Справа № 489/1099/24
Провадження № 1-кп/489/687/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

16 травня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження за №0001626 від 12.12.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останні рази: 19.02.2015 вироком апеляційного суду Миколаївської області за статтями 187 ч. 2, 185 ч. 1, 70 ч. 1 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 09.07.2015 вироком апеляційного суду Миколаївської області за статтями 187 ч. 2 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 31.08.2017 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ст. 185 ч. 3, 185 ч. 2, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі; 25.05.2022 вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, який скасований вироком Миколаївського апеляційного суду від 28.03.2024 в частині звільнення від відбування покарання з пробуванням з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,

встановив:

11.12.2023 близько 13:04 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в під`їзді АДРЕСА_2 , побачив два велосипеди, які були скріпленим велосипедним замком, в результаті чого у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення вказаного майна. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , діючи повторно, умисно з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, який неодноразово продовжувався, останній раз - 09.11.2023, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, демонтував велосипедний замок, внаслідок чого таємно заволодів велосипедами марки «Racazz», червоного кольору вартістю 4500 гривень, та марки «Azimut Extreme», білого кольору вартістю 3944,33 грн, що належали ОСОБА_6 , та утримуючи їх при собі, вийшов із під`їзду на вулицю.

В цей час дії ОСОБА_3 були помічені потерпілою ОСОБА_6 , яка намагалася завадити протиправним діям останнього щодо заволодіння її майном, внаслідок чого ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що його дії стали очевидними для оточуючих, та зазнавши спротиву потерпілої, кинув велосипед марки «Racazz», при цьому продовжуючи утримувати другий велосипед, та, подолавши опір ОСОБА_6 , сів на велосипед марки «Azimut Extreme» та поїхав з місця скоєння злочину, тим самим відкрито викрав майно потерпілої на суму 3944,33 грн. В подальшому, викраденим майном ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 3944,33 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення, вказані в обвинувальному акті, зокрема, що дійсно 11.12.2023, перебуваючи в під`їзді АДРЕСА_2 , заволодів двома велосипедами, які став викочувати з під`їзду. Однак, у той час до нього підійшла потерпіла, яка вимагала повернути їй вказане майно, на що він відкинув один велосипед, але, утримуючи інший, сів на нього та поїхав з місця скоєння злочину. В подальшому викраденим велосипед покинув. Заподіяну матеріальну шкоду відшкодував. Пред`явлений до нього цивільний позов про стягнення моральної шкоди визнав частково на суму 1000 грн. Також підтвердив, що на досліджених в ході досудового розслідування з його участю відеозаписах зафіксований саме він, коли проходив до місця крадіжки та викрадав велосипед потерпілої, на якому залишив місце злочину.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Потерпіла ОСОБА_6 надала суду показання, що 11.12.2023 близько 13.00 години поверталася додому з магазину та, підійшовши до першого під`їзду АДРЕСА_2 , побачила, як звідти вийшов обвинувачений ОСОБА_3 , який котив належні їй велосипеди червоного та білого кольору. Тому вона стала кричати йому, щоб він повернув їй вказане майно, та схопилася за велосипед червоного кольору. Після того ОСОБА_7 відштовхнув велосипед, який вона тримала, однак сів на інший велосипед білого кольору та поїхав на ньому. Вказала, що обвинувачений відшкодував їй матеріальну шкоду. Пред`явлений цивільний позов підтримала повністю та просила стягнути з обвинуваченого на її користь 3000 грн заподіяної моральної шкоди, оскільки через викрадення велосипеда, який вона придбала для свого неповнолітнього сина з інвалідністю, вона та її син зазнали душевних страждань та переживань, перебували у стресовому стані, був порушений їхній звичний спосіб життя.

Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.12.2023 вбачається, що ОСОБА_6 звернулася до поліції про вжиття заходів до невідомої особи, яка 11.12.2023 близько 13:04 год. з під`їзду АДРЕСА_2 викрала велосипед марки «Azimut», білого кольору.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 11.12.2023 та фототаблиці до нього, місцем огляду є приміщення під`їзду АДРЕСА_2 , в якому розташовані сходи. Навпроти входу до під`їзду зовні на землі виявлений велосипед червоного кольору «Racazz», біля якого знаходиться власник ОСОБА_6 .

Згідно з протоколом пред`явлення для впізнання особи за фотознімками від 14.12.2023, потерпіла ОСОБА_6 серед пред`явлених їй для впізнання осіб впізнала ОСОБА_3 як особу, яка 11.12.2023 близько 13:00 год. здійснила викрадення її велосипеда марки «Azimut» з під`їзду АДРЕСА_2 .

Із запиту слідчого від 15.12.2023, повідомлення ОСОБА_8 від 16.12.2023 та протоколу огляду предмета від 19.12.2023 слідує, що на запит слідчого ТОВ «Златоград» надало диск з відеозаписами з камер відеоспостереження магазину за адресою: АДРЕСА_3 за 11.12.2023, які були оглянуті слідчим за участю потерпілої ОСОБА_6 . На вказаних відеозаписах зафіксовано двох чоловіків, один з яких взутий у кросівки білого кольору, на якого потерпіла казала як на особу, яка викрала належний їй велосипед.

Із запиту слідчого від 18.12.2023, повідомлення УКР ГУНП в Миколаївській області від 18.12.2023 та протоколу огляду предмета від 19.12.2023 слідує, що на запит слідчого був наданий диск з відеозаписом з камер відеоспостереження об`єкту укриття за адресою: АДРЕСА_4 за 11.12.2023, який був оглянутий слідчим за участю потерпілої ОСОБА_6 . На вказаному відеозаписі зафіксовано двох чоловіків, один з яких взутий у кросівки білого кольору, на якого потерпіла вказала як на особу, яка викрала належний їй велосипед.

Із запиту слідчого від 15.12.2023, повідомлення ОСОБА_9 від 16.12.2023 та протоколу огляду предмета від 19.12.2023 слідує, що на запит слідчого з магазину «Міда» був наданий диск з відеозаписом з камер відеоспостереження магазину за адресою: АДРЕСА_5 за 11.12.2023, який був оглянутий слідчим за участю потерпілої ОСОБА_6 . На вказаному відеозаписі зафіксовано чоловіка, взутого у кросівки білого кольору, проїжджаючого на велосипеді, на якого потерпіла вказала як на особу, яка викрала належний їй велосипед, та впізнала свій викрадений велосипед.

Із запиту слідчого від 15.12.2023, повідомлення голови ОСББ ЖК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 16.12.2023 та протоколу огляду предмета від 19.12.2023 слідує, що на запит слідчого ОСББ ЖК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » надало диск з відеозаписом з камер відеоспостереження будинку за адресою: АДРЕСА_3 за 11.12.2023, який був оглянутий слідчим за участю потерпілої ОСОБА_6 . На вказаному відеозаписі зафіксовано жінку, в якій потерпіла впізнала себе, яка підходить до під`їзду АДРЕСА_2 . В той час з під`їзду виходить чоловік у білих кросівках, який котить велосипеди білого та червоного кольору, після чого відштовхнув від себе велосипед червоного кольору, сів на білий велосипед та поїхав на ньому у невідомому напрямку.

Із запиту слідчого від 15.12.2023, повідомлення директора дитячої перукарні «Kinder Barber» від 16.12.2023 та протоколу огляду предмета від 19.12.2023 слідує, що на запит слідчого був наданий диск з відеозаписом з камер відеоспостереження дитячої перукарні « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: просп. Миру, 10, м. Миколаєва за 11.12.2023, який був оглянутий слідчим за участю потерпілої ОСОБА_6 . На вказаному відеозаписі зафіксовано чоловіка, взутого у кросівки білого кольору, на якого потерпіла вказала як на особу, яка викрала належний їй велосипед, який на велосипеді рухався по просп. Миру в напрямку «Площі Перемоги».

Із протоколів огляду предметів від 13.02.2024 вбачається, що слідчим за участю підозрюваного ОСОБА_3 та його захисника були переглянуті відеозаписи з камер відеоспостереження дитячої перукарні « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: просп. Миру, 10, м. Миколаєва за 11.12.2023, магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою: просп. Миру, 9, м. Миколаєва за 11.12.2023, ОСББ ЖК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 за 11.12.2023, ТОВ «Златоград» за адресою: просп. Миру, 4, м. Миколаєва за 11.12.2023, на яких зафіксовано чоловіка в темному одязі та білих кросівках, який викрав велосипед з під`їзду АДРЕСА_2 та поїхав на ньому. При цьому ОСОБА_3 зазначив, що вказаним чоловіком є саме він перед та в момент викрадення велосипеда.

Відповідно до висновку експерта № 5488 від 18.12.2023, ринкова вартість з урахуванням зносу велосипеду марки «AzimutExtreme» станом на 11.12.2023 становить 3944,33 грн.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, характеризується посередньо, лікування у лікаря нарколога не проходив та за медичною допомогою не звертався, лікувався в 2003 році з діагнозом «Психічний розлад, обумовлений ураженням головного мозку внаслідок ЧМТ. Легкий когнітивний розлад. Виражений церебрастеничний синдром», раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, за які відбував покарання в місцях позбавлення волі. Однак це не сприяло його перевихованню, він на шлях виправлення не став та повторно умисно вчинив новий умисний корисливий злочин, маючи не зняті та не погашені судимості за вчинення аналогічних корисливих тяжких злочинів.

Також обвинувачений офіційно не працює, не займається суспільно-корисною працею, що свідчить про те, що він свідомо та умисно вибрав злочинний спосіб життя, направлений на задоволення своїх матеріальних потреб.

Вищевказане, на переконання суду, свідчить, що попри суттєві заходи впливу, які раніше вже застосовувалися до обвинуваченого з боку держави з метою не лише його покарання, а й виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, останній, маючи не зняті і не погашені в установленому законом порядку судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, після постановлення відносно нього вироку суду зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, знову вчинив умисний корисливий злочин проти власності.

Обставиною, яка відповідно дост. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає вказане в обвинувальному акті щире каяття, яке полягає в тому, що він повністю визнав свою провину, відшкодував потерпілій заподіяну матеріальну шкоду, попросив вибачення у неї, а також засудив свої дії; та добровільне відшкодування завданої потерпілій матеріальної шкоди, яка була відшкодована ним на стадії судового розгляду.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, за які засуджувався до позбавлення волі, наявності обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію державного обвинувача щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому, а саме: позбавлення волі із застосуванням ст. 71 КК України, думки потерпілої щодо призначення обвинуваченому мінімального виду покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки інші види покарання є недостатніми для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.05.2022, який був скасований вироком Миколаївського апеляційного суду від 28.03.2024 в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком, після ухвалення якого ним було вчинене кримінальне правопорушення за даним вироком.

Вказані висновки суду про необхідність призначення обвинуваченому остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України узгоджуються з висновками, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 у справі № 766/39/17, згідно з якими, «призначаючи остаточне покарання, суди повинні застосовувати правила, передбачені ст. 71 КК, «призначаючи остаточне покарання, суди повинні застосовувати правила, передбачені ст. 71 КК, якщо злочин вчинено саме після постановлення попереднього обвинувального вироку, а не після набрання ним законної сили. При цьому скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст. 71 КК, оскільки в такому разі апеляційний суд фактично лише посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально, а не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вирок у цій частині».

Аналогічно, у даній справі обвинувачений вчинив інкримінований злочин після постановлення відносно нього вироку Ленінським районним судом міста Миколаєва від 25.05.2022, який у подальшому був скасований вироком суду апеляційної інстанції, що на даний час набрав законної сили, в частині призначеного покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання з випробуванням, що не перешкоджає застосуванню ст. 71 КК, оскільки в даному випадку апеляційний суд фактично лише вказав на необхідність відбування покарання реально, а не спростовував висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасував вирок у цій частині.

Вирішуючи заявлений потерпілою цивільний позов про стягнення моральної шкоди, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У постанові Великої Палати ВС від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14 вказано, що моральна шкода це страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточенням, до інших негативних наслідків морального характеру. Суд визначає розмір моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 своїми умисними протиправними діями, які полягали у вчиненні відкритого викрадення велосипеда, заподіяв потерпілій ОСОБА_6 . душевні страждання, які полягали у тому, що вона зазнала емоційного стресу та страху, пов`язаного із безпосереднім контактом з обвинуваченим в момент викрадення належного їй майна, під час якого ОСОБА_3 відштовхнув один велосипед, який тримала потерпіла, за відкрито викрав інший, незважаючи на вимоги останньої повернути належне їй майно. Також потерпіла зазнала душевних та моральних страждань, пов`язаних з тим, що викрадений велосипед постійно використовувався її неповнолітнім сином, який є дитиною-інвалідом з дитинства, у зв`язку з чим викрадення велосипеду порушило звичний спосіб життя сім`ї потерпілої та негативно позначилося на її особистому самопочутті, пов`язаному із переживанням за порушення звичного способу життя та дозвілля свого сина-інваліда та вона була змушена вживати заходи, направлені на придбання нового велосипеду для нього.

Таким чином, встановлені судом обставини вказують на доведення факту заподіяння обвинуваченим ОСОБА_3 моральної шкоди потерпілій ОСОБА_6 .

На підставі викладеного та з урахуванням вказаних обставин заподіяння моральної шкоди потерпілій, особи обвинуваченого, сталої практики Верховного Суду щодо визначення розміру моральної шкоди та передбачених ст. 23 ЦК України вимог розумності і справедливості, суд вважає, що з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_6 належить стягнути 3000 грн в рахунок відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, що на переконання суду буде достатнім та належним розміром для відшкодування заподіяної їй моральної шкоди та відповідатиме принципам розумності та справедливості.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Натомість у даному кримінальному провадженні слідчим залучався для проведення судово-товарознавчої експертизи судовий експерт, який не є працівником державної установи, тому відсутні передбачені ч. 2 ст. 124 КПК підстави для стягнення з обвинуваченого на користь держави витрат на його залучення.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

До набрання вироком законної сили відсутні підстави для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, оскільки прокурором не подавалося відповідне клопотання про це, та обвинувачений на даний час перебуває в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» у зв`язку із обранням запобіжного заходу у виді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років два місяці.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.05.2022 у справі № 489/1349/22, який був скасований вироком Миколаївського апеляційного суду від 28.03.2024 в частині звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, остаточно до відбуття визначивши ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 три тисячі грн в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Речові докази:

- диски з відеозаписами з камер відеоспостереження - залишити в матеріалах судової справи;

- кросівки «Reebok» білого кольору - повернути ОСОБА_3 .

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1