ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/94/24 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали за апеляційною скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

цією ухвалою задоволено клопотання слідчого 4 СВ (з дислокацією у м. Тернопіль) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_10 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 та обрано підозрюваній

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці Естонської Республіки, громадянці України, із вищою освітою, не працюючій, не одруженій, зареєстрованій в АДРЕСА_1 , раніше не судимій

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваної ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 , вважає, що застосований запобіжний захід є занадто суворим та до підозрюваної необхідно застосувати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Апелянт звертає увагу на приписи ч.6 ст.193 КПК України, за змістом яких слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст.177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

У зв`язку з цим апелянт зазначає, що з матеріалів клопотання убачається, що міжнародний розшук підпудрюваної слідчий доручив здійснювати співробітникам Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, до повноважень якого здійснення міжнародного розшуку не належить.

При цьому, відомостей про скерування цієї постанови слідчого з відповідними матеріалами до Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва НП України для вирішення питання щодо направлення запиту про внесення до обліків Генерального секретаріату Інтерполу клопотання про публікацію Червоного сповіщення, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, на переконання сторони захисту, до матеріалів клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не надано жодного доказу, що постанова про оголошення підозрюваної ОСОБА_7 . У міжнародний розшук скерована до виконання і що підозрювана реально та фактично оголошена в міжнародний розшук.

Також зазначає, що підозрювана ОСОБА_7 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, оскільки ще до повідомлення їй про підозру виїхала за межі території України у зв`язку із воєнними діями на території, на якій вона проживала; не ухиляється від органу досудового розслідування і суду; тимчасово проживає на території Республіки Польща; готова проводити слідчі дії в режимі відеконференції.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_7 раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалася, вина її не доведена, а пред`явлена підозра необґрунтована та недоведена, вважає утримання ОСОБА_7 під вартою незаконним та необґрунтованим, а жоден ризик, передбачений ст.177 КПК України, не доведений.

Стверджує, що прокурор та слідчий не довели слідчому судді належним чином неможливість застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу та вважає вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстким.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000223 та ухвалити нову, якою відмовити слідчому у клопотанні щодо обрання до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача - суддю апеляційного суду; захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу, навів аналогічні викладеним у ній мотиви і вказуючи про відсутність підстав для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді взяття під варту, просить скасувати постанову слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 11 березня 2024 року та відмовити в обранні запобіжного заходу; міркування прокурора, який постанову суду першої інстанції, якою ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під варту вважає законною та обґрунтованою і тому просить залишити її без зміни; проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Слідчим Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 25.08.2021 року внесено до ЄРДР за № 0000223 за підозрою ОСОБА_7 . У вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.189, ч.2 ст.189 КК України.

Як слідує з матеріалів провадження, з 2018 року до квітня 2021 року у ОСОБА_7 а ОСОБА_11 відбувалися тривалі приватні зустрічі інтимного характеру. Приблизно у травні 2021 року, після того як ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_7 про намір припинити існуючі між ними стосунки інтимного характеру та завершення їхнього спілкування, у ОСОБА_7 , яка усвідомлювала, що ОСОБА_11 не має перед нею фінансових зобов`язань, виник злочинний умисел, спрямований на вимагання грошових коштів у нього за нерозголошення відомостей про їхні приватно-інтимні зустрічі дружині потерпілого ОСОБА_12 , які він бажав зберегти в таємниці. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вимагання у ОСОБА_11 грошових коштів, переслідуючи мету збагачення та незаконного отримання прибутків, з метою реалізації свого наміру та полегшення здійснення злочинної діяльності і підтвердження реальності її погроз, ОСОБА_7 на номер мобільного оператора, яким користувалася дружина потерпілого, 25.05.2021 скинула повідомлення, зміст якого вказував на те, що ОСОБА_7 володіє конфіденційною компрометуючою інформацією на її чоловіка. У такий спосіб, переслідуючи корисливу мету на незаконне збагачення коштами ОСОБА_13 , одночасно повідомила і ОСОБА_11 зміст надісланих повідомлень його дружині, для підтвердження реальності її намірів щодо погрози розголошення нею відомостей про їхні приватно-інтимні стосунки дружині, іншим родичам та друзям, які він бажав зберегти в таємниці. ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що ОСОБА_11 не має перед нею фінансових зобов`язань, висунула ОСОБА_11 вимогу надати їй грошові кошти у сумі 10000 (десять тисяч) гривень. Надалі, 25 травня 2021 року близько 10 год.00 хв. ОСОБА_11 , усвідомлюючи реальну загрозу того, що ОСОБА_7 може розголосити відомості, які він бажає зберегти в таємниці, за допомогою платіжного терміналу самообслуговування, розташованого у торгівельному центрі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у АДРЕСА_2 перерахував, на попередньо наданий ОСОБА_7 картковий банківський рахунок АТ «Приватбанк» НОМЕР_1 , трьома платіжними переказами грошові кошти у загальній сумі 10280 гривень.

Також, ОСОБА_7 на початку серпня 2021 року, переслідуючи мету збагачення та незаконного отримання прибутків, продовжуючи злочинний умисел, направлений на вимагання у ОСОБА_11 грошових коштів з погрозою розголошення відомостей, які він бажає зберегти в таємниці, усвідомлюючи відсутність фінансових зобов`язань у ОСОБА_11 перед нею, повторно, з корисливих мотивів, висунула незаконну вимогу ОСОБА_11 щодо передачі їй грошових коштів у сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США за нерозголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці. Для переконання ОСОБА_11 у реальності повторних її погроз на розголошення відомостей про приватно-інтимні стосунки з потерпілим, які він бажав зберегти в таємниці, ОСОБА_7 неодноразово телефонувала ОСОБА_11 впродовж червня-липня 2021 року, який не відповідав на її дзвінки, а з 12 серпня 2021 року через месенджер WatsApp надіслала повідомлення, в яких повторно погрожувала розголошенням відео, фото інтимно-приватно характеру за участі ОСОБА_11 широкому колу осіб з метою руйнування сімейних відносин та ділової репутації потерпілого, а також створила дублікат сторінки дружини ОСОБА_12 у мережі «Instagram», через яку надіслала друзям останньої повідомлення щодо зради її чоловіка ОСОБА_11 .. Усвідомлюючи реальну загрозу від ОСОБА_7 у можливості розголошення відомостей, які він бажає зберегти в таємниці, дружині, близьким родичам та широкому колу осіб, ОСОБА_11 погодився на повторну незаконну вимогу надання їй грошових коштів, однак у розмірі 3000 (три тисячі) доларів США в обмін на знищення наявної у ОСОБА_7 інформації інтимного характеру за його участі. Так, 30 серпня 2021 року о 11 год. 05 хв, ОСОБА_7 , , перебуваючи у заздалегідь обумовленому місці - кабінці № 7 кафе-бару «Автопорт», що знаходиться у АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 повторно одержала від ОСОБА_13 грошові кошти у сумі 3000 (три тисячі) доларів США, які вона вимагала за нерозголошення відомостей приватно-інтимного характеру про ОСОБА_13 , які він бажав зберегти в таємниці, що згідно курсу Національного банку України станом на 30 серпня 2021 року становили 80787 гривень.

01 червня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.189 ч.2 ст.189 КК України.

Постановою старшого слідчого в ОВС Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові від 27 лютого 2024 року підозрювану ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук.

Відповідна постанова разом з окремими матеріалами кримінального провадження була направлена на Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області.

Виходячи з положень ч. 6 ст.193 КПК України, під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності особи, стосовно якої подано таке клопотання, прокурор/слідчий зобов`язаний довести, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук.

Отже, положення чинного КПК України покладають на прокурора/слідчого обов`язок надати докази на підтвердження оголошення підозрюваного, зокрема, у міжнародний розшук, проте не зобов`язують прокурора/слідчого доводити факт перебування такої особи в розшуку.

При цьому, чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особа перебуває у розшуку, однак регламентує, що про оголошення розшуку (державного, міждержавного, міжнародного) органом досудового розслідування має бути винесена відповідна постанова (ч. 2 ст. 281 КПК України), що в даному випадку і було здійснено слідчим шляхом винесення постанови від 27 лютого 2024 року про оголошення міжнародного розшуку підозрюваної ОСОБА_7 .

Фактично, дата винесення органом досудового розслідування постанови про оголошення міжнародного розшуку підозрюваного - є датою оголошення підозрюваного у міжнародний розшук, а саме з цим фактом частина 6 статті 193 КПК України пов`язує можливість вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності особи, стосовно якої таке клопотання подано.

Подальше скерування зазначеної постанови з відповідними матеріалами кримінального провадження до Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області є організаційним етапом такого розшуку і є наслідком виникнення такого юридичного факту як оголошення особи у міжнародний розшук.

Вказану правову позицію підтверджує зміст ст. 281 КПК України, яка визначає загальні правила оголошення у розшук і здійснення розшуку.

Так, за змістом вказаної статті, якщо під час досудового розслідування ... підозрюваний перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук. Про оголошення розшуку виноситься окрема постанова.

Таким чином, факт оголошення особи у розшук (міжнародний розшук, як один з різновидів розшуку) підтверджується окремою постановою слідчого. Вказана умова в даному випадку була дотримана.

Частина 3 статті 281 КПК України передбачає, що у подальшому оголошений розшук здійснюється за відповідним доручення, але поняття "здійснення" розшуку не є тотожнім поняттю "оголошення розшуку" за змістом статті 281 КПК України. Розшук здійснюється після його оголошення, при чому здійснення розшуку стосується вирішенню організаційним питань, які вирішуються після його оголошення.

Постанова про оголошення особи в міжнародний розшук є єдиним доказом існування юридичного факту оголошення такої особи в міжнародний розшук в розумінні вимог ст.281 КПК України та ч.6 ст.193 КПК України. При цьому, скерування даної постанови до районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області є одним із засобів здійснення такого розшуку, що повністю узгоджується з приписами ч.3 ст.281 КПК України, відповідно до якої здійснення розшуку підозрюваного може бути доручено оперативним підрозділам.

Колегія суддів вважає, що з огляду на наявні в матеріалах клопотання докази, зокрема, постанова слідчого про оголошення підозрюваної ОСОБА_7 , в міжнародний розшук від 27 лютого 2024 року, та інформація про направлення відповідної постанови разом з окремими матеріалами кримінального провадження Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області до виконання, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку до висновку, що слідчим доведено факт оголошення ОСОБА_7 у міжнародний розшук.

Твердження апелянта про відсутність повноважень районного управління поліції на проведення міжнародного розшуку колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки слідчий вправі здійснювати дії з розшуку підозрюваних осіб як в системі організації Інтерпол, так і поза нею.

Положення "Інструкції про порядок використання правоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів", затвердженої Наказом № 3/1/2/5/2/2 від 09.01.1997 р. МВС України, ГПУ, СБУ, ДМС, ДПА України, визначають, що міжнародний розшук здійснюється з використанням каналів та можливостей Інтерполу, тобто, передбачають саме порядок використання можливостей Інтерполу. При цьому не зазначається, що виключно вона регулює питання міжнародного розшуку особи. Так, розділ 4 Інструкції має назву "Міжнародний розшук каналами Інтерполу", проте КПК України не обмежує поняття міжнародного розшуку тільки міжнародним розшуком з використанням каналів та можливостей Інтерполу.

Так, за змістом статті 2 Статуту Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерполу, вказана організація здійснює взаємодію всіх органів кримінальної поліції. Тобто, наявність або відсутність у вказаній організації відомостей про розшук певної особи, ще не свідчить, що особа не оголошена у міжнародний розшук, а може свідчити, що такий розшук не здійснюється цією організацією, але у цьому випадку компетентні органи відповідної країни для здійснення розшуку мають можливість звертатись напряму до інших країн відповідно до міжнародних угод.

Міжнародна організація кримінальної поліції - Інтерпол лише дає змогу ефективно супроводжувати процес міжнародного розшуку та здійснювати криміналістичне, інформаційне, аналітичне, організаційне, методичне забезпечення такої діяльності.

Відсутність інформації в організації Інтерпол про розшук певної особи не свідчить про неоголошення особи у міжнародний розшук, оскільки з наявністю/відсутністю такої інформації КПК не пов`язує можливість/неможливість оголошення особи у розшук (міжнародний розшук).

З огляду на викладені обставини, враховуючи те, що підозрювана ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.189, ч.2 ст.189 КК України, про що їй у встановлений КПК України спосіб повідомлена підозра і у зв`язку з її перебуванням за межами України оголошена у міжнародний розшук, слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого та обрання щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, судом першої інстанції враховано як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.189 ч.1, 189 ч.2 КК України, одне з яких є тяжким, так і ризиків, передбачених ст.177 КПК України і зазначених слідчим у клопотанні про обрання запобіжного заходу, а також особи підозрюваної, яка не працює, тимчасово проживає на території Республіки Польща і оголошена у міжнародний розшук.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є непереконливі, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання даного виду запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Тому, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2024 р про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді