19.07.2024
Справа №642/3936/24
Провадження №1-кс/642/2173/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді- ОСОБА_1 ,

за участю секретаря- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова скаргу представника ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим, -

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2024 року заявник звернувся до слідчого судді із скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві ОСОБА_4 від 07 червня 2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0001335 від 06.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначив, що в провадженні ТУ ДБР знаходиться кримінальне провадження № 0001335 від 06.03.2024 за правовою кваліфікацією - ч.3 ст. 382 КК України. Дані відомості були внесені ТУ ДБР до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13.02.2024 року за заявою ОСОБА_3 від 31.01.2024.

В ході досудового розслідування слідчим ТУ ДБР ОСОБА_5 . 03.04.2024 ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні було допитано у якості свідка. В ході допиту він повідомив слідчому ТУ ДБР додаткові докази та надав копії документів, що підтверджують обгрунтованість поданої ним заяви про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ВП № 2 ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області.

09.05.2024 року він звернувся до ТУ ДБР з заявою про залучення його у якості потерпілого у вищезазначеному кримінальному провадженні, та видачі йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого .

ОСОБА_3 зазначає, що права і обов`язки потерпілого виникають у особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України).

Незважаючи на вищезазначене 02.07.2024 року ним була отримана від слідчого ТУ ДБР ОСОБА_4 постанова від 07.06.2024 року, про відмову у визнанні його потерпілим .

Скаржник вважає, що вищевказана постанова слідчого про відмову у визнанні його потерпілим є незаконною, необґрунтованою, такою, що була винесена передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, такою, що порушує його права та законні інтереси, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню, оскільки слідчим не з`ясовувались питання щодо заподіяння йому шкоди та не перевірялись чи є будь-які данні, які б свідчили про завдання шкоди.

Крім того ОСОБА_3 зазначив, що ухвала слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.01.2024, якою було зобов`язано уповноважених осіб ВП № 2 ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_3 від 16.01.2024 станом на 08.07.2024 року не виконана, такі відомості до ЄРДР внесені не були, чим порушуються його права та інтереси.

В судове засідання заявника надав заяву, в якій просив розглядати скаргу за його відсутності, скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

Слідчий та прокурор до суду не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином, заяви про розгляд скарги за їх відсутності суду не подавали.

Відсутність слідчого, прокурора, відповідно до положень ст.306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення скарги з наступних підстав.

Пунктом 5 ч. 1ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

При цьому, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про злочин або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України).

Згідно ч. 3 ст. 55 КПК України потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Правилами частини 5 статті 55 КПК України визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до кримінального провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Судом встановлено, що в провадженні Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) перебуває кримінальне провадження №0001335 від 06.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України.

09.05.2024 ОСОБА_3 звернувся до Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) з заявою про визнання його потерпілим ОСОБА_6 , надання пам`ятки потерпілого.

06.06.2024 постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні з мотивів не встановлення об`єктивних даних, які б свідчили про наявність спричинення ОСОБА_3 посадовими особами ВП № 2 ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області, а саме начальником відділу поліції ОСОБА_7 та першим заступником відділу поліції (начальником слідчого відділу) ОСОБА_8 будь якої моральної, фізичної та майнової шкоди.

Постанова слідчого в кожному випадку має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати вимогам кримінального процесуального закону, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Так, виходячи з змісту п.2 ч.5 ст.110, ч.2 ст.220 КПК України, постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання повинна бути вмотивована та обґрунтована, з зазначенням змісту обставин, які є підставами для її прийняття, мотивів її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Наявність чи відсутність моральної чи матеріальної шкоди, розмір такої шкоди підлягають доведенню під час досудового розслідування, під час якого заявник повинен користуватися всіма правами потерпілого: заявляти клопотання, оскаржувати процесуальні рішення, приймати участь в дослідженні доказів щодо заподіяної шкоди, тощо.

Згідно постанови Пленуму ВССУ від 03 червня 2016 року «Про практику вирішення слідчими суддями питань, пов`язаних із слідчими (розшуковими) діями» зазначено, що здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні є обов`язком слідчого судді та про те, що відповідно до ч. 2 ст.307 КПК слідчий суддя за результатами розгляду скарги може постановити ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого, прокурора; 2) зобов`язання вчинити певну дію; 3) зобов`язання припинити певну дію; 4) відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає оскаржувану постанову слідчого такою, що містить в собі лише формальні ознаки процесуального рішення без відповідної мотивації.

Оскаржувана постанова слідчого про відмову у визнання потерпілим цим вимогам не відповідає, оскільки остання належним чином не обґрунтована та не вмотивована.

Так, постанова не містить правового обґрунтування щодо відмови у залученні ОСОБА_3 як потерпілого та щодо надання йому відповідного статусу у кримінальному провадженні з посиланням на докази, які здобутті в результаті слідчих дій в установленому порядку.

Суд вважає, що висновки в оскаржуваній постанові були зроблені слідчою передчасно, оскільки, як зазначив ОСОБА_3 у поданій ним до суду скарзі, 08.04.2024 року він був допитаний слідчим у даному кримінальному провадженні у якості свідка та надав йому додаткові докази та копії документів, що підтверджують обгрунтованість поданої ним заяви про вчинення кримінального правопорушення керівництвом ВП №2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області .

Дані відомості, викладені ОСОБА_3 при його допиті у якості свідка, не були відображені в постанові слідчого від 07.06.2024 року та їм не була надана належні оцінка, а тому на момент винесення слідчим оскаржуваної постанови про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 зазначати про те, що органом досудового розслідування не було здобуто достатньо доказів того, що останньому завдано моральної, фізичної або майнової шкоди передчасно.

Слідчому необхідно дати оцінку наявним показам ОСОБА_3 при його допиті у якості свідка щодо завдання йому будь-якої шкоди.

Слідчим не з`ясовувалось питання щодо заподіяння ОСОБА_3 певної шкоди, не проведено його допит, не перевірені чи є будь-які дані, які б свідчили про завдання шкоди, не з`ясовано, у чому саме полягає ця шкода, оскільки слідчим не зроблено детального аналізу всіх обставин, за яких заявник вважає, що можливим кримінальним правопорушенням йому заподіяна певна шкода.

Отже, слідчим належним чином та у визначений законом спосіб не було розглянуто заяву ОСОБА_3 від 09.05.2024, що не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст.110 цього Кодексу.

При цьому, питання пов`язані з доказуванням у кримінальному провадженні та проведення слідчих та процесуальних дій на стадії досудового розслідування віднесенні виключно до компетенції слідчого, у провадженні якого перебуває справа та який відповідно до ст.40 КПК України, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає оскаржувану постанову слідчого від 07.06.2024, такою, що винесена передчасно без належної мотивації та достатнього обґрунтування.

У силу положень кримінального процесуального законодавства на учасників судового процесу покладається обов`язок щодо доведення правомірності своїх дій, рішень однак слідчий до суду не з`явився, матеріали кримінального провадження не надав, доводів скаржника, його представника не спростував.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов до висновку про скасування постанови слідчого.

Таким чином, скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.55, 110, п.5 ч.1 ст.303, ст.307 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_4 про відмову про визнанні потерпілим - задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу (із дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 07.06.2024 року в кримінальному провадженні № 0001335 від 06.03.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.382 КК України, про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1