Справа № 289/380/24
Номер провадження 1-кп/289/81/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2024 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000014, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.02.2024, по обвинуваченню:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Радомишль Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого в КП «Благоустрій міста» на посаді монтажника, не одруженого, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-15.07.2008 Радомишльським районним Житомирської області судом за ч. 1 ст. 185, ст. ст. 75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

-30.10.2008 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

-28.02.2013 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі;

-05.05.2017 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

-16.08.2021 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, ст. ст. 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , будучи особою, яка раніше неодноразово судима та має не погашені судимості на шлях виправлення та перевиховання не став та вчинив нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, 28 січня 2024 року близько 20 години 00 хвилин знаходився за місцем свого проживання в будинку, що за адресою АДРЕСА_1 , де також знаходилася його матір ОСОБА_3 .

В цей день час та місці у ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, виник словесний конфлікт з ОСОБА_3 із за відмови останньої у наданні грошових коштів для купівлі алкогольних напоїв, у зв`язку із цим, у ході даного конфлікту у ОСОБА_2 виник раптовий протиправний умисел, направлений на заподіяння останній тілесних ушкоджень.

Реалізуючи протиправний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його наслідки, ОСОБА_2 у вказаний день час та місці, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння кулаком правої руки наніс один удар в район обличчя ОСОБА_3 , спричинивши тим самим тілесні ушкодження у вигляді синців, ссадин обличчя, тулубу, які по своїй категорії відноситься до легкого ступеню тяжкості.

Умисні дії ОСОБА_2 знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали у вигляді отримання потерпілою ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, стороною обвинувачення дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 у заяві від 15.02.2024, яка підписана останнім та його захисником ОСОБА_4 , зазначив, що він беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами його вчинення та надав згоду на розгляд обвинувального акту без проведення судового розгляду у судовому засіданні за його відсутності.

З поданої потерпілою заяви, вбачається, що остання не заперечує проти розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду.

Прокурор у обвинувальному акті також просив розглянути його у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду.

З огляду на позицію учасників судового провадження, враховуючи положення ст. ст. 381-382 КПК України, суд дійшов висновку про наявність законодавчо визначених підстав для розгляду цього обвинувального акту у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутністю учасників судового провадження.

Дослідивши докази, надані органом досудового розслідування на підтвердження викладених вище обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_2 відповідає пред`явленому обвинуваченню, а тому кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 .

Призначаючи покарання, суд враховує особу винного, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується, як такий щодо якого відомостей про неналежну поведінку не надходило, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме визнання вини та щире каяття, та наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому, а саме вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Водночас, суд не вбачає підстав для визнання обтяжуючою покарання обставиною рецидив кримінальних правопорушень, що зазначена у обвинувальному акті, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Суд звертає увагу, що за змістом статті 12 КК України закон чітко розмежовує кримінальні правопорушення на злочин та кримінальний проступок.

Одночасно, положення статті 67 КК України також розмежовують ці поняття. Так, пунктами 1, 5, 10, 11, 12 частини 1 статті 67 КК України передбачені обставини, які обтяжують покарання щодо злочинів. Натомість, обставини, передбачені пунктами 2, 3, 4, 6, 6-1, 7, 8, 9, 13 частини 1 статті 67 КК України визнаються такими, які обтяжують покарання щодо кримінальних правопорушень, тобто як для злочинів, так і для кримінальних проступків.

Відтак, стороною обвинувачення не враховано, що наразі ОСОБА_2 інкримінується скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто скоєння кримінального проступку.

Тож, зважаючи на приписи частини 3 статті 67 КК України, суд не може враховувати таку обставину, що обтяжує покарання як рецидив кримінальних правопорушень, оскільки законодавець розмежовує обставини, які обтяжують покарання за класифікацією кримінальних правопорушень, попри наявність рецидиву з огляду на положення статті 34 КК України.

З урахуванням викладених вище обставин, враховуючи положення статті 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень, та досягнення інших цілей покарання, суд вважає, що ОСОБА_2 слід призначити покарання у виді 120 годин громадських робіт, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Водночас, судом встановлено, що вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.08.2021, ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки. На даний час вказане покарання є невідбутим в повному обсязі.

Відповідно п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК України) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК України) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Згідно ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Окрім того, як зазначено в п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Враховуючи вказане, на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом складання невідбутих покарань за попереднім вироком, до покарання ОСОБА_2 у виді 120 годин громадських робіт, що відповідає 15 дням позбавлення волі, слід повністю приєднати невідбуте покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Відтак, остаточне покарання ОСОБА_2 , за правилами ст.ст. 71, 72 КК України, слід визначити у виді 2 років 15 днів позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Під час досудового слідства і судового розгляду запобіжний захід до обвинуваченого не обирався та підстави для його обрання відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 120 годин громадських робіт.

На підставі статей 71 та 72 КК України до покарання призначеного за цим вироком суду у виді 120 годин громадських робіт, що відповідає 15 дням позбавлення волі, ОСОБА_2 повністю приєднати невідбуте ним покарання за вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.08.2021 у виді 2 років позбавлення волі, призначивши йому за сукупністю вироків остаточне покарання у виді 2 (двох) років 15 (п`ятнадцяти) днів позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 рахувати з дня виконання даного вироку.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Відповідно до положень частини 1 статті 394 КПК України - вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1