Справа № 646/7293/24
№ провадження 1-кп/646/963/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2024 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №№000651 від 29.05.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Безлюдівка, Харківського району, Харківської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, працевлаштованого, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

У період з 09.00 по 10.00 год. 25.05.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період дії воєнного стану, поширеного на території України, введеного в дію Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року та Указами Президента України № 133/2022, № 259/2022, № 341/2022, № 573/2022, № 757/2022, № 58/2023, № 254/2023, «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення будь-якого чужого майна, що може перебувати на території домоволодіння, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою наживи і незаконного збагачення за чужий рахунок, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, шляхом вибиття вхідних дверей до будинку АДРЕСА_2 , потрапив в середину житлового приміщення, де в той час перебували ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Надалі, продовжуючи свій злочинний задум, ОСОБА_3 побачив в спальній кімнаті на тумбочці телевізор марки «Хіаоmі» моделі «L32M8-A2ME» вартістю 6879,00 грн., та саме в цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, а саме: зазначеним телевізором, який належить на праві власності ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає спільно з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах дії воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за чужий рахунок, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, ОСОБА_3 підійшов до тумбочки, на якій знаходився вказаний телевізор та діючи відкрито, свідомо ігноруючи вимоги ОСОБА_6 припинити протиправні дії, взяв в руки телевізор марки «Хіаоmі» моделі «L32M8-A2ME» вартістю 6879,00 грн. та покинув будинок АДРЕСА_2 , маючи можливість розпорядитись вказаним майном на власний розсуд, після чого зник у невідомому напрямку.

Вказаними діями, ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду в розмірі 6879,00 грн.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначав про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, зібраними матеріалами справи. Вказав про необхідність призначення останньому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років. Також просив вирішити питання щодо судових витрат, заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів у кримінальному провадженні.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті щодо нього. Щодо події кримінального правопорушення, зазначив, що прийшов до «Бірюкових», з якими знайомий близько 4-х років, перебуває із ними у дружніх стосунках, почали розмовляти, після чого він побачив телевізор і взяв його. ОСОБА_8 казала йому, щоб він залишив телевізор, але він її не послухав, взяв його та пішов, про наслідки не подумав, був випивши, не розумів, що робить. Пояснив, що дуже вибачається перед потерпілою, зазначає, що не хотів скоювати злочин, наразі усвідомлює і засуджує те, що вчинив і щиро розкаюється, добровільно відшкодував потерпілій матеріальну шкоду. Просить суворо не карати.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_5 , у судовому засіданні звертав увагу на дані, що характеризують особу обвинуваченого, на пом`якшуючі обставини, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди. Також захисник просив врахувати обставину, що ОСОБА_3 раніше не судимий, має постійне місце роботи та проживання, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно. У зв`язку з викладеним, просив на підставі ст.ст. 69, 75 КК України призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, що є найнижчим за санкцією статті інкримінованого йому злочину та звільнити його від реального відбування покарання з випробуванням.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в порядку вимог ст. 135 КПК України, що відповідно до вимог ст. 325 КПК України не є перешкодою для проведення судового розгляду. Відповідно до наданих до суду заяв, потерпіла ОСОБА_6 просить розглядати справу без її участі, вказує, що цивільний позов заявляти не буде, оскільки ОСОБА_3 добровільно відшкодував матеріальну шкоду, на даний час примирилась з обвинуваченим та просить суд суворо його не карати.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності його позиції, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів досудового розслідування, а саме даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 в обсязі пред`явленого обвинувачення, є доведеною. Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 186 КК України, тобто як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання та роботи характеризуються позитивно, розлучений, офіційно працевлаштований, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування потерпілому завданих злочином збитків в повному обсязі.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК Україниобтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

За змістом ст.2 ч.1 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Суд зауважує, що у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №347/1360/17 (провадження № 51-3920км19) Верховний Суд зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен бути підтверджений матеріалами кримінального провадження.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України, зазначив що критично ставиться до вчиненого, щиросердно просить вибачення, дійсно засуджує свій вчинок і готовий нести відповідальність, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину під час досудового розслідування, відшкодував потерпілій завданий злочином збиток.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Суд також враховує позицію, що викладена у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Враховуючи сукупність наведених обставин справи та дотримуючись принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, позицію сторони обвинувачення та враховуючи конкретні обставини справи, а також те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів проти власності без застосування насильства, характер, ступінь тяжкості, мотивацію, суспільну небезпечність вчиненого ним злочину, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, офіційно працевлаштований, також наявність декількох обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, які встановлені при розгляді даної справи та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також те, що за приписами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання відповідно до санкції ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті), та керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України і звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.

Суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.06.2024 стосовно ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 04.08.2024, включно із визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 90 840,00 грн.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.07.2024 запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 змінено з тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання останнього, покладено на обвинуваченого обов`язки, що передбачені ст. 194 КПК України.

Питання доцільності зміни діючого запобіжного заходу на інший суд не розглядає з огляду на відсутність відповідних клопотань учасників процесу, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 звільняється від призначеного покарання з випробуванням, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу.

Цивільний позов не заявлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 3 (три) роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк покарання період його тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 06.06.2024 по 15.07.2024 включно.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-24/15157-ТВ від 05.06.2024у розмірі 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 56 коп.

Речові докази по кримінальному провадженню, після набрання цим вироком законної сили:

- чек магазину від телевізора марки «Хіаоmі» моделі «L32M8-A2ME», документ з характеристиками телевізора залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1