ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2024 Справа №607/17238/24 Провадження №1-кп/607/1835/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000142 від 22 квітня 2024 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишгородок, Лановецького району Тернопільської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2024 року близько 16 години 40 хвилин у ОСОБА_3 , який перебував у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті ревнощів, виник словесний конфлікт із своєю дружиною ОСОБА_8 , в ході якого в ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення останній тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока, внаслідок чого потерпіла втратила координацію та впала на підлогу.

Надалі, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 наніс ще один удар правою ногою в ділянку лівої руки ОСОБА_8 .

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця повіки лівого ока, що поширюється на виличну ділянку, синець із садном на його тлі лівого передпліччя, які за ступенем тяжкості належать до легкого тілесного ушкодження - п. 2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (МОЗ України, Київ, 1995), а також закрита травма лівого передпліччя у виді перелому ліктьової кістки та із зовнішніми ушкодженнями у своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим (більше 21 день) розладом здоров?я і за цією ознакою належить до тілесного ушкодження середньої тяжкості - (п. п. 2.2.1 (a, в), 2.2.2 цих Правил").

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

22.08.2024 між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_3 , укладено угоду про примирення.

Зміст укладеної угоди про визнання примирення.

Обвинувачений ОСОБА_3 визнає обвинувачення під час судового провадження.

Сторони погоджуються з правовою кваліфікацією вчиненого злочину , передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та на призначення покарання ОСОБА_3 у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробовуванням та встановити йому іспитовий строк.

Із запропонованим видом та мірою покарання обвинувачений згідний.

Обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_8 розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження означеної угоди для сторін є:

а) для підозрюваного чи обвинуваченого обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої стаття 474 цього Кодексу.

б) для потерпілого обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п.1 ч.1 ст.394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначену в п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України, їм зрозумілі.

Обвинуваченому зрозуміло, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов?язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів.

А також, йому зрозуміло, що укладенням цієї угоди має наслідком відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 5 п. 1 4. 5 ст. 474 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що виконання зобов?язання іншою стороною в межах цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди.

У разі невиконання угоди, відповідно до ст. 476 КПК України, прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про можливість затвердження угоди про примирення. Перевірка судом відповідності угоди вимогам КПК України та положення закону, якими він керується.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, та яке згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений та потерпіла підтримали угоду про примирення, просили її затвердити.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявила, що дана угода підлягає до затвердження.

Обвинувачений беззастережно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, із запропонованим видом та мірою покарання погодився.

Потерпіла наполягає на затвердженні судом угоди про примирення, вказує, що саме вона була ініціатором її укладення. Їй роз`яснено та зрозуміло, що внаслідок затвердження угоди про примирення, вона буде позбавлена права вимагати в подальшому притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Перевіривши угоду про примирення між потерпілою та обвинуваченим вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та потерпілої, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про примирення з огляду на наступне.

Судом з`ясовано, що обвинувачений повністю розуміє свої права, визначені в п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення щодо якого він визнає себе винним, та вид покарання.

Також судом встановлено, що потерпіла повністю розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України.

На підставі пояснень обвинуваченого та потерпілої суд переконався, що укладення сторонами угоди про примирення є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Відповідно до ч. 1 ст. 469 КПК України, угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Узгоджене сторонами у судовому засіданні покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Отже, підстави для відмови у затвердженні угоди відсутні, остання відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Суд при вирішенні питання про можливість призначення покарання узгодженого сторонами угоди враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, те, що він має на утриманні троє неповнолітніх дітей, раніше не судимий, його сімейний стан, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, думку потерпілої щодо призначення покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, оцінки негативно своїх дій, прагнення стати на шлях виправлення та обіцянки не допускати в майбутньому вчинення правопорушень.

Враховуючи викладене, суд за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вирішуючи питання про можливість затвердження укладеної сторонами угоди, призначення узгодженої міри покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, вважає, за можливе застосувати ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на строк 1 (один) рік та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 у період його дії на нього слід покласти передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2, 3, 4 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки, які на думку суду, будуть необхідні і достатні для його виправлення.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 76 КК України, на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені статтею 91-1 цього Кодексу.

Згідно, статтею 91-1 України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;

3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

5) направлення для проходження програми для кривдників.

2. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку.

3. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

З врахуванням обставин справи, суд приходить до переконання про необхідність направлення ОСОБА_3 для проходження програми для кривдників на строк три місяці.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження укладеної між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_3 угоди про примирення і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 471, 473-475, 476 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Затвердити угоду про примирення, укладену 22 серпня 2024 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_8 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 в період дії іспитового строку наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України направити ОСОБА_3 для проходження програми для кривдників на строк три місяці.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ч. 2 ст. 389-1 КК України.

Головуючий суддяОСОБА_1