ЄУН справи: 336/3812/24
Номер провадження: 1-кп/336/888/2024
ВИРОК

іменем України

01 липня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000476 від 24 березня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , неодруженого, який має середньо-спеціальну освіту, який проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 на посаді солдат резерву взводу солдатів резерву запасної роти, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за місцем знаходження військової частини в/ч НОМЕР_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого Гомечка В

захисника - адвоката ОСОБА_5

встановив:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, в порушення вимог Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року №2471 -XII «Про право власності на окремі види майна», п.п.11, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу -патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, без передбаченого законом дозволу, у не встановлений слідством час та день в жовтні 2022 року, у невстановленому в ході досудового точному місці поблизу н.п. Зайцеве Донецької області, ОСОБА_3 отримав від невстановленої особи в якості подарунку бойову ручну осколкову гранату «GHO-1» промислового виготовлення, яка відноситься до бойових припасів та містить заряд бризантної вибухової речовини на основі гексогену, яку тим самим умисно, незаконно придбав, після чого став незаконно умисно зберігати за місцем свого проживання, востаннє за адресою: АДРЕСА_2 у шафі.

В подальшому, 24 березня 2024 року близько 02 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні квартири багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , грубо порушуючи громадський порядок в частині забезпечення спокійних умов відпочинку людей, з мотивів явної неповаги до суспільства, що проявилась у відкрито вираженому, очевидному для ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_6 , зневажливому ставленні до громадського порядку, ігноруванні існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, моральності, добропристойності, з особливою зухвалістю, дістав із шафи раніше придбану бойову ручну осколкову гранату «GHO-1» промислового виготовлення, яка відноситься до бойових припасів та містить заряд бризантної вибухової речовини на основі гексогену, після чого умисно зірвав запал та кинув гранату через відчинене вікно квартири, на відкриту ділянку місцевості біля вхідних дверей під`їзду № 4 вищевказаного будинку, внаслідок чого стався вибух, в результаті якого було пошкоджено майно у вигляді понівечення віконних рам та скла квартир потерпілих ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 ) на суму 1506 гривень 54 копійки, ОСОБА_8 ( АДРЕСА_4 ) на суму 5070 гривень 96 копійок, Фомичової ЛД, ( АДРЕСА_5 ) на суму 13718 гривень 18 копійок та пошкодження у вигляді понівечення автомобіля «Volkswagen Touareg» з д.н.з. НОМЕР_3 в кузові чорного кольору, який належить потерпілому ОСОБА_9 на суму 8550 гривень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому визнав повністю, розкаявся, пояснив, що в жовтні 2022 року поблизу н.п. Зайцево Донецької області він отримав від незнайомої особи в якості подарунку бойову ручну осколкову гранату «GHO-.1» промислового виготовлення, яка відноситься до бойових припасів та містить заряд бризантної вибухової речовини на основі гексогену, після чого став но зберігати за місцем свого проживання, востаннє за адресою: АДРЕСА_6 у шафі.

В подальшому, 24 березня 2024 року близько 02 годині 00 хвилин він перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні квартири багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_6 , дістав із шафи раніше придбану бойову ручну осколкову гранату «GHO-1» зірвав запал та кинув гранату через відчинене вікно квартири, на відкриту ділянку місцевості біля вхідних дверей під`їзду № 4 вищевказаного будинку, внаслідок чого стався вибух, в результаті якого було пошкоджено майно у вигляді понівечення віконних рам та скла квартир потерпілих ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 ) на суму 1506 гривень 54 копійки, ОСОБА_8 ( АДРЕСА_4 ) на суму 5070 гривень 96 копійок, Фомичової ЛД, ( АДРЕСА_5 ) на суму 13718 гривень 18 копійок та пошкодження у вигляді понівечення автомобіля «Volkswagen Touareg» з д.н.з. НОМЕР_3 в кузові чорного кольору, який належить потерпілому ОСОБА_9 на суму 8550 гривень. Розмір шкоди не оспорює. До початку судового розгляду він все відшкодував потерпілим.

Показання обвинуваченого є логічним та послідовними узгоджуються з обставинами викладеними в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження, суд, в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст обставин провадження і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченого, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов до висновку, що вина у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне зберігання, придбання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу та за ч. 4 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Відповідно до статті 1 КК України кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 відносяться до тяжких злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_3 вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується задовільно, відшкодував шкоду потерпілим, які претензій до останнього не мають та просили суворо не карати, застосувати до обвинуваченого іспитовий строк.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Враховуючи те, що обвинувачений вину у вчиненому визнав повністю, пояснив про обставини вчинення кримінального правопорушення, щиро розкаявся, раніше не судимий, дані про його особу, спосіб життя, є військовослужбовцем, характеризується за місцем служби задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відшкодував шкоду потерпілим, які претензій до останнього не мають та просили суворо не карати, прокурор просив призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, обвинувачений та його захисник просили суворо не карати та призначити покарання у виді позбавлення із застосуванням іспитового строку два роки, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі та звільнити від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.

До обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який прокурор просив продовжити. Метою запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим під час судового провадження. Враховуючи те, що суд дійшов висновку застосувати іспитовий строк, то відсутні підстави продовжувати запобіжний захід.

Цивільний позови по кримінальному провадженню потерпілі заявили під час підготовчого судового засідання. До початку судового розгляду шкода потерпілим відшкодована та останні претензій до обвинуваченого не мають, просили суворо не карати та застосувати іспитовий строк.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2024 року справа № 336/2778/24(провадження № 1-кс/336/381/2024) накладено арешт на речові докази.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд скасовує арешт цього майна, який був накладений під час досудового розслідування.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

В даному кримінальному провадженні залучались експерти, внаслідок чого наявні процесуальні витрати на проведення експертизи, а саме проведено судову експертизу № КСЕ-19/108-24/5501 від 26 березня 2024 року вартість якої становить 3786,40 грн.

Суд, відповідно до ст. 124 ч.2 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, стягує з обвинуваченого на користь держави, документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ст. 374 ч.4 п.2 КПК України у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

В матеріалах кримінального провадження є документальне підтвердження, що процесуальні витрати на проведення експертизи становлять 3786,40 грн.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395, 532, 615 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України та ч. 4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки,

за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; роботи.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 з-під варти в залі суду негайно.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання з 12 години 10 хвилин 24 березня 2024 року по 01 липня 2024 року, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта (судова експертиза № КСЕ-19/108-24/5501 від 26 березня 2024 року) ) в розмірі 3786,40 грн.

Арешт майна, застосований відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2024 року справа № 336/2778/24(провадження № 1-кс/336/381/2024) - скасувати.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

- змив на марлевий тампон з поверхні внутрішньої ручки до кімнати № 1 - вилучено та поміщено до паперового конверту з пояснювальним написом; змив на марлевий тампон з поверхні зовнішньої ручки до кімнати № 1 - вилучено та поміщено до паперового конверту з пояснювальним написом; змив на марлевий тампон з поверхні ручки відкритої хвіртки кімнати № 1 - вилучено та поміщено до паперового конверту з пояснювальним написом; 8 слідів папілярних візерунків руки - вилучено та поміщено до паперового конверту з пояснювальним написом знищити.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1