Справа № 347/560/23
Провадження № 11-кп/4808/528/24
Категорія ст. 286 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

цивільного відповідача ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_10 представника потерпілої ОСОБА_11 на вирок Косівського районного суду від 16 вересня 2024 року, відносно ОСОБА_9 за ст. 286 ч.2 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі ОСОБА_10 представник потерпілої ОСОБА_11 , вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим. Зазначає, що обґрунтовуючи часткове задоволення позову суд у вироку вказує відомості, які не відповідають дійсності, та суперечать матеріалам справи, показам самої потерпілої та свідків, які безпосередньо були допитані в судовому засіданні.

Сторона захисту звертає увагу суду на те, що у вироку суд першої інстанції викладає встановлені факти та покази свідків не достовірно, а деякі покази, які свідками давалися в суді та які свідчать про те, що під час тривалого лікування ОСОБА_11 в лікувальному закладі та за місцем проживання, весь час поки потерпіла знаходилась в лежачому стані, обвинувачена жодної матеріальної допомоги не надавала.

Стосовно часткової відмови в задоволенні позовних вимог до ПАТ НАСК «Оранта», а саме шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності в сумі 74044 гривень, потерпіла сторона вважає рішення суду незаконним тому, що в цій частині воно винесено з порушенням вимог діючого законодавства України.

В позові потерпіла сторона зазначила, що медичні документи надані ОСОБА_11 до позову підтверджують той факт, що після отримання у ДТП пошкоджень потерпіла протягом 4 місяців знаходилася на стаціонарному та амбулаторному лікуванні та згідно рекомендацій лікаря постійно знаходилася в лежачому стані, що позбавляло її можливості працювати та забезпечувати себе. У зв`язку із тим, що з 24.02.2022 року трудовий договір з ОСОБА_11 ФОП ОСОБА_13 призупинив, та заробітна плата потерпілій в 2024 році не виплачувалася, потерпіла сторона здійснила розрахунок середньої заробітної плати, згідно пояснювальної записки до Державного бюджету України на 2023 рік.

Однак суд, лише взяв до уваги позицію цивільного відповідача та безпідставно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Просить вирок Косівського районного суду від 16 вересня 2024 року скасувати в частині часткового задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 250 000 гривень та з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності в сумі 73 044 гривень.

Представник відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» ОСОБА_12 подав заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_10 представника потерпілої ОСОБА_11 , вважає її безпідставною та необгрунтованою.

Зазначає, що цивільним позивачем не було надано суду першої інстанції відповідного розрахунку заробітної плати, а ні листків працездатності за вказаний представником цивільного позивача період, що встановлено розділом І Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян.

Представник цивільного позивача в апеляційній скарзі зазначає, що потерпіла сторона здійснила розрахунок середньої заробітної плати згідно пояснювальної записки до Державного бюджету України на 2023 рік. У позові зазначено, що її розмір становить 18 000 гривень на місяць.

Однак, жодною нормою Закону № 1961-ІV та будь якими іншими нормативно правовими актами не передбачено виплату страхового відшкодування потерпілій особі у зв`язку з тимчасовою втратою нею працездатності виходячи із розміру середньої заробітної плати по Україні.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги щодо вимог ОСОБА_11 до ПАТ НАСК «ОРАНТА» та залишити вирок Косівського районного суду від 16 вересня 2024 року без змін.

Обвинувачена ОСОБА_9 подала заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 вважає, що вирок Косівського районного суду від 16.09.2024 року є правильним, законним та таким, що не підлягає до скасування.

Зазначає, що під час перебування потерпілої на стаціонарному лікуванню вона надавала їй матеріальну допомогу, що підтверджено чеками, які містяться в матеріалах справи. Також, вона або її тітка постійно приносила в лікарню їсти, з потерпілою спілкувалася майже кожного дня, цікавилася її здоров`ям та потребами.

Вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку стосовно часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. Суд врахував всі сімейні обставини, а саме те, що вона ніде не працює, так як перебуває у декретній відпустці, чоловік служить в ЗСУ та отримав важке поранення, окрім цього 29.12.2022 року добровільно відшкодувала вартість пошкодженого автомобіля потерпілої -3000 доларів США.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 та залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Вироком суду від 16 вересня 2024 року ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

В силу ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, з випробуванням, встановлено обвинуваченій іспитовий строк 1 рік, якщо вона протягом визначеного строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Згідно п.п. 1,2 ч.1 та п.п. 2,4 ч.3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконати заходи пробаційною програмою.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 5000 гривень витрат за надання правової допомоги, та 10 000 гривень в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_11 3421, 93 грн. в рахунок відшкодування витрат понесених на лікування потерпілої. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 8 117, 56 гривень процесуальних витрат за проведення експертиз.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 порушила правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України за наступних обставин :

близько 12 год. 00 хв. 19 грудня 2022 року, у світлу пору доби, суху погоду, ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки і моделі «Skoda Oktavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась ним по вулиці Чорновола в місті Косів (за напрямком до міста Коломия). Дана ділянка дороги для двох напрямків руху, має по одній смузі для руху в кожному напрямку, протилежні потоки транспорту не поділені дорожньою розміткою.

Всупереч ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, ОСОБА_9 порушила вимоги чинних правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, за наступних обставин.

У зазначені дату та час ОСОБА_9 при наближенні до перехрестя вулиць Чорновола та Шевченка у вказаному населеному пункті, не врахувала дорожню обстановку, та почала здійснювати маневр поворот ліворуч на вулицю Шевченка. У цей час, зі сторони м. Косів, у напрямку населеного пункту село Смодна Косівської міської територіальної громади, по вулиці Чорновола в місті Косів рухався автомобіль марки і моделі «ЗАЗ-Daewoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 .

ОСОБА_9 перед зміною напрямку руху проявила неуважність, не врахувала дорожню обстановку, не переконалась, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки для інших учасників руху, маючи об`єктивну можливість виявити рух автомобіля марки і моделі «ЗАЗ- Daewoo», не надала дорогу транспортному засобу, що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, виконуючи маневр повороту ліворуч виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення з автомобілем марки і моделі «ЗАЗ- Daewoo», під керуванням ОСОБА_14 .

При цьому ОСОБА_9 допустила порушення п. 1.10.; п. 2.3., б) д); п. 10.1. та п. 10.4 Правил дорожнього руху України.

У результаті порушення водієм ОСОБА_9 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажирка автомобіля марки і моделі «ЗАЗ- Daewoo» ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого лінійного перелому без зміщення зуба С2, передньої дужки та правої задньої бокової дужки СІ; закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку; забійної рани лобної ділянки голови; забою м`яких тканин повік лівого ока із синцем та травматичним набряком м`яких тканин, крововиливом під кон`юнктиву лівого очного яблука, що викликало необхідність проведення оперативного втручання.

Згідно висновку експерта від 14.02.2023 тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_11 , у вигляді закритого лінійного перелому без зміщення зуба С2, передньої дужки та правої задньої бокової дужки СІ відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Тілесні ушкодження, виявлені в ОСОБА_11 у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, забійної рани лобної ділянки голови відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Інші тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Тим самим ОСОБА_9 допустила порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- потерпіла ОСОБА_11 та її представник ОСОБА_10 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити в частині заявлених цивільних позовів;

- обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник ОСОБА_8 з приводу поданої апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

- прокурор з приводу поданої апеляційної скарги ОСОБА_10 представника потерпілої ОСОБА_11 заперечила, вважає вирок суду першої інстанції законним та обнгрунтованим;

- представник цивільного відповідача ОСОБА_12 з приводу поданої апеляційної скарги заперечив, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки наведені апелянтом доводи не підтвердженні належними доказами.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої, на кваліфікацію її дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 оскаржує вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів, тому суду апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

У відповідності з приписами ст.127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно приписів ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до норм ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного кодексу України.

Положеннями ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Установлено, що діями обвинуваченої ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_11 завдано фізичний біль та страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Отже, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що вимога потерпілої про відшкодування моральної шкоди є підставною.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.23 ЦК України).

Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, враховується тривалість моральних страждань і переживань потерпілої, оскільки останній обвинувачена ОСОБА_9 спричинила тілесні ушкодження у виді: закритого лінійного перелому без зміщення зуба С2, передньої дужки та правої задньої бокової дужки СІ., які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень; закритої черепно мозкової травми із струсом головного мозку, забійної рани лобної ділянки голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвело до істотних змін у її житті та негативно позначилося на її моральному та психологічному стані.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, враховується, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому на підставі ст.1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи.

Беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла ОСОБА_11 , їх тривалість, зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_11 , в частині відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції підставно задоволені частково.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_9 після вчинення дорожньо - транспортної пригоди взяла на себе всі витрати на лікування, що підтверджується письмовою заявою ОСОБА_14 та чеками, які містяться в матеріалах справи (Т. 2 а.п. 54-57), а також щодня протягом перебування потерпілої на стаціонарному лікуванні вона забезпечувала її харчуванням. Окрім цього, обвинувачена повернула сину ОСОБА_11 3000 доларів США за пошкоджений автомобіль.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції підставно під час вирішення питання щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 в частині моральної шкоди врахував те, що обвинувачена ОСОБА_9 добровільно відшкодувала завдані збитки за пошкоджений автомобіль, повністю оплатила лікування потерпілої, являється особою молодого віку, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_15 31.10.2023 року, чоловік обвинуваченої перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 АДРЕСА_2 та з 02.09.2024 року проходить лікування в Національному військово медичному клінічному центрі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в м. Київ внаслідок проникаючого поранення черевної порожнини, осколкового перелому ребер та травматичної ампутації правої верхньої кінцівки на рівні плеча, травматичної ампутації ІІ-V пальців лівої кисті та множинних внутрішніх осколкових поранень нижніх кінцівок, що підтверджується довідкою № 1817 від 05.09.2024 року ( Т.2 а.п. 65).

Визначений розмір моральної шкоди судом першої інстанції, на думку апеляційного суду відповідає критеріям виваженості, справедливості та розумності.

Щодо доводів наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_16 представника потерпілої ОСОБА_11 з приводу того, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог до ПАТ НАСК «Оранта», щодо стягнення шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності в сумі 74044 гривень, судова колегія вважає їх необгрунтованими з наступник підстав.

Згідно ст. 35 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Однак, в матеріалах справи не містяться підтверджуючі документи про те, що ОСОБА_11 зверталася до ПАТ НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що представником потерпілої ОСОБА_10 в суді першої інстанції було долучено до справи копію трудової книжки позивачки та довідки від 19.04.2023 року ФОН ОСОБА_13 в якій зазначено, що ОСОБА_11 дійсно працює у неї на посаді кухаря з 04.07.2020 року по теперішній час згідно трудового договору № 04/07-1 від 04 липня 2020 року, але з 24.02.2022 року призупинена дія трудового договору на час воєнного стану. Тобто, на час настання дорожньо транспортної пригоди, що мала місце 19.12.2022 року ОСОБА_11 фактично ніде не працювала.

У відповідності до ст. 25 Закону № 1961-ІV визначено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідний закладом охорони здоров`я час втрати працездатності, а також, що доходи для працюючої особи оцінюються в розмірі не отриманої середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до норм законодавства України про працю.

Проте, позивачем не було надано суду першої інстанції відповідного розрахунку такої заробітної плати, а ні листків непрацездатності за вказаний представником цивільного позивача період, що встановлено розділом І Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як необґрунтовану. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 представника потерпілої ОСОБА_11 повністю спростовуються висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими належними доказами, яким дана вичерпна правова оцінка.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 представника потерпілої ОСОБА_11 , залишити без задоволення.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4