ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді застави стосовно ОСОБА_7 , підозрюваної у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28 ч.3 ст.368 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2024 року було застосовано запобіжний захід у виді застави стосовно ОСОБА_7 , підозрюваної у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28 ч.3 ст.368 КК України, у розмірі 160 (ста шістдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 484 480 (чотириста вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят) гривень 00 копійок, з покладанням відповідних обовязків, строком на два місяці.

Ухвала слідчого судді обґрунтована тим, що ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28 ч.3 ст.368 КК України.

Слідчий суддя вказав, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя врахував особу підозрюваної та її репутацію, вік, стан здоров`я, а також те, що підозрювана має постійне місце проживання, заміжня, має на утриманні неповнолітню дитину.

Слідчий суддя зробив висновок про необхідність застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді застави, який перевищує 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме у розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 484 480 грн, яка здатна забезпечити виконання підозрюваною ОСОБА_7 покладених на неї обов`язків, не буде завідомо непомірною для неї, з урахуванням її матеріального стану, працевлаштованості, отримання стабільного доходу протягом тривалого часу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що жодним доказом не підтверджено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також не підтверджено обгрунтованість підозри.

Вказав, що розмір застави, яку застосував слідчий суддя, становить 157 % від її річної заробітної плати за 2023 рік (309 644, 25 грн), що робить заставу в такому розмірі надмірним та непомірним тягарем для ОСОБА_7 , яка заздалегідь не може бути сплачена.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення підозрюваної та її захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів зробила такий висновок.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368 КК України, підтверджується доказами, долученими органом досудового розслідування до клопотання, а саме: матеріалами проведених нсрд відповідно до яких фігуранти ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обговорюють злочинні плани та реалізовують злочинні дії організованої групи спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; протоколами обшуків проведених в Територіальному сервісному центрі № 1244 та за місцями проживання фігурантів під час проведення яких вилучено мобільні телефони, комп`ютерна техніка, грошові кошти, печатки у т.ч. ФОП ОСОБА_13 РНОКПП НОМЕР_1 , дублікат електронного ключа «Алмаз-1К», медичні довідки та ін.; - протоколом допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

В даному випадку колегія суддів погоджується із слідчим суддею стосовно того, що органом досудового розслідування дійсно надано достатньо доказів обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваною ОСОБА_7 переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, як встановлено під час апеляційного розгляду, належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі.

Так, на підтвердження ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, на думку слідчого судді, свідчать вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній в разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, доводиться тим, що підозрюваній відомі анкетні дані свідків, в зв`язку з чим вона може впливати на них шляхом вмовлянь, погроз чи іншим способом з метою схиляння їх надати завідомо неправдиві показання та, як наслідок, уникнути кримінальної відповідальності.

Також слідчий суддя цілком обгрунтовано визнав доведеним ризик можливості вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження того, в якому підозрюється, про що свідчить те, що ОСОБА_7 обіймає посаду адміністратора Територіального сервісного центру № 1244 (на правах відділу, АДРЕСА_1 (філія ГСЦ МВС), а також те, що вона будучи службовою особою та суб`єктом кримінального правопорушення, будучи ознайомленою з вимогами Законодавства України, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368 КК України, а отже існує можливий ризик вчинення останньою аналогічного кримінального правопорушення.

За таких обставин доводи апелянта про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними та суперечать наданим суду апеляційної інстанції матеріалам.

Також всупереч твердженням сторони захисту колегія суддів не може не зауважити, що слідчий суддя у відповідності до ч.1 ст.178 КПК України врахував як вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання її винуватим у цьому злочині, так і відомості про особу підозрюваної в їх сукупності, зокрема, її вік та стан здоров`я, репутацію, майновий та сімейний стан, а саме, що підозрювана має постійне місце проживання, заміжня, має на утриманні неповнолітню дитину, та дійшов цілком законного та обгрунтованого висновку, що дані, характеризуючи підозрювану, не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому досудовому розслідуванні кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення запобіганню процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Що стосується посилання захисника на завеликий розмір застави, визначеної слідчим суддею підозрюваній ОСОБА_7 та наявність підстав для зменшення її розміру, апеляційний суд вважає їх безпідставними та зауважує, що визначаючи розмір застави, суд бере до уваги обставини, встановлені ст.ст.177,178, 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які належить врахувати при визначені розміру застави: 1) обставини кримінального правопорушення; 2) особливий характер справи; 3) майновий стан обвинуваченого; 4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; 5) масштаб його фінансових операцій; 6) даних про особу обвинуваченого; 7) встановлені ризики, передбачених ст. 177 КПК України; 8) «професійне середовище» обвинуваченого; 9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин й шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

При визначенні підозрюваній розміру застави слідчий суддя визнав виключними обставинами підозру ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення у складі організованої групи, корупційний характер вказаного кримінального правопорушення, підвищену суспільну увагу до вказаного кримінального правопорушення з урахуванням обставин його скоєння, викладених у підозрі, а також встановлених судом обставин щодо недобросовісної процесуальної поведінки підозрюваної, які свідчать про те, що розмір застави у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не зможе забезпечити виконання підозрюваною ОСОБА_7 покладених на неї обов`язків та досягнення мети застосування запобіжного заходу, а тому у відповідності з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення підозрюваній розміру застави - 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 484 480 гривень, яка буде здатна забезпечити виконання останньою покладених на неї обов`язків, не буде завідомо непомірною для неї, з урахуванням її матеріального стану, працевлаштованості, отримання стабільного доходу протягом тривалого часу.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком слідчого судді і вважає, що визначена підозрюваній слідчим суддею саме в такому розмірі застава, як визначена у виключному випадку, є обґрунтованою та цілком узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону, а тому апеляційні вимоги в цій частині зменшення розміру застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 230 гривень, є такими, що не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК України, а також з дотриманням вимог ст.ст.194,196 КПК України, зробив висновок про доцільність застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави саме у розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 484 480 гривень, з покладанням відповідних обовязків строком на два місяці, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою, відповідає повною мірою вимогам ст.370 КПК України, а тому вимоги поданої на рішення слідчого судді апеляційної скарги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді застави стосовно ОСОБА_7 , підозрюваної у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28 ч.3 ст.368 КК України залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді застави стосовно ОСОБА_7 , підозрюваної у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28 ч.3 ст.368 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4