований на території домоволодіння, яке належить ОСОБА_5 на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час досудового розслідування допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 надав показання, що 07.07.2023 під час телефонної розмови йому повідомив сусід про те, що в період з 25.06.2024 по 30.06.2024 військові рф, які проживали в домоволодінні, яке на праві власності належить ОСОБА_5 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виїжджаючи з його будинку на своєму автомобілі наповнили причіп майном ОСОБА_5 та причепили його до автомобіля, після чого поїхали в невідомому напрямку.

Разом з заявою потерпілий ОСОБА_5 надав фотокопії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «КРД», моделі «050100», червоного кольору, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який 09.07.2023 слідчим оголошено в розшук.

20.11.2024 зазначений вище транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки він є предметом вчинення даного кримінального правопорушення так як у результаті заволодіння цим майном діями військових рф спричинено матеріальні збитки, а також вказані транспортні засоби можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення, тобто містить ознаки, зазначені в ст. 98 КПК України, як речовий доказ.

Враховуючи вищевикладене, виникає необхідність накладені арешту на майно, яке зареєстроване на ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 як на речовий доказ у даному кримінальному провадженні, адже є ймовірність того, що незастосування арешту може призвести до пошкодження, псування, знищення вказаного транспортного засобу.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання у його відсутності.

Власник майна в судове засідання також не з`явився, про час і місце розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою про доставку смс-повістки.

Вивчивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У відповідності до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За змістом статті 98, пункту 1 частини 2 та частини 10 статті 170 КПК України, арешт майна, метою якого є збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що це майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Положення ч. 2 ст. 173 КПК України передбачають, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що Відділом розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту, СУ ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000585 від 09.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Так, 08.07.2023 до Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП у Львівській області із заявою звернувся гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо порушення військовослужбовцями рф законів та звичаїв війни, що виразилось у розграбуванні особистих речей ОСОБА_5 , а саме з 25.06.2023 по 30.06.2023 з гаража який розташований на території домоволодіння, яке належить ОСОБА_5 на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час досудового розслідування допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 надав показання, що 07.07.2023 під час телефонної розмови йому повідомив сусід про те, що в період з 25.06.2024 по 30.06.2024 військові рф, які проживали в домоволодінні, яке на праві власності належить ОСОБА_5 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виїжджаючи з його будинку на своєму автомобілі наповнили причіп майном ОСОБА_5 та причепили його до автомобіля, після чого поїхали в невідомому напрямку.

Разом з заявою потерпілий ОСОБА_5 надав фотокопії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «КРД», моделі «050100», червоного кольору, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який 09.07.2023 слідчим оголошено в розшук.

20.11.2024 зазначений вище транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, є предметом злочину, а не накладення арешту може призвести до його знищення, псування, приховування, відчуження, тому з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, збереження речових доказів, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для арешту майна.

Враховуючи правову підставу для арешту майна, а саме необхідність його збереження як речового доказу, слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт шляхом заборони користування, розпоряджання ним та його відчуження.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 98, 107, 167, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони користування, розпоряджання вказаним майном та його відчуження, а саме на: транспортний засіб марки «КРД», моделі «050100», червоного кольору, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, їх захисника, іншого власника або володільця майна, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1