Дата документу 31.10.2024
Справа № 334/6466/24
Провадження № 1-кп/334/628/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі кримінальне провадження № 1-кп/334/628/24, внесене 24 червня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000286, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, працює в ТОВ «СКОРПІОН-ФК» адміністратором, у шлюбі не перебуває, на утриманні дітей не має, є інвалідом 3 групи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 125 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

22.06.2024 приблизно о 07.15 годині ОСОБА_3 , знаходячись у коридорі адміністративного приміщення автомийки, яка належить ТОВ «СКОРПІОН- ФК», яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклого словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс не менше тринадцяти ударів кулаками правої та лівої руки по голові та тулубу ОСОБА_5 , а також ударів правою ногою по лівій нозі в області гомілки, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струс головного мозку, синця з набряком м`яких тканин, ран і саден в ділянці лівого ока, ран в ділянці носу, крововиливів з саднами на слизовій оболонці обох губ, синців в потиличній ділянці, в ділянках лівого гомілковостопного суглобу, лівого плеча у середній третині по задній поверхні, саден в ділянці лівої гомілки, правого передпліччя, синців в ділянках грудної клітки ліворуч, лівого плеча, які в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, шо спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Умисні дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за частиною другою статті 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до вимог частини першої статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, який висунете обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку визнав частково. Вважає, що він перебував у стані необхідної оборони. Під час допиту пояснив, що в червні 2024 року о 07.15 годині він прийшов на роботу на автомомийку по вул. Талаліхіна, де змінював потерпілого. Під час чергування на папірцях адміністратори записували кількість проданих карток клієнтами. На папірці він побачив виправлення, з приводу чого зробив зауваження потерпілому. Той образився та «послав» його. Вони пішли до цеху. У кориорі потерпілий в спину продовжував «посилати» його. Далі він озирнувся та побачив, що потерпілий наносить йому удар кулаком. Він відбив цей удар та відштовхнув потерпілого долонею лівої руки у обличчя. Після цього наніс ще декілька ударів потерпілому кулаками по голові та тілу. Удари наносив потерпілому з метою захисту єдиного ока. Після цього між ними продовжувалась штовханина на вулиці. У цей час він потерпілому удари ногами не наносив. Коли потерпілий зупинився та пішов умиватись, він взяв вату та запропонував потерпілому зупинити кровотечу. Однак останній наніс йому удар ногою в область паху, на що він відштовхнув потерпілого ногою також в область його ніг. Далі він пішов на вулицю, а потерпілий закінчив умиватись, зібрав свої речі та поїхав. При цьому потерпілий вчиняв свої дії усвідомлено та був притомний, оскільки підняв з підлоги телефон та витер його ганчіркою. Він не пропонував потерпілому відшкодування шкоди

Не дивлячись на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні кримінального проступку за вищевикладених обставин, вона повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_5 , відповідно до яких 22.06.2024 о 07.15 годині при пересмінці на автомийці по АДРЕСА_3 , обвинуваченому не сподобались його записи, внаслідок чого він спровокував бійку. Під час здачі зміни вони вийшли з кімнати чергового у коридор, де обвинувачений зненацька зупинився, а він в цей час відмахнувся від комахи. Обвинувачений наніс йому удар правою рукою в ліву частину обличчя. В цей час він тримав у лівій руці телефон, який від удару випустив на підлогу. Від удару у нього сталось запаморочення і подальшу подію він погано сприймав. Далі обвинувачений наніс йому ще 10-12 ударів руками по голові, а також ударив ногою. Він «літав як груша». Через 5 хвилин обвинувачений припинив його бити та він пішов умиватись. У його голові шуміло. Біля двері туалету обвинувачений махав руками і йому здалось, що обвинувачений знову намагається його вдарити, внаслідок чого він намагався вдарити обвинуваченого ногою, але останній ухилився. Після цього він перевдягнувся та пішов до МКЛ № 9, оскільки не міг зупинити кровотечу. У лікарні йому зупинили кровотечу та наклали два шви на ліве око (на брову та нижнє віко). Також у нього був травмований очний нерв. У подальшому лікарі викликали поліцію. Лікувався він приблизно місяць. З тілесних ушкоджень у нього були розбиті губи, ніс та око, були синці в області серця та на голові, а також струс головного мозку. Разом з обвинуваченим працював 3-4 місяці. Завдану шкоду обвинувачений йому не відшкодував.

Висновком експерта № 996п від 24.07.2024, згідно з яким закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, синець з набряком м`яких тканин ранами і садном в ділянці лівого ока, рана в ділянці носу, крововиливи з саднами на слизовій оболонці обох губ у ОСОБА_5 у сукупності кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (пункти 2.3.1.а, 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6). Синці в потиличній ділянці, в ділянках лівого гомілковостопного суглобу, лівого плеча у середній третині по задній поверхні, садна в ділянці лівої гомілки, правого передпліччя, синці в ділянках грудної клітки ліворуч, лівого плеча у ОСОБА_5 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (пункти 2.3.2.б, 2.3.5 Правил). Тілесні ушкодження утворилися не менш ніж від 13-ти травматичних впливів тупих предметів. Давність утворення ушкоджень в межах двох діб на момент огляду, синців в ділянках грудної клітки ліворуч, лівого плеча - в межах 2-4 діб на момент огляду (24.06.2024), враховуючи, локалізацію ушкоджень, вік, може не суперечити терміну, зазначеного в обставинах справи.

Протоколом огляду предмету від 02.08.2024, відповідно до якого дізнавачем переглянуті файли «video491274997.mp4», «video491275003.mp4», «video304960431.mp4», які містяться на оптичному носії інформації DVD-R.

Речовим доказом оптичним носієм інформації DVD-R з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в якому містяться фали «video491274997.mp4», «video491275003.mp4», «video304960431.mp4», які містять відеозапис події, яка сталась 22.06.2024. Під час дослідження відеозапису судом встановлено, що о 07:14:49 потерпілий ОСОБА_5 правою рукою здійснив рух при обвинуваченому ОСОБА_3 знизу вверх. О 07:14:50 обвинувачений схопив потерпілого за шию та кулаком правої руки наніс удар в обличчя в область лівого ока. О 07:14:52 обвинувачений розпочав наносити удари кулаками обох рук в область голови та плечей потерпілого. При цьому обвинувачений рухається вперед, а потерпілий відходить назад. О 07:14:59 обвинувачений продовжував наносити удари кулаками обох рук в область голови та плечей потерпілого, який, відкривши двері, вийшов на вулицю, під час чого обвинувачений наніс йому удар правою ногою по лівій нозі. У період з 07:15:00 до 07:15:13 на вулиці обвинувачений продовжував наносити удари кулаками обох рук потерпілому, який удари у відповідь не наносив, а намагався блокувати удари обвинуваченого та розірвати дистанцію. Всього обвинувачений наніс потерпілому понад 13 ударів обома руками у голову та тіло, а також один удар ногою по нозі. О 07:16:20 потерпілий зайшов до вбиральні та став умиватись. О 07:21:39 обвинувачений приніс у вбиральню вату потерпілому, який продовжував умиватись. О 07:21:42 потерпілий розвернувся та наніс удар обвинуваченому правою ногою в область паху. Обвинувачений ухилився та у відповідь намагався нанести потерпілому удар правою ногою в область грудей. Потерпілий ухилився від удару, відійшовши назад. Далі обвинувачений зачинив двері до вбиральні та вийшов на вулицю.

Вказаний доказ спростовує показання потерпілого ОСОБА_5 в частині того, що на початку конфлікту рукою він відмахнувся від комахи, оскільки механізм руху рукою не є відмахуванням. В іншій частині показання потерпілого повністю узгоджуються з відеозаписом події.

Згідно зі статтею 85 КПК України суд не визнає належним доказом протокол огляду місця події від 22.06.2024, в якому зафіксована обстановка місця події за адресою: АДРЕСА_4 , через те, що він за своїм змістом прямо чи непрямо не підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, оскільки місце події розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до частини першої статті 86, частини першої статті 240 КПК України суд не визнає допустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 07.08.2024 за участю потерпілого ОСОБА_5 , в якому зафіксовані позасудові показання потерпілого. При цьому потерпілий не зміг відтворити обстановку та обставини події, механізм спричинення йому тілесних ушкоджень. Вказаний доказ по суті становить допит потерпілого і не містить відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Також під час судового провадження судом досліджено документи, які не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному проступку, проте містять відомості про дотримання норм кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, а саме: витяг з ЄРДР про кримінальне провадження № 0000286 від 24.06.2024, постанову про призначення групи дізнавачів у кримінальному провадженні від 24.06.2024, постанову про зміну попередньої правової кваліфікації від 06.08.2024, постанову про призначення судово-медичної експертизи від 24.06.2024, запит дізнавача від 01.08.2024, відповідь ТОВ «СКОРПІОН-ФК» від 02.08.2024.

Досліджені в судовому засіданні докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки відповідно до статей84 - 86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією України та КПК України.Вказані докази беззаперечно доводять, що саме обвинувачений ОСОБА_3 наніс потерпілому ОСОБА_5 легке тілесне ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вказана обставина також визнається обвинуваченим ОСОБА_3 .

Проте обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_6 наполягають на тому, що кримінальний проступок обвинувачений вчинив у стані необхідної оборони, захищаючи себе від протиправних дій потерпілого ОСОБА_5 , які виражались у тому, що потерпілий першим намагався нанести удар рукою обвинуваченому.

Доводи сторони захисту про вчинення обвинуваченим кримінального проступку у стані необхідної оборони суд вважає неспроможними, оскільки вони спростовуються фактичними обставинами справи та суперечать сукупності доказів, наведених вище, перевірених у ході судового слідства і розцінює їх як спробу уникнути відповідальності за вчинене.

Згідно з частиною першою статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Закріплене вказаною правовою нормою право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина третя статті 27 Конституції України).

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36 КК України).

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Втім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Таким чином для вирішення питання про відсутність чи наявність стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Оцінюючи обставини виникнення та розвитку конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, суд дійшов до висновку про відсутність з боку потерпілого суспільно небезпечного посягання на обвинуваченого, оскільки відповідно до відеозапису події здійснення потерпілим руху правою рукою знизу вверх при обвинуваченому ОСОБА_3 суд не може розцінити як нанесення удару або як замахування для його нанесення. При цьому саме обвинувачений першим застосував до потерпілого фізичне насильство, схопивши його за шию та нанісши удари руками по голові та тілу, а також ногою по нозі потерпілого. При цьому потерпілий намагався нанести лише один удар ногою наприкінці події.

Суд зазначає, що обвинувачений міг сприйняв дію потерпілого, яка полягала у русі правою рукою знизу вверх як погрозу, але ця обставина не давала йому підстав вважати, що на нього вчинюється напад.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що у обвинуваченого ОСОБА_3 не було підстав вважати, що на нього вчинюється напад і він потребує захисту.

Згідно з частиною п`ятою статті 9 КПК України кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_5 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я, повністю доведена «поза розумним сумнівом».

При призначенні покарання відповідно до статей 65 - 67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, данні про особу винного, а також обставини, що впливають на покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, раніше не судимий, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є інвалідом 3 групи.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Враховуючи у сукупності тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його особу, ступінь його вини, суд вважає необхідним призначити йому покарання у межах санкції інкримінованої статті у виді пробаційного нагляду на строк один рік.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим не заявлений. Процесуальні витрати відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 100, 368, 369, 373, 374, 382 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною другою статті 125 КК України та призначити йому покаранняу виді пробаційного нагляду на строк один рік.

Відповідно до частини другої та третьої статті 59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Речовий доказ оптичний носій інформації з відеозаписом за адресою: АДРЕСА_3 , долучений до матеріалів кримінального провадження, - зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1