УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні № 420 231 020 600 000 95 від 13.04.2023,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого ГСУ СБ України щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 420 231 020 600 000 95 від 13.04.2023.

На обґрунтування скарги зазначено, що 11.07.2023 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2023 проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 - АДРЕСА_1 , під час якого вилучено особисті речі останнього, а саме ноутбук «HP Pro.Book 43065» та мобільний телефон «iPhone Х» з сім-картою НОМЕР_1 .

На думку заявника, майно безпідставно перебуває під контролем органу досудового розслідування, оскільки арешт на нього не накладений, відсутні будь-які дані про те, що вилучені речі отримано в результаті вчинення злочину чи вони є засобом або знаряддям його вчинення, тому таке майно підлягає поверненню власнику.

У зв`язку з цим представник власника майна просила ухвалити рішення про повернення майна, вилученого за місцем мешкання ОСОБА_6 .

У судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 заперечував проти задоволення скарги, зазначивши, що вилучене майно не являється тимчасово вилученим, оскільки ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2023 прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення, зокрема, мобільних телефонів та електронних носіїв інформації.

Слідчий суддя, заслухавши думку представника власника майна, прокурора, дослідивши скаргу, долучені документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичне позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що позбавлення будь-якої особи права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на законних підставах майном у спосіб або через застосування процедури, які не відповідають приписам закону, є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті клопотання, що є предметом цього розгляду, першочергово має бути надана оцінка правомірності втручання державного органу у реалізацію особою свого права власності, таке втручання полягає у примусовому, тобто без добровільної згоди власника, обмеженні його права розпорядження нерухомим майном.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесені законність (ст. 9 КПК) та недоторканність права власності (ст. 16).

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Європейська Конвенція захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа мають право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, що передбачені законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні «Смірнов проти Росії» від 07.06.2007 ЄСПЛ зазначив, що найбільш важлива вимога ст. 2 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-який акт втручання державного органу у здійснення права на безперешкодне користування своїм майном повинен бути законним.

Крім того, наведена засада закріплена у ст. 16 КПК та визначає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам.

Крім того, процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення зазначеними повноваженнями з метою суворого дотримання закону, забезпечення рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2023 у кримінальному провадженні № 420 231 020 600 000 95 від 13.04.2023 надано дозвіл на обшук за місцем проживання ОСОБА_6 - АДРЕСА_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення, з можливістю вилучити предмети і документи, які мають доказове значення для встановлення обставин вчинення, планування та організації вищевказаних злочинів, а саме: договори постачання, додаткові угоди, платіжні доручення, бухгалтерська та податкова звітність, акти прийому-передачі, рахунки, листи, платіжні документи, які підтверджують списання з рахунків коштів, мобільні телефони, сім-картки стільникового зв`язку, особисті записи, чернетки та документи, на яких міститься інформація щодо протиправних дій чи відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення; банківські картки; документи як в паперовій так і в електронній формах щодо перерахування грошових коштів; електронні носії інформації, камери відеоспостереження.

Відповідно до протоколу обшуку від 11.07.2023 під час обшуку приміщення за адресою - АДРЕСА_1 , вилучено ноутбук «HP Pro.Book 43065» та мобільний телефон «iPhone Х» з сім-картою НОМЕР_1 .

Згідно з ст. 234 КПК обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, здобутого у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.

У разі відсутності підстав вважати вилучене майно таким, що містить інформацію про кримінальне правопорушення, воно має бути повернуто власнику.

Водночас, прокурор у судовому засіданні доказів чи документів, які б свідчили про те, що вилучений ноутбук має значення для кримінального провадження чи існують обґрунтовані підстави для його подальшого утримання слідчому судді не надав.

Доводи прокурора щодо тотожності понять «ноутбук» та «електронні носії інформації», дозвіл на вилучення яких прямо надано ухвалою слідчого судді від 26.06.2023, слідчий суддя вважає помилковими, оскільки ноутбук є багатофункціональним пристроєм, здатним виконувати різні задачі, тоді як «електронні носії інформації» - це окрема категорія, що охоплює пристрої виключно для зберігання даних (флеш-носії, жорсткі диски тощо).

Таким чином, слідчому судді не надано доказів, які б підтверджували, що ноутбук «HP Pro.Book 43065», вилучений під час обшуку, містить інформацію, яка має доказове значення у кримінальному провадженні № 420 231 020 600 000 95 від 13.04.2023.

Невиконання вказаних вище вимог свідчить про бездіяльність сторони обвинувачення, яка відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК може бути оскаржена до слідчого судді, оскільки слідчим не виконаний покладений на нього обов`язок щодо повернення вилученого майна власнику.

Водночас, слідчий суддя дійшов висновку, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2023 прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення мобільних телефонів, тобто згаданий у скарзі мобільний телефон «iPhone Х» з сім-картою не є тимчасово вилученим майном у розумінні положення ст. 167 КПК.

Сукупність вищезазначеного свідчить про обґрунтованість скарги, що є підставою для її часткового задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 2, 7, 16, 234, 303, 307, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого ГСУ СБ України, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 420 231 020 600 000 95 від 13.04.2023, повернути ОСОБА_6 майно, вилучене 11.07.2023 під час обшуку за адресою - АДРЕСА_1 , а саме:

-ноутбук «HP Pro.Book 43065», сірого кольору.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1