ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2326/23 Номер провадження 11-кп/814/873/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського

апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження №0000529 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 09.08.2023 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та ижтеля АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, раніше неодноразово судимого,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.15 ч.4 ст. 186, ч.1 ст.357, ч.1 ст.70 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, 14 квітня 2023 року близько 17 год. 05 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік банкоматів АТ КБ «Приватбанк», що розміщені у будинку № 79 по вул. Соборності в м. Полтава, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, діючи в умовах воєнного стану, повторно, шляхом ривка, відкрито вихопив з рук ОСОБА_9 та намагався заволодіти гаманцем шкіряним коричневого кольору вартістю 50 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 100 грн., та дві банківські картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та АТ Райффайзен Банк № НОМЕР_2 , котрий потерпілий ОСОБА_9 в момент нападу тримав в руці.

Однак ОСОБА_8 хоч і вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але не зміг закінчити злочин з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий неподалік місця вчинення злочину свідком події.

Обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляційні скарзі просить пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши до нього ст.ст.69, 75 КК України.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не в повній враховано визнання обвинуваченим вини, сприяння слідству, відсутність заподіяної шкоди та матеріальних претензій з боку потерпілого, наявність на утриманні трьох дітей а також незадовільний стан здоров`я обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого і його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.15 ч.4 ст. 186, ч.1 ст.357 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Торкаючись виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_8 за вчинені кримінальні правопорушення, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Всупереч доводів обвинуваченого, покарання ОСОБА_8 призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів, конкретні обставини провадження, дані про особу винного, наявність обставин що обтяжують та пом`якшують покарання.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_8 після притягнення до кримінальної відповідальності за аналогічний попередній злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та повторно вчинив замах на грабіж майна громадян, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість.

Таким чином, на переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, в межах санкції ч.4 ст. 186, ч.1 ст.357КК України із врахуванням правил призначення покарання за незакінечий злочин, та є справедливим, достатнім і необхідним у даному випадку для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, не є надмірно суворим, а тому підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного покарання, про що поставлено питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність порушень при розгляді кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які були підставою для безумовного скасування всього вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 09.08.2023 щодо нього без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4