Справа № 191/2123/19
Провадження № 1-кп/191/208/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000653 від 24 квітня 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Запоріжжя, громадянина України, освіта повна загальна середня, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.146 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

24 квітня 2019 року приблизно о 16-00 годин ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у дворі за адресою: АДРЕСА_3 , в ході раптової сварки з ОСОБА_6 , яка виникла на побутовому ґрунті через те, що ОСОБА_5 запідозрив ОСОБА_6 у викраденні грошей, маючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що внаслідок його дій потерпілому ОСОБА_6 можуть бути заподіяні тілесні ушкодження, які не є небезпечними для життя, але можуть спричинити тривалий розлад здоров`я, бажаючи настання таких наслідків, тримаючи в правій руці невстановлений слідством предмет, пристосований для стрільби гумовими кулями, здійснив один постріл потерпілому ОСОБА_6 в область лівої стопи, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді дотичного вогнепального кульового поранення внутрішньої поверхні 1-го пальця лівої стопи.

Після цього ОСОБА_5 , маючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі ОСОБА_6 , вчинене способом, небезпечним для здоров`я потерпілого, що супроводжувалося заподіянням останньому фізичних страждань, із застосуванням зброї, погрожуючи ОСОБА_6 повторним застосуванням невстановленого слідством предмету, пристосованого для стрільби гумовими кулями, таким чином подавляючи волю потерпілого до опору, наказав ОСОБА_6 сісти до нього в автомобіль ВАЗ-2101, державний номер НОМЕР_1 . Потерпілий ОСОБА_6 , побоюючись за своє життя, підкорився вимогам ОСОБА_5 і сів до нього в автомобіль на пасажирське місце, після чого ОСОБА_5 , незаконно позбавивши таким чином ОСОБА_6 волі, відвіз останнього на вказаному автомобілі в балку р.Осокорівка, розташовану поблизу с.Олександропіль Синельниківського району Дніпропетровської області, де продовжуючи свої злочинні дії, діючи з метою заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, здійснив другий постріл з невстановленого слідством предмету, пристосованого для стрільби гумовими кулями, у внутрішню поверхню правого стегна, заподіявши потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді сліпого вогнепального кульового поранення внутрішньої поверхні правого стегна в середній третині.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №152 від 16 травня 2019 року тілесні ушкодження у вигляді дотичного вогнепального кульового поранення внутрішньої поверхні 1-го пальця лівої стопи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а тілесні ушкодження у вигляді сліпого вогнепального кульового поранення внутрішньої поверхні правого стегна в середній третині відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день).

Своїми умисними діямиОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, а саме умисне середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а також ч.2 ст.146 КК України, як незаконне позбавлення волі, вчинене способом, небезпечним для здоров`я потерпілого, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, із застосуванням зброї.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав і пояснив, що 24 квітня 2019 року після рибалки він приїхав до себе на дачу в АДРЕСА_2 . До нього прийшов ОСОБА_7 полоти город. Він налив ОСОБА_7 100 грамів горілки і він пішов працювати. Приблизно о 08-00 годин до будинку підійшов ОСОБА_6 , якого він раніше не знав. ОСОБА_6 запропонував свою допомогу по господарству, він налив ОСОБА_6 50 грамів горілки і він пішов. Потім у ОСОБА_7 зламався на сапці болт і він пішов до сусідів. Біля кіоску він побачив ОСОБА_6 , якому купив пляшку пива об`ємом 2 літра та пригостив його. Потім він знайшов болт, повернувся до будинку і ліг спати. Коли прокинувся, то ОСОБА_7 повідомив, що закінчив роботу. Вони разом випили горілки і пізніше приїхали працівники поліції. Він відчинив їм двері і отримав удар автоматом по потилиці, впав і лежав приблизно три години на підлозі. Працівники поліції ходили по подвір`ю, потім його підняли і сказали, що будуть проводитися слідчі дії. Під час обшуку поліцейський відвів його в сторону і повідомив, щоб він мовчав, інакше знайдуть в будинку і наркотичні засоби. Після обшуку він підписав всі документи і його відвезли до відділу поліції, звідки вночі вигнали. Жодних тілесних ушкоджень він ОСОБА_6 не спричиняв, зброєю не погрожував і волі не позбавляв.

Невизнання обвинуваченим своє вини суд розцінює як бажання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене та обраним способом захисту від пред`явленого обвинувачення, оскільки його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.146 КК України, повністю підтверджується наступними доказами:

-показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні пояснив, що 24 квітня 2019 року він знаходився у себе на дачі поблизу с.Олександропіль Синельниківського району Дніпропетровської області. В цей день він прийшов до торгівельного кіоску, розташованого в АДРЕСА_2 , де придбав собі пиво. Там він зустрів ОСОБА_5 і вони вдвох вживали пиво. Коли розійшлися він пішов до свого знайомого ОСОБА_8 , який мешкає в с.Андріївка по вул.Придніпровській, де ліг відпочити. Потім почув, що біля двору ОСОБА_8 зупинився автомобіль, за кермом якого був ОСОБА_5 . Коли він вийшов з будинку, то ОСОБА_5 звинуватив його в тому, що він вкрав у нього гроші в сумі 500,00 грн., на що він відповів, що гроші не брав. ОСОБА_5 тримав в руках пістолет і здійснив з нього постріл в ліву стопу потерпілого, влучивши у великий палець на нозі. Після цього ОСОБА_5 наказав йому сісти в автомобіль і він сів на переднє пасажирське місце. ОСОБА_5 сів за кермо і вони поїхали в напрямку с.Олександропіль. Під час їзди ОСОБА_5 неодноразово запитував куди він подів вкрадені гроші, на що він казав, що гроші не крав. Коли вони проїхали с.Олександропіль ОСОБА_5 , не зупиняючи автомобіль, здійснив ще один постріл із пістолета в його праве стегно. Потім ОСОБА_5 зупинив автомобіль, наказав йому вийти і роздягтися. Він виконав вимогу ОСОБА_5 , який перевірив його речі, впевнився у відсутності грошових коштів, сів в автомобіль і поїхав. Він пішов пішки на свою дачу, де про обставини подій повідомив матері;

-показаннями свідка ОСОБА_9 , яка у судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю потерпілого ОСОБА_6 24 квітня 2019 року вони з сином знаходилися на дачі поблизу с.Олександропіль. В цей день син пішов в с.Андріївка до свого знайомого ОСОБА_10 підстригтися. Сина цілий день вдома не було і прийшов він під вечір і показав їй рану на правому стегні, яка кровоточила. Вона на власному автомобілі ВАЗ повезла сина в с.Андріївка, де фельдшер обробила рану. Син їй повідомив, що в цей день в с.Андріївка на вул.Чкалова поблизу торгівельного кіоску місцевий мешканець ОСОБА_5 вистрелив йому з пістолета в ліву стопу, після чого, погрожуючи повторним застосуванням зброї, наказав сісти до нього в автомобіль ВАЗ. В подальшому, вивізши сина за межі села, ОСОБА_5 вдруге вистрелив із пістолета сину в праве стегно;

-показаннями свідка ОСОБА_11 , яка у судовому засіданні пояснила, що 24 квітня 2019 року у вечірній час доби вона знаходилася у себе вдома і почула у дворі другої половини будинку гнучкий звук, схожий на постріл. Біля двору вона побачила ОСОБА_7 і облаяла його за те, що він часто вживає спиртні напої і приходить до сусідів, які живуть у другій половини будинку. В цей момент вона почула ще один гнучкий звук, схожий на постріл. Потім побачила, що від сусідньої половини будинку від`їжджає автомобіль ВАЗ, за кермом якого знаходився ОСОБА_5 , а поруч з ним на пасажирському сидінні сидів ОСОБА_6 . Пізніше дізналася, що ОСОБА_5 стріляв з пістолета в ногу ОСОБА_6 ;

-показаннями свідка ОСОБА_10 , який у судовому засіданні пояснив, що точного дня не пам`ятає, але біля двох років тому до нього додому прийшов ОСОБА_6 підстригтися і приніс з собою пляшку горілки. Він підстриг ОСОБА_6 і вони разом вживали спиртні напої. Коли цю пляшку горілки випили, він придбав ще пляшку за гроші ОСОБА_6 і вони продовжили вживати спиртні напої. Потім він випроводив ОСОБА_6 з будинку і пішов спати. Пізніше його розбудила дружина і показала йому гільзу від пістолета, хоча зброї у нього немає. Приблизно об 11-00 годин приїхали працівники поліції і знайшли у дворі ще одну гільзу. ОСОБА_6 він з того часу не бачив;

-показаннями свідка ОСОБА_12 , яка у судовому засіданні пояснила, що приблизно чотири роки тому вона увечері вийшла на вулицю забирати корову і побачила працівників поліції, які запитали у неї де живе ОСОБА_5 . Вона показала де він проживає і пішла далі. Чула, що працівники поліції покликали ОСОБА_5 і той вийшов з будинку. Вони поклали його на землю, один із поліцейських вдарив його зброєю по спині. Коли вона поверталася, то ОСОБА_5 сидів на призьбі погребу, був спокійний, біля нього стояли працівники поліції. В цей день зранку ОСОБА_5 приходив до її чоловіка взяти чи гайки чи болти, чоловік сказав, що у нього немає. Пізніше вона бачила ОСОБА_5 біля торгівельного кіоску разом з ОСОБА_6 , вона запропонувала йому піти додому і він пішов з нею, потім вона звернула на стежку, а ОСОБА_5 пішов додому. ОСОБА_6 залишився біля лотку. Свідком конфлікту між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 вона не була;

-довідкою Синельниківської ЦРЛ ДОР від 24 квітня 2019 року, згідно якої бригадою СМП був доставлений ОСОБА_6 з вогнепальним пораненням правого стегна і 1-ї лівої стопи (т.2 а.с.7);

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 24 квітня 2019 року, згідно якого ОСОБА_6 подав до поліції усну заяву про те, що 24 квітня 2019 року приблизно о 16-00 годин знайомий на ім`я ОСОБА_13 , знаходячись в с.Андріївка, шляхом двох пострілів з невстановленої зброї заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді поранень обох ніг (т.2 а.с.8);

-протоколом огляду від 24 квітня 2019 року, згідно якого були оглянуті особисті речі потерпілого ОСОБА_6 і виявлені два отвори та об`ємні плями РБК (т.2 а.с.14-16);

-протоколом огляду місця події від 24 квітня 2019 року, згідно якого на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , було проведено огляд під час якого у дворі на землі праворуч відносно входу до житлового будинку було виявлено два предмети, схожі на гільзи від патронів (т.2 а.с.19-20);

-протоколом обшуку від 24 квітня 2019 року, згідно якого за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , під час обшуку були виявлені на землі між житловим будинком і сараєм два предмети, схожі на гільзи від пістолетних патронів. На клумбі поруч із житловим будинком виявлено один предмет, схожий на гільзу від пістолетного патрону. Праворуч від житлового будинку в дерев`яних вхідних дверях господарської будівлі виявлено два вхідні отвори колоподібної форми в середині яких знаходиться по одному предмету, схожому на гумові кулі чорного кольору. під час обшуку в кухонній кімнаті житлового будинку на підлозі між дерев`яною кухонною шафою виявлено один предмет, схожий на патрон для пістолета. У другому видвижному ящику вказаної дерев`яної кухонної шафи виявлено предмет, схожий на пістолет, на поверхні якого мається маркування: НОМЕР_2 Cal 4,5 мм НОМЕР_3 та предмет, схожий на пістолетний магазин, споряджений металевим балоном (т.2 а.с.21-26);

-протоколом огляду від 25 квітня 2019 року, згідно якого об`єктом огляду був виготовлений з полімерного матеріалу предмет круглої форми, діаметром приблизно 9 мм, чорного кольору, на поверхні якого виявлене нашарування речовини бурого-червоного кольору. Вказаний предмет був вилучений медичними працівниками 24 квітня 2019 року під час проведення хірургічної операції із правого стегна потерпілого ОСОБА_6 (т.2 а.с.31-32);

-висновком судової експертизи зброї від 21 травня 2019 року, згідно якого пістолет, вилучений 24 квітня 2019 року за місцем проживання ОСОБА_5 , до вогнепальної зброї не належить, а є пневматичним газобалонним пістолетом моделі МР-654К калібру 4,5 мм № НОМЕР_4 , що призначений для стрільби сферичними кулями до пневматичної зброї калібру 4,5 мм. Пістолет виготовлений промисловим способом. Магазин, який надійшов на дослідження разом з пістолетом, є складовою частиною - магазином пневматичного газобалонного пістолета моделі МР-654К калібру 4,5 мм № НОМЕР_4 і не є складовою частиною вогнепальної зброї. Дві кулі з еластичного матеріалу, вилучені за місцем проживання ОСОБА_5 , та одна куля з еластичного матеріалу, вилучена медичними працівниками з правого стегна потерпілого ОСОБА_6 , були вистрелені не з пневматичного газобалонного пістолета моделі МР-654К калібру 4,5 мм № НОМЕР_4 , а з іншої зброї (т.2 а.с.66-75);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 08 травня 2019 року за участю потерпілого ОСОБА_6 , який показав обставини подій, які мали місце 24 квітня 2019 року і показав, що ОСОБА_5 , тримаючи в руках пістолет, здійснив з нього постріл в його ліву стопу, влучивши у великий палець на нозі. Після цього ОСОБА_5 наказав йому сісти в автомобіль і він сів на переднє пасажирське місце. ОСОБА_5 сів за кермо і вони поїхали в напрямку с.Олександропіль. Коли вони проїхали с.Олександропіль ОСОБА_5 , не зупиняючи автомобіль, здійснив ще один постріл із пістолета в його праве стегно (т.2 а.с.77-80);

-висновком судово-медичної експертизи №152 від 16 травня 2019 року, згідно якого у ОСОБА_6 були встановлені тілесні ушкодження у вигляді вхідної сліпої вогнепальної кульової (гумова куля) рани внутрішньої поверхні правого стегна в середній третині і дотичного вогнепального кульового поранення внутрішньої поверхні І-го пальця лівої стопи. Встановлені у нього тілесні ушкодження утворилися від двох травматичних впливів гумової кулі, яка обладала великою кінетичною енергією і була випущена з вогнепальної зброї з великою пробивною здатністю і могли утворитися в строк і при обставинах, вказаних у медичній документації та самим потерпілим, тобто 24 квітня 2019 року. Тілесне ушкодження у вигляді сліпого вогнепального кульового поранення внутрішньої поверхні правого стегна в середній третині відповідає категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день). Тілесне ушкодження у3 вигляді дотичного вогнепального кульового поранення внутрішньої поверхні І-го пальця лівої стопи відповідає категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Характер, локалізація, механізм виникнення тілесних ушкоджень, відмічений у протоколі слідчого експериме6нту від 08 травня 2019 року за участю потерпілого ОСОБА_6 , не суперечить характеру, локалізації, механізму виникнення тілесних ушкоджень, встановлених у нього при проведенні судово-медичної експертизи. Вказані тілесні ушкодження на момент спричинення не супроводжувались загрозливими явищами до життя (травматичним шоком, геморагічним шоком тощо) (т.2 а.с.88-90);

-оглянутим судом відеозаписом обшуку місця проживання ОСОБА_5 .

Суд, допитавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Зазначені документи та показання свідків сумнівів у їх достовірності не викликають, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження. Кожний з доказів визнається і оцінюється судом як належний та допустимий, а всі вони у сукупності достатніми та взаємозв`язаними для прийняття процесуального рішення.

Дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, як умисне середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а також за ч.2 ст.146 КК України, як незаконне позбавлення волі, вчинене способом, небезпечним для здоров`я потерпілого, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, із застосуванням зброї.

Судом були перевірена позиція сторони захисту щодо визнання неналежними доказів, наданих стороною обвинувачення, а саме протоколу огляду та вилучення предмета, схожого на кулю, зі стегна потерпілого ОСОБА_6 , показань свідка ОСОБА_11 , протоколу огляду місця події та протоколу обушку за місцем проживання ОСОБА_5 , та встановлено наступне.

Так, посилання сторони захисту на те, що під час проведення огляду місця події було виявлено два предмета, схожі на гільзи від патронів, а у фототаблиці зафіксована тільки одна гільза суд також вважає безпідставними, з огляду на таке.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі №525/1122/17 факт визнання недопустимим додатку до слідчої дії не може слугувати безумовною підставою для визнання усієї слідчої дії незаконною, враховуючи, що таку дію проведено із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

У даному випадку у суду немає підстав вважати протокол огляду місця події недопустимим доказом, оскільки огляд проведено відповідно до вимог діючого законодавства, протокол огляду підписаний усіма його учасниками і жодних скарг чи заперечень під час вказаної слідчої дії від її учасників не надходило.

Стосовно свідка ОСОБА_11 , яка брала участь в якості понятої під час огляду місця події, то жодних даних, які б свідчили про її заінтересованість у кримінальному провадженні, не виявлено.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного суду від 04 жовтня 2022 року у справі №586/187/20, навіть участь родичів підозрюваного в якості понятих під час огляду місця події не тягне за собою визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події, якщо жоден з учасників судового розгляду не заперечував достовірності інформації, зафіксованої в протоколі.

Той факт, що в якості свідка у кримінальному провадженні під час досудового розслідування не допитувався власник житлового будинку, де здійснювався огляд місця події, не доводить факту невинуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки його вина доведена іншими вищепереліченими доказами по справі

Посилання сторони захисту на те, що слідчим під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 не був забезпечений адвокат суд вважає необґрунтованими.

Так, у статті 52 КПК України чітко перелічені випадки обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні.

У даному випадку ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжких злочинів і участь захисника не є обов`язковою.

Сам ОСОБА_5 на час проведення слідчих дій захисника не залучав і відповідного клопотання про забезпечення йому захисника не заявляв, як і не заявляв в подальшому жодних скарг з приводу порушення його права на захист.

Безпідставними суд вважає посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_5 не були роз`яснені його права, що впливає на допустимість такої слідчої дії як обшук за його місцем проживання.

Так, в протоколі обшуку зазначено, що права всім учасникам були роз`яснені.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі №750/10813/15-к зазначено, що якщо обшук житла був проведений без фактичного роз`яснення прав та обов`язків учасникам цієї слідчої (розшукової) дії, однак їм було надано можливість реалізувати свої процесуальні права, то результати такого обшуку є допустимим доказом.

У даному випадку порушень процесуальних прав ОСОБА_5 не виявлено, обшук проведено відповідно до вимог діючого законодавства, протокол обшуку підписаний усіма його учасниками, зі слів ОСОБА_5 у протоколі зазначено про неправомірні дії працівників поліції, однак особисто жодних скарг на такі неправомірні дії ОСОБА_5 не подавав, слідчі дії не оскаржував, від інших учасників слідчої дії скарг не надходило.

Щодо наявності рапорта слідчого ОСОБА_14 від 27.05.2019 про реєстрацію факту насильницьких дій щодо ОСОБА_5 працівниками Синельниківського ВП , то вказаний факт був перевірений дисциплінарною комісією Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області та згідно наданого суду висновку від 04.06.2019 факту застосування до ОСОБА_5 фізичного та психологічного тиску з боку поліцейських Синельниківського ВП під час обшуку його домоволодіння не знайшло свого підтвердження.

Висловлені стороною захисту сумніви щодо проведеної службової перевірки з тих підстав, що під час перевірки не був опитаний сам ОСОБА_5 , а в основу висновку покладені показання свідка ОСОБА_7 , який був свідком у кримінальному провадженні, не свідчать про будь-які порушення під час перевірки чи неправильність висновку. Крім того, ОСОБА_7 був не єдиною опитаною особою та його свідчення не суперечили іншим встановленим обставинам.

Посилання сторони захисту на те, що свідок ОСОБА_7 , у разі його допиту судом, міг би надати протилежні показання, які б свідчили про невинуватість ОСОБА_5 , та необхідність у зв`язку з цим досліджувати всі обставини його смерті у кримінальному провадженні, внесеному за фактом смерті ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України, та час спілкування з потерпілим ОСОБА_6 , який , за версію сторони захисту, міг бути причетним до його смерті, суд розцінює як спосіб затягування розгляду справи з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки ОСОБА_7 був свідком зі сторони обвинувачення, а не захисту, та через тривалу його неявку до суду сторона обвинувачення відмовилася від його допиту. Потерпілий ОСОБА_6 був допитаний на самому початку судового розгляду, в присутності обвинуваченого та його захисника, яким була надана можливість поставити всі необхідні питання потерпілому. Крім того, обвинувачення ОСОБА_5 не ґрунтувалося лише на показаннях свідка ОСОБА_7 , та було оцінено судом у сукупності з іншими доказами - як показаннями інших свідків, так і письмовими матеріалами.

Що стосується участі під час обшуку більшої кількості людей, ніж зазначено у протоколі обшуку, то суд також не вважає цю обставину такою, що призводить до визнання протоколу обшуку недопустимим доказом, оскільки весь хід цієї слідчої дії був зафіксований, оглянутий і суттєвих порушень її проведення не встановлено.

Щодо зазначеного захисником протоколу обшуку належного ОСОБА_5 транспортного засобу, то вказаний протокол (навіть у разі його наявності) суду не наданий і в якості доказу у кримінальному провадженні не фігурує.

Стосовно показань потерпілого ОСОБА_6 під час його допиту в суді і обставин, зазначених ним під час слідчого експерименту, то вказані повідомлені ним обставини не містять істотних суперечностей. Як під час досудового розслідування кримінального провадження, так і під час судового розгляду справи потерпілий зазначив, що перший постріл в нього ОСОБА_5 здійснив в с.Андріївка, а другий постріл - під час руху в автомобілі при виїзді із с.Олександропіль.

Можливі певні неточності мали місце у зв`язку зі спливом часу, а також у зв`язку з емоційним станом потерпілого, однак в цілому його показання мають несуперечливий і послідовний порядок подій, які мали місце 24 квітня 2019 року, що не дають підстав визнати такі показання чи протокол проведення слідчого експерименту недопустимими доказами по справі.

Суд погоджується, що посилання захисника на те, що проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч.4 ст.95 КПК України.

Однак, по-перше, у вказаному кримінальному провадження слідчий експеримент з підозрюваним не проводився, а продився лише за участю потерпілого.

По-друге, зі змісту протоколу слідчого експерименту вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 не лише розповідав про обставини подій, які мали місце 24 квітня 20196 року, а й показував безпосередньо місця спричинення йому тілесних ушкоджень, про що також свідчить додана до протоколу фототаблиця, факт не підписання якої понятими не свідчить про недостовірність викладених у протоколі обставин.

Необґрунтованими суд вважає і посилання сторони захисту на те, що до матеріалів кримінального провадження не надано ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до медичної документації потерпілого ОСОБА_6 і невідомо звідки взялася картка амбулаторного хворого, надана для проведення судово-медичної експертизи, та покладена в основу висновка експерта.

Так, відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст.290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст.412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

Аналогічної правової позиції дотримався Верховний Суд у постанові від 16 січня 2020 року у справі №754/14281/17, а також у постанові від 21 травня 2020 року у справі №604/546/16-к.

У даному випадку сторона захисту заявляла клопотання про надання доступу до медичних документів, але з тих підстав, що необхідно встановити де перебував потерпілий ОСОБА_6 після того, як був переведений на амбулаторне лікування , чи можливо він самостійно втрутився якимось чином у рану, яка залишилися після пострілу, а тому виявлені у нього тілесні ушкодження були кваліфіковані як середнього ступеню тяжкості, але на час їх отримання вони могли були більш легкими.

З вказаного приводу судом було допитано судово-медичного експерта, який пояснив, що на момент проведення експертизи потерпілий ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні, та виявлені у нього тілесні ушкодженні у вигляді сліпого вогнепального кульового поранення внутрішньої поверхні правого стегна в середній третині відносилися до категорії середнього ступеню тяжкості. Тобто такі тілесні ушкодження у нього були наявні одразу після їх отримання, ще під час перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні. Якщо б в подальшому під час амбулаторного лікування відбулося якесь навмисне втручання у рану з боку ОСОБА_6 , то тілесні ушкодження могли бути ще більш тяжкими.

Таким чином, суд не вбачає підстав для відступлення від вказаних правових позицій Верховного Суду, що свідчить про допустимість доказу - висновку судово-медичної експертизи.

Не заслуговують на увагу доводи захисника про відсутність у реєстрі досудового розслідування посилання слідчого на передбачені законом форми процесуальних документів, оскільки сам по собі реєстр досудового розслідування не є доказом і жодним чином не впливає на допустимість доказів у кримінальному провадженні.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись вимогами ст.65 КК України, враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які є нетяжкими, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, по справі характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Заперечення сторони захисту щодо врахування такої обтяжуючої обставини з посиланням на те, що в матеріалах справи відсутня медична документація за фактом освідування ОСОБА_5 на стан сп`яніння, суд вважає безпідставними, оскільки норми кримінального процесуального законодавства України не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів, а встановлюється шляхом дослідження всієї сукупності доказів. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.12.2019 року у справі № 571/1436/15-к, 11.02.2020 року у справі № 643/20474/15-к, 01.12.2021 року у справі № 672/1402/17. Як сам обвинувачений, так і потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердили, що в той день, коли були вчинено кримінальне правопорушення, вони як разом, так і кожен окремо, вживали алкогольні напої. Інші доводи сторони захисту стосовно перебування потерпілого ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, можливо навість більшого, ніж у обвинуваченого, та його роль у цих подіях, суд не приймає до уваги, оскільки вони не впливають на факт вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень та не спростовують його.

З урахуванням викладеного, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих і наявність обтяжуючої покарання обставини, а також той факт, що обвинувачений свою вину не визнав і відповідно у вчиненому не розкаявся, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і його перевиховання неможливо без його ізоляції від суспільства, а покарання йому має бути призначено в межах санкції інкримінованих злочинів, у виді обмеження волі.

Строк відбування покарання необхідно обчислюватиз дня прибуття ОСОБА_5 до місця відбування покарання.

Цивільного позову по справі не заявлено.

Долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 суд вважає за необхідне не обирати.

Керуючись ст.368, 370, 371, 373-376 КПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.146 КК України, і призначити йому покарання:

за ч.1 ст.122 КК України -у виді 2 (двох) років обмеження волі;

за ч.2 ст.146 КК України - у виді 4 (чотирьох) років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 4 (чотирьох) років обмеження волі.

Початок строку відбування покарання обчислювати з дня прибуття ОСОБА_5 до місця відбування покарання.

Речові докази по справі - п`ять стріляних гільз та три гумові кулі після набрання вироком законної сили знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Запоріжжя, РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь держави витрати на проведення судової експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу №1/5.1/1740 від 16 травня 2019 року в розмірі 1256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) грн. 08 коп., та витрати на проведення судової експертизи зброї №7/3.1,3.2/278 від 21 травня 2019 року в розмірі 2512 (дві тисячі п`ятсот дванадцять) грн. 16 коп.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1