н/п 1-кс/766/5785/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2024 року м. Херсон

Слідчий суддя Херсонського міського суд Херсонської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні клопотання слідчого СВ ВП № 1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000925 від 27.07.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

29.07.2024 року слідчий, за погодженням з прокурором, через систему «Електронний суд» звернувся до слідчого суддів з клопотанням, якому він просив: винести ухвалу про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в ході огляду від 27.07.2024, а саме: мобільний телефон марки Moto E7 Power 4/64 gb, який поміщено до сейф-пакету № PSP1158166.

Клопотання мотивовано тим, що Слідчим відділом Відділу поліції №1 ХРУП ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000925 від 24.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.07.2024 року до ЧЧ Відділу поліції № 1 ХРУП ГУНП в Херсонській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 , про те, що 26.07.2024 року невстановлена особа перебуваючи поблизу пр-ту Текстильників в м. Херсоні відкрито шляхом ривку заволоділа мобільним телефоном заявниці.

В період часу з 13.15 год. до 13.39 год. 27.07.2024 слідчим СВ ВП №1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області лейтенантом поліції ОСОБА_6 проведено огляд місця події за адресою АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки Moto E7 Power 4/64 gb, який поміщено до сейф-пакету № PSP1158166.

27.07.2024 слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом, вилучених вищевказаних речей.

Слідчий та власник майна в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд клопотання у їх відсутності.

Вивчивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У відповідності до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За змістом статті 98, пункту 1 частини 2 та частини 10 статті 170 КПК України, арешт майна, метою якого є збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що це майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Положення ч. 2 ст. 173 КПК України передбачають, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим відділом Відділу поліції №1 ХРУП ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000925 від 24.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Так, 26.07.2024 року до ЧЧ Відділу поліції № 1 ХРУП ГУНП в Херсонській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 , про те, що 26.07.2024 року невстановлена особа перебуваючи поблизу пр-ту Текстильників в м. Херсоні відкрито шляхом ривку заволоділа мобільним телефоном заявниці.

В період часу з 13.15 год. до 13.39 год. 27.07.2024 слідчим СВ ВП №1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області лейтенантом поліції ОСОБА_6 проведено огляд місця події за адресою АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки Moto E7 Power 4/64 gb, який поміщено до сейф-пакету № PSP1158166.

27.07.2024 слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом вилученого мобільного телефону.

З огляду на викладене майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, є предметом злочину, а не накладення арешту може призвести до знищення, псування, приховування, відчуження вказаного майна, тому з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, збереження речових доказів, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для арешту майна.

Враховуючи правову підставу для арешту майна, а саме необхідність його збереження як речового доказу, слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт шляхом заборони розпоряджання ним без застосування заборони користування вказаним майном, враховуючи, що має бути застосований найменш обтяжливий спосіб арешту майна і вказане майно належить потерпілій від злочину.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 98, 107, 167, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно в ході огляду від 27.07.2024, а саме: мобільний телефон марки Moto E7 Power 4/64 gb, що належить потерпілій ОСОБА_5 , який поміщено до сейф-пакету № PSP1158166, шляхом заборони розпоряджання вказаним майном.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, їх захисника, іншого власника або володільця майна, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1