Справа № 740/5346/24
Провадження № 1-кп/740/453/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000484 від 25.06.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шатура Ніжинського району Чернігівської області, громадянин України, має середню професійну освіту, працює на посаді водія в ПП «Агропрогрес», не одружений, дітей не має, інвалідності не має, не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 близько 23 години 20 хвилин 24.06.2024 керував автомобілем марки «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зареєстрований на ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та перевозив на передньому пасажирському місці пасажира ОСОБА_6 . Рухаючись у вищевказаний темний час доби на зазначеному автомобілі по АДРЕСА_2 в напрямку від центра селища до виїзду на дорогу, що веде до села Шатура, на заокругленні дороги поблизу будинку №14 зі швидкістю близько 40 км/год, водій ОСОБА_4 не врахував дорожню обстановку та не вибрав безпечної швидкості руху керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого не справився з керуванням автомобілем і в стані заносу виїхав на праве узбіччя, де здійснив зіткнення з придорожнім деревом.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, а саме: закриту травму лівої нижньої кінцівки, яка виражалась уламковим переломом нижньої третини тіла малогомілкової кістки, переломом внутрішньої щиколотки та переломом заднього краю нижнього метаепіфізу великогомілкової кістки, що в комплексі відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.2.9 (а) (водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції), п.12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями), що є причиною та умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, фактичні обставини кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті не оспорював. Надав показання про те, що з товаришем ОСОБА_6 відпочивали у Лосинівці та випили горілку об`ємом 0,5 літра на двох. Потім в темну пору доби на автомобілі поверталися у Шатуру. Автомобіль він придбав і користувався ним, хоча за документами він на нього не перереєстрований. Автомобілем керував він. ОСОБА_6 перебував на сидінні переднього пасажира. Під час руху зачепив колесом узбіччя, на якому був "відсів", та автомобіль занесло і відбулося зіткнення з придорожнім деревом. Згодом на місце події прибула швидка медична допомога та ОСОБА_6 госпіталізували. Хто саме викликав медиків не знає. У нього здійснювали забір крові та підтверджує, що за результатами її дослідження було встановлено наявність алкоголю в крові. У скоєному кається, просить суворо не карати.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, враховуючи, що сторонами провадження, потерпілим не оспорюється доведеність вини обвинуваченого, кваліфікацію його дій, фактичні обставини кримінального правопорушення в межах обвинувачення, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд враховує, що обвинувачений та інші учасники судового провадження вірно розуміють зміст цих обставин, не має сумнівів стосовно добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що інкриміноване обвинуваченому діяння повністю доведено і вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, і відомості про особу винного.

Вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення згідно із ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, який характеризується необережною формою вини щодо наслідків, та карається позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, так як зі змісту наданих обвинуваченим у судовому засіданні показань слідує, що обвинувачений правдиво розповів про всі відомі йому обставини вчиненого злочину, не приховуючи суттєві деталі, визнав вину у скоєному повністю, критично оцінює свою протиправну поведінку, осуджує її, бажав би виправити ситуацію, яка склалась, та готовий нести кримінальну відповідальність за вчинене. Потерпілий ОСОБА_6 не заперечував, що йому обвинуваченим відшкодовано завданий в результаті дорожньо-транспортної пригоди збиток, та зазначив, що претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

ОСОБА_4 є молодим чоловіком, якому на час вчинення злочину виповнилося 20 років, ще не одружений, проживає з батьками і меншим братом, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, згідно з показаннями здобув професійно-технічну освіту і робітничу спеціальність слюсаря та електрогазозварювальника, працевлаштувався і як вбачається з виробничої характеристики працює з 20.03.2024 в ПП "Агропрогрес" водієм автотранспортних засобів, за час роботи зарекомендував себе позитивно, скарг на нього за місцем проживання до органу місцевого самоврядування не надходило і старостою Шатурського старостинського округу характеризується позитивно, притягувався до адміністартивної відповідальності 01.11.2023 за ч. 1 ст. 122 КУпАП за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, отримав посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорій В, С, СЕ, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Ураховуючи особу винного та зазначені конкретні обставини справи, беручи до уваги, що ОСОБА_4 у молодому віці притягується до кримінальної відповідальності вперше за злочин з необережною формою вини щодо наслідків, щиро кається у скоєному та добровільно відшкодував збитки, здобув робітничу професію і працює, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, має сталі соціальні зв`язки, відсутні обставини, які обтяжують покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд зазначає таке.

Санкція ч. 1 ст. 286-1 КК України вказує суду на обов`язковість призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність не має альтернативного характеру застосування.

Під час розгляду справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, оскільки, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 грубо знехтував Правилами дорожнього руху, суд призначає обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Таке додаткове покарання сприятиме його виправленню та дотриманню ним надалі Правил дорожнього руху.

Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.

Щодо висловлених у судових дебатах позицій прокурора про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням; потерпілого, який просив не позбавляти волі ОСОБА_4 ; захисника, який також просив застосувати інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Наведені законодавчі положення не наділяють суд правом застосувати їх до ОСОБА_8 , оскільки ними ж передбачено випадки обмеження в їх застосуванні, одним з яких є засудження за кримінальне правопорушення, пов`язане саме з порушенням правил безпеки дорожнього руху особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Ураховуючи обставини справи, суд розглянув і можливість призначення ОСОБА_4 основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У судовому засіданні встановлено наявність вищезазначених пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обставин, які б обтяжували покарання, дані про особу ОСОБА_4 , який позитивно характеризується, працевлаштований, має постійні місце реєстрації та проживання в сім`ї батьків, на час злочину мав 20 років, тобто 2 роки як досяг повноліття, на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, усвідомив протиправність своєї злочинної поведінки, про що свідчить добровільне відшкодування ним збитку потерпілому, який не має жодних претензій до обвинуваченого, цивільного позову не заявляв.

Проте, ч. 1 ст. 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час та після вчинення злочину, а також іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Отже призначення більш м`якого покарання, ніж визначене санкцією кримінального закону, можливе лише у випадку, коли встановлені у справі обставини в своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Для підставного застосування положень ст. 69 КК України суд повинен встановити зв`язок цих обставин з вчиненим злочином і їх вплив на його тяжкість, як саме вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Хоча в статті 69 КК України закон передбачає, що можуть існувати й інші обставини чи сукупність обставин, за яких призначення покарання в межах санкції статті кримінального закону може бути явно несправедливим, однак, виходячи з системного тлумачення кримінального закону, обставини чи сукупність обставин, які відповідно до статті 69 КК України надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого ж характеру і сили, які зумовили створення привілейованих складів злочинів.

Попри встановлення позитивної посткримінальної поведінки обвинуваченого, його належної поведінки у суспільстві на роботі, у побуті, та співжитті у громаді, дані обставини не можуть применшити того, що ОСОБА_4 свідомо для себе після вжиття горілки почав керувати автомобілем, тим самим вчинив вкрай грубе порушення Правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості отримав потерпілий, який є його товаришем з яким перед цим спільно розпивали спиртне.

Позиція потерпілого щодо міри покарання за даних обставин не може бути визначальною, оскільки небезпечність злочину визначається як ступенем шкідливих наслідків, тим паче щодо злочинів з матеріальним складом, так і рівнем загрози порушення ординарного стану охоронюваних кримінальним законом суспільних відносин. Керування водієм транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння істотно порушує встановлений законодавством порядок суспільних відносин у сфері дорожнього руху, які охороняються як нормами КК України, так і КУпАП, в залежності від наслідків.

Суд наголошує, що керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху, тяжкість якого обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, адже водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я як себе, так і інших осіб: пасажирів, водіїв, пішоходів, велосипедистів. У зв`язку з цим, законодавчі зміни упродовж останніх років послідовно спрямовані на посилення суворості покарання за такі порушення закону.

ОСОБА_4 отримав посвідченян водія кілька років тому, має право керування транспортними засобами категорій В, С, СЕ, і працює водієм. Відтак, мав розуміти важливість дотримання Правил дорожнього руху, зокрема щодо керування автомобілем в стані сп`яніння, і ступінь загрози для оточуючих, яку створює такий водій.

За такого, суд не вбачає, що встановлені у справі обставини, які пом`якшують покарання та характеризують ОСОБА_4 як загалом, так і його посткримінальну поведінку, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину у розумінні положень ч. 1 ст. 69 КК України.

Крім того, висловлені у суді запевнення ОСОБА_4 , який свідчив, що зробив для себе належні висновки, має намір виправитись і не вчиняти нових правопорушень, суду видаються непереконливими, а відношення до скоєного, хоча і характеризується каяттям, але є дещо легковажним, на що вказує посмішка і жартівливість у останньому слові. Притягнення ОСОБА_4 до адміністартивної відповідальності 01.11.2023 за ч. 1 ст. 122 КУпАП за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, не мало для нього дієвого впливу і не попередило вчинення ним більш грубого порушення Правил дорожнього руху. Нехтування ОСОБА_4 Правил дорожнього руху, який за професією є водієм, і після притягнення 01.11.2023 до відповідальності, у подальшому вчинив ще більш тяжке порушення ніж попереднє, свідчить про його легковажність і неусвідомлення важливості дотримання установлених правил, підвищену суспільну небезпечність його особи і вчиненого злочину.

З урахуванням того, що ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду від 27.06.2024 накладено арешт на майно, то ухвалюючи вирок у відповідності до ч. 4 ст. 174 КПК України арешт слід скасувати у зв`язку із припиненням потреби у його подальшому застосуванні.

Згідно ч.2 ст. 124 КПК України витрати на залучення експерта в розмірі 3029,12 гривень підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання для відбуття покарання на виконання цього вироку.

Строк додаткового покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки обраховувати з моменту відбуття основного покарання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок витрат на залучення експерта.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду від 27.06.2024 з автомобіля марки ВАЗ-21063, р.н. Р1650КИ, номер кузова НОМЕР_2 .

Речові докази:

- автомобіль марки ВАЗ-21063, р.н. Р1650КИ, номер кузова НОМЕР_2 , що поміщений на майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області по квитанції №753/2024 від 25.06.2024, повернути обвинуваченому ОСОБА_4 ;

- чохол з керма, змиви на марлевому тампоні з ручки важелю КПП, що передані до камери зберігання речових доказів Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області по квитанції №154/2024 від 25.06.2024, - знищити.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок суду відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1