ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/507/24 Справа № 175/1759/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_6

підозрюваного (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника

ОСОБА_8 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000363, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Пологи Запорізької області, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, до 07 квітня 2024 року із визначенням застави у розмірі 242240 гривень. У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_7 строком на два місяці, починаючи з дня внесення застави, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; 4) утримуватися від спілкування зі свідками в цьому кримінальному провадженні.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та стороною обвинувачення доведено, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Слідчим суддею прийнято до уваги те, що підозрюваний має постійне місце мешкання, є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується задовільно, продовжує рахуватися у тій самій військовій частині, однак міцних соціальних зв`язків не має, йому відомі місця проходження військової служби свідків у цьому кримінальному провадженні. На підставі вищевикладеного, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку про доцільність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із одночасним визначенням розміру застави та покладенням на підозрюваного передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, так як саме такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає даним про особу підозрюваного, тяжкості злочину та його наслідкам, а також зможе як запобігти імовірним ризикам, так і забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що повний текст оскаржуваної ухвали було отримано 16 лютого 2024 року, по суті апеляційної скарги просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою відмовити слідчому у застосуванні будь-якого запобіжного заходу.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою. Вказує на те, що підозрюваний фізично не міг виконати наказ і тому відсутній склад інкримінованого кримінального правопорушення. Підозрюваний є хворою людиною, яку лікарями було рекомендовано направити на стаціонарне лікування. Разом з тим, слідчим суддею не було досліджено надані документи про стан здоров`я підозрюваного та його службову характеристику, внаслідок чого було прийняте хибне рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги захисника, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу суду залишити без зміни, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

Вирішуючи питання про дотримання захисником строку апеляційного оскарження, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої сторони.

Відповідно до ст. 395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З клопотання захисника слідує, що у судовому засіданні, в якому він приймав участь, а саме 08 лютого 2024 року було оголошено лише резолютивну частину ухвали, а повний текст ухвали слідчого судді отримав 16 лютого 2024 року.

Апеляційна скарга захисником на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року подана 20 лютого 2024 року. Одночасно захисником заявлено клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року.

З огляду на зазначене та виходячи з положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо забезпечення права скаржника на доступ до суду та пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України про забезпечення права на апеляційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках, апеляційний суд вважає наведені апелянтом причини для поновлення строку на апеляційне оскарження поважними, а відтак клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року слід задовольнити.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судове рішення стосовно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, перебуває кримінальне провадження №0000363 від 31 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

02 лютого 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, що виразилося у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

З наданих матеріалів вбачається, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, зокрема: витягами з наказів, показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколами про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, протоколом огляду предмету, а також іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

В межах даного кримінального провадження слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .

Як слідує з наданих матеріалів, слідчим суддею належним чином і в повній мірі досліджені у сукупності наявні докази у провадженні, долучені до клопотання, які є достатньо вагомими на підтвердження обґрунтованості підозри й дають достатньо вагомі підстави зробити об`єктивний висновок, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України.

Слідчий суддя також, у відповідності до вимог ст.178 КПК України, належним чином врахував тяжкість та обставини злочину, дані про особу ОСОБА_7 , а також наявність ризиків, передбачених п.п. 3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може впливати на свідків у провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому на наявність ризику, передбаченого п 3 ч.1 ст.177 КПК України, вказує те, що підозрюваний, будучи військовослужбовцем та продовжуючи перебувати на військовій службі у разі відсутності запобіжного заходу може впливати на свідків військовослужбовців своєї частини з метою схиляння їх до зміни або відмови від надання правдивих свідчень, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій.

Крім того, ОСОБА_7 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та маючи певні навички використання зброї як військовослужбовець, перебуваючи на волі, може вчините інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, крім даних про суворість покарання, передбаченого за злочин, в якому підозрюють ОСОБА_7 , та даних про особу підозрюваного, а саме маючого постійне місце мешкання, військовослужбовця, за місцем служби характеризується задовільно, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, взяв до уваги і інші обставини кримінального провадження (вчинення злочину військовослужбовцем в умовах воєнного стану, вік та стан здоров`я підозрюваного), що в сукупності є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику впливу на свідків, а також можливості перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені ризики додатково обґрунтовується й тим, що в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, при цьому оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності є конституційним обов`язком кожного громадянина.

Дані висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду провадження дійшов висновку, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України, і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Крім того, апеляційний суд враховує, що згідно з частиною 7 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, - тримання під вартою.

Стосовно тверджень захисника про те, що підозрюваний фізично через стан здоров`я не міг виконати наказ і тому відсутній склад інкримінованого кримінального правопорушення, слід зазначити, що повідомлення про підозру на підставі п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)», який є нижчим ніж стандарту «обґрунтованої підозри», для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри. На даній стадії кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме вирішення питання стосовно достатності і допустимості доказів для визнання особи винною.

Крім того, слід зазначити, що згідно довідки військово-лікарської комісії №161 від 06 січня 2024 року солдата військової служби за контрактом ОСОБА_7 було визнано придатним до військової служби.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги захисника, апеляційним переглядом не встановлено.

Приймаючи рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд вважає необхідним ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику ОСОБА_8 , діючому в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4