Номер провадження:1-кп/521/419/24
У Х В А Л А

25 квітня 2024 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

особи, щодо якої передбачаються застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 30.04.2020 року за № 0000504, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Малиновському районному суді м. Одеси перебуває вищевказане клопотання.

В судовому засідання захисником ОСОБА_5 заявлено клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_4 клопотання захисника підтримала.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти вказаного клопотання захисника, проси відмовити у його задоволенні.

З`ясувавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступного висновку.

Статтею 44 КК України передбачено правові підстави та порядок звільнення від кримінальної відповідальності, а саме: особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

На підставі ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набранням вироком законної сили минули передбачені у цій статті строки.

Відповідно до змісту ч.2 ст.19 КК України під станом неосудності особи розуміється те, що вона не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними, тому в цьому випадку відсутні такі обов`язкові елементи складу кримінального правопорушення як суб`єкт та суб`єктивна сторона, а, отже, в контексті ч.1 ст.2 КК України відсутні підстави для притягнення особи до кримінальної відповідальності і, відповідно, підстави для її звільненим від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» суди мають розмежовувати передбачені Кримінальним кодексом випадки звільнення від кримінальної відповідальності і випадки, коли відповідно до цього Кодексу вона взагалі неможлива, наприклад, у разі вчинення діяння у стані неосудності (ч.2 ст.19 КК України).

Судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 здійснюється у порядку, передбаченому главою 39 КПК України, щодо застосування примусових заходів медичного характеру, який, у відповідності до положень ч.2 ст.512 КПК України, завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні. Вказана норма є імперативною, тобто не містить посилань на право чи обов`язок суду щодо прийняття будь-яких інших рішень у справах вказаної категорії, і спеціальною у відношенні до норм статей 284 КПК України та ст.ст. 44,49 КК України.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачено, що в усіх, перелічених у загальній частині КК України, випадках особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у Кримінальному кодексі України умов і підстав. Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Враховуючи те, що до суду надійшло кримінальне провадження щодо вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, із клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру щодо неї, як до особи, яка під час вчинення цього діяння перебувала в стані неосудності, остання не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, а тому не може бути звільнена від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.03.2021 (справа №335/3961/18, провадження №51-5459км20), де зазначено про відсутність підстав для застосування положень ст.49 КК України при розгляді клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо особи, яка під час вчинення суспільно-небезпечного діяння перебувала в стані неосудності.

Враховуючи викладене, суд пр иходить до висновку що клопотання захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 19,44, 49, 128 КК України, ст.372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття провадження по клопотанню про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 30.04.2020 року за № 0000504, за обвинуваченням за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України на підставі ст. 49 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1