Справа № 587/245/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2024 року Сумський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, на підставі Закону України від 26.11. 2015 року № 838-VIII.

Клопотання мотивував тим, що вироком Апеляційного суду Сумської області від 14.06.2007 року його визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6,13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 190, ст. 70, ч. 2 ст. 71 КК України та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Вказав, що відповідно до Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» при призначенні покарання не зазначеного у ч. 1 ст. 72 КК України суд зобов`язаний повністю звільнити його від відбування такого покарання. Посилаючись на те, що покарання у виді довічного позбавлення волі не міститься у ч. 1 ст. 72 КК України, просив суд звільнити його з місць позбавлення волі прямо у залі судового засідання.

В судовому засіданні ОСОБА_4 своє клопотання підтримав та просив його задовольнити.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 клопотання засудженого підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Суд вислухавши пояснення учасників процесу, ознайомившись з матеріалами особової справи прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 26 січня 2011 року зазначено, що новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом № 1483-ІІІ, довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою. Цей висновок Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невід`ємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин.

Частиною 1 статті 64 КК України передбачено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Застосування зазначеного покарання не суперечить а ні Конституції України, а ні міжнародним нормам, застосування яких передбачено також і в багатьох інших Договірних країнах Європейського союзу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Статтею 51 КК України встановлені види покарань, з яких покарання у виді позбавлення волі на певний строк (п.11 ч.1 ст.51 КК України) і довічне позбавлення волі, тобто безстрокове покарання (п.12 ч.1 ст.51 КК України) є різними видами покарань.

Згідно з положеннями ч. ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2007 року ОСОБА_4 засуджений за п.п. 6,13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ч. 2 ст. 71 КК України покаранням, призначеним за цим вироком у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна, поглинуто невідбуту частину покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.10.2004 року у виді 2 місяців 10 днів позбавлення волі і остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 залишено утримання під вартою, відраховуючи із 11 липня 2006 року (Т. 1 о.с.12-14).

Ухвалою Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року вказаний вирок залишений без змін (Т.1 о.с. 15-20).

Згідно розпорядження Апеляційного суду Сумської області про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Апеляційного суду Сумської області набрав законної сили 16 жовтня 2007 року (Т.1 о.с. 22).

Відповідно до характеристики від 02 лютого 2024 року ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 11.07.2006 року. Рішенням комісії (протокол № 25 від 05.11.2007р) визначено максимальний рівень безпеки у приміщені камерного типу. За час тримання в Сумському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. 07.11.2017 року направлений відбувати покарання до Роменської виправної колонії № 56. За період знаходження в установі зарекомендував себе посередньо, при проведенні заходів режимного, профілактично-виховного характеру та вимоги розпорядку дня та режиму тримання не порушував. Стягнень не мав. Був працевлаштований, працював протягом місяця. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки має заохочення у вигляді подяки. На даний час тимчасово залишений у державній установі «Сумський слідчий ізолятор» За період знаходження в установі зарекомендував себе посередньо. Адміністрацією установи не заохочувався, до праці не залучався. На профілактичних обліках не перебуває. (Т. 18 о.с 205- 206)

Суд вважає, що не може бути підставою для застосування ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VІІІ для звільнення від покарання ОСОБА_4 , оскільки вказана норма закону не передбачає порядку звільнення від покарання у виді довічного позбавлення волі або заміну призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк. Навпаки, нею регламентовано порядок складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

При цьому, зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

ОСОБА_4 , вправі скористатися можливістю заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, коли для цього настануть відповідні підстави.

При цьому ч. 12, 13 ст. 154 КВК України визначено обставини, які враховуються під час вирішення питання про заміну більш м`яким (позбавлення волі на строк від 15 до 20 років) покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так зазначені норми зобов`язують приймати таке рішення з урахуванням висновку адміністрації установи щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, складання якого здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Метою подання такого висновку є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Окрім цього особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

Відтак, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування відомостей про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня проголошення повного тексту ухвали, засудженим - з дня отримання копії повного тексту ухвали.

Суддя ОСОБА_1