Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/2264/23
Провадження № 1-кп/494/64/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2024 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуюючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю : секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого- ОСОБА_4 ,

законного представника - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Березівка Одеської області матеріали кримінального провадження №0000577 стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Березівка Одеської області, не працюючого, не одруженого, навчається в Березівському ВПУ Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий - в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що під час дії на території України воєнного стану, який оголошено Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, що затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102~ІХ, продовжено Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022, що затверджений Законом України від 21.04.2022 №2119-ІХ, продовжено Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022, що затверджений Законом України від 21.04.2022 №22212-ІХ, продовжено Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, що затверджений Законом України від22.05.2022 № 2263-ІХ, продовжено Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, що затверджений Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ, продовжено Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022, що затверджений Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ, продовжено Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023, що затверджений Законом України від 07.02.2023 № 2915-ІХ, продовжено Указом Президента України від01.05.2023 №254/2023, що затверджений Законом України від 02.05.2023 №3057-ІХ, продовжено Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023,20.09.2023 року приблизно о 22-00 годині, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, неповнолітній ОСОБА_4 перебував у приміщенні кухні будинку за місцем власного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де на столі помітив мобільний телефон сірого кольору марки «Redmi» моделі «9А», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ," ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 . ОСОБА_4 достовірно знав,

що указаний телефон потерпіла забула у вищевказаному місці цього ж дня, оскільки 20.09.2023 року ОСОБА_7 приходила до його матері в гості, через деякий час стала себе погано почувати, у зв`язку з чим ОСОБА_4 супроводжував її додому. Будучи упевненим, що за вказаним майном ніхто не спостерігає, у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення вищезазначеного мобільного телефону. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 під час перебування у вказаному вище місці та у вказаний вище час, з прямим умислом та з корисливих мотивів, протиправно, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись відсутністю законного власника та інших осіб, які могли би викрити його злочинні дії, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, а також те, що ОСОБА_7 вказаний мобільний телефон забула та в подальшому може за ним повернутися, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Redmi» моделі «9А», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , бувший у використані, вартістю 2000,00 гривень, заховавши до своєї чоловічої сумки - барсетки. Надалі ОСОБА_4 умисно перешкоджав власниці у поновленні її права на володіння указаним мобільним телефоном шляхом вилучення з нього сім- карти мобільного оператора «Київстар» з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , а також заперечення факту наявності у нього будь-яких відомостей щодо викраденого мобільного телефону. Таким чином, неповнолітній ОСОБА_4 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 2000,00 гривень.

На розгляд суду досудовим слідством винесено обвинувачення ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Потерпіла в судове засіданні 06.05.2024 року не з`явилась. Про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Разом з цим, 28.12.2023 року надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що при призначенні покарання повністю покладається на розсуд суду.

Суд, виконуючи вимоги ст.325 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК України), заслухав думку учасників судового провадження щодо проведення судового розгляду без потерпілої або про відкладення судового розгляду, та можливість за її відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілої з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинив злочин передбачений частиною четвертою статті 185 КК України.

Відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинувачених та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.

Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений та її законний представник ОСОБА_5 правильно розуміють зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно

спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України та надав суду пояснення про те, яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені кримінального правопорушення та просив суд призначити йому найменш суворе покарання. Законний представник запевнила, що син більше не вчинятиме подібних дій та більш ретельніше доглядатиме за ним.

Суд також враховує надану досудову доповідь центру пробації відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , яка вказує про можливість виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Відповідно до статті 65 КК України та враховуючи вимоги статті 485 КПК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який характеризується за місцем мешкання позитивно, є неповнолітньою особою, проживає разом з батьками, не знаходиться на психіатричному та наркологічному обліку, а також те, що ОСОБА_4 раніше не судимий.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить : щире каяття; вчинення злочину неповнолітнім.

На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким вони скористались.

Обставин, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України відносно ОСОБА_4 - не встановлено.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за частиною четвертою статті 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років та на підставі ст. 75 з урахуванням статті 104 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік із покладанням обов`язків передбачених статтею 76 КК України. Обвинувачений, законний представник та захисник просили призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

У відповідності до ст.8 ч.1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Разом з цим, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки він визнав свою вину у інкримінованому йому злочині, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару,

а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У справі «Гарькавий проти України» (рішення від 18.02.2010) Європейський суд з прав людини зазначив, «що, коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція».

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, який є неповнолітнім, тяжкості вчиненого ним злочину, розмір завданого збитку, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, його законного представника та захисника, з врахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого злочину, з урахуванням досудової доповіді органу пробації, суд доходить висновку про необхідність призначення покарання за частиною четвертою статті 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік та покладанням відповідних обов`язків , що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності та інтересів потерпілого.

Цивільний позов по справі - не заявлений.

Витрати на експерта - відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження - не обирались.

Суд також вважає, що речові докази по кримінальному провадженню №0000577, а саме:мобільний телефон сірого кольору марки «Redmi» моделі «9А», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ," ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_4 - необхідно залишити потерпілій по приналежності, згідно розписки. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 374 КПК України, 75,76,104, ч. 4 ст. 185 КК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, з урахуванням положень ст.104 КК України: звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_4 - не застосовувалися.

Цивільний позов по справі - не заявлений.

Витрати на експерта - відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню №0000577, а саме: мобільний телефон сірого кольору марки «Redmi» моделі «9А», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ," ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_4 - необхідно залишити потерпілій по приналежності, згідно розписки.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1