Номер провадження: 11-кп/813/1502/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського райсуду м. Одеси від 09.04.2024 у к/п №0000094 від 02.05.2023 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладанням на нього наступних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди в розмірі 10 000 грн. залишено без задоволення.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 40 000 грн. задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 4 000 грн.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 02.05.2023 приблизно об 15:25 год., діючи умисно, реалізуючи умисел на порушення встановленого законом порядку проникнення до житла, що належить на праві приватної власності ОСОБА_9 із застосуванням насильства до останнього, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з мотивів особистої неприязні, незаконно, всупереч волі власника житла ОСОБА_9 , проник до квартири АДРЕСА_2 та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, достовірно знаючи, що власник вказаної квартири ОСОБА_9 не надавав йому дозволу заходити до свого житла, відкрив незачинені на замок двері вказаної квартири та наніс один удар дерев`яною палицею в область голови ОСОБА_9 та один удар в область лівого передпліччя, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: садна тім`яної ділянки ліворуч та лівого передпліччя, що відповідно до висновку експерта не були небезпечними для життя, як в сукупності так і окремо, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів, і за цим критерієм відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Після цього, ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваним вироком в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральної шкоди в розмірі 4 000 грн., посилаючись на те, що:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що потерпілим ОСОБА_9 не було жодним чином доведено того, які моральні страждання він переніс, оскільки він сам побився із обвинуваченим, наніс йому тілесні ушкодження, протиправні дії його підзахисного ОСОБА_7 стали результатом протиправної поведінки самого потерпілого, який незаконно проводив реконструкцію квартири, зніс опорні стіни, від чого пішли тріщини по всьому будинку, на прохання мешканців будинку припинити незаконну реконструкцію ніяк не реагував, ігнорував звернення мешканців та приписи контролюючих органів, чим спричинив моральну шкоду не тільки ОСОБА_7 , а й всім мешканцям будинку;

- судом не враховано того, що обвинувачений наразі не працює у зв`язку із захворюванням на гепатит С, проживає разом із матір`ю похилого віку, яка після перенесеної хвороби на COVID-19 постійно потребує сторонньої допомоги та дорогих ліків.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в частині стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 4 000 грн. та заявлений потерпілим ОСОБА_9 цивільний позов залишити без задоволення.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав.

Враховуючи неявку потерпілого в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд проводити за відсутності потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає з огляду на наступні обставини.

Мотивуючи доведеність провини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, суд 1-ої інстанції, враховуючи позицію обвинуваченого, який провину визнав повністю та не оспорював фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, що всі учасники провадження правильно розуміють обставини справи, впевнившись у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши обмеження щодо апеляційного оскарження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечували учасники провадження, та обмежився лише допитом обвинуваченого, а також дослідженням матеріалів цивільного позову, висновку експерта №589 від 22.05.2023 та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

На підставі викладеного, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та обґрунтовано кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 162 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне проникнення до житла із застосуванням насильства.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , якого буде достатнього для його виправлення та попередження вчинення ним інших кримінальних правопорушень, суд 1-ої інстанції врахував положення ст.ст. 50, 65 КК України та призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 162 КК України, а також застосував стосовно нього положення ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Враховуючи те, що зазначені висновки суду 1-ої інстанції в частині встановлення винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, правової кваліфікації його дій та призначення покарання ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржуються, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Аналізуючи посилання захисника на безпідставність висновків суду в частині стягнення із обвинуваченого ОСОБА_7 розміру морального відшкодування, колегія суддів зауважує на наступному.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

В свою чергу, згідно з положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Як передбачено ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВСУ №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У постанові ККС у складі ВС у справі №709/1173/17 (провадження №51-875км19) від 03.10.2019 зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Окремої уваги заслуговує правова позиція, викладена у постанові ККС у складі ВС від 23.03.2023 у справі №127/35822/21 (провадження №51-3909 км22), відповідно до якої системне тлумачення норм кримінального процесуального та цивільного законодавства України свідчить про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести у рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Так, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд 1-ої інстанції зазначив, що, визначаючи розмір морального відшкодування, враховує те, що потерпілому ОСОБА_9 злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_7 заподіяні моральні страждання, які полягають у тому, що він зазнав втручання до його квартири, яка є його власністю.

Разом із тим, суд зауважив на тому, що заявлені потерпілим ОСОБА_9 вимоги в частині морального відшкодування є завищеними, натомість, потерпілий не надав суду достатніх даних стосовно того, з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір завданої йому моральної шкоди, внаслідок чого суд 1-ої інстанції, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про те, що моральне відшкодування в розмірі 4 000 грн. буде домірним глибині емоційних страждань потерпілого та майновому стану обвинуваченого.

Апеляційний суд враховує, що визначення розміру грошового відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду, в той же час вважає, що визначена судом 1-ої інстанції сума стягнення на відшкодування моральної шкоди відповідає принципам справедливості та виваженості.

Так, факт заподіяння моральної шкоди цивільному позивачу потерпілому ОСОБА_9 від неправомірних дій цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_7 знайшов повне підтвердження дослідженими у судовому засіданні суду 1-ої інстанції доказами.

В результаті вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_9 були спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді саден тім`яної ділянки ліворуч та лівого передпліччя, в результаті чого потерпілий вимушений був проходити комплекс мануальної терапії лікарем-остеопатом (а.с. 47).

Відтак, враховуючи ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, завданих потерпілому ОСОБА_9 , характер та обсяг його фізичних та душевних страждань, пов`язаних із його побиттям та незаконним проникненням до його житла, характер та тривалість немайнових втрат, колегія суддів доходить висновку про те, що визначене судом 1-ої інстанції відшкодування моральної шкоди у розмірі 4000 грн. є таким, що відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

Надаючи оцінку посиланням сторони захисту на залишення судом 1-ої інстанції поза увагою того, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_7 були спровоковані протиправною поведінкою самого потерпілого ОСОБА_9 , колегія суддів зауважує на тому, що незважаючи на наявність конфлікту між обвинуваченим, його сусідами та потерпілим з приводу проведення незаконної реконструкції квартири, зазначені обставини не можуть слугувати виправданням злочинної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 та вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також не можуть бути враховані в якості підстави для зменшення призначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди.

Водночас, суд апеляційної інстанції приймає до уваги твердження захисника з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_7 наразі непрацевлаштований у зв`язку із захворюванням на гепатит С та проживає разом із матір`ю похилого віку, проте наголошує на тому, що зазначені обставини жодним чином не зменшують завданих потерпілому ОСОБА_9 моральних страждань та не враховуються апеляційним судом в якості обставини для зменшення розміру морального відшкодування.

Підсумовуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що вирок суду 1-ої інстанції в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральної шкоди в розмірі 4 000 грн. є справедливим законним, та обґрунтованим, постановленим на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставини, які мали значення для правильного вирішення цивільного позову.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, колегія суддів вважає, що підстав для зміни законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення суду 1-ої інстанції немає, внаслідок чого необхідно відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника з підстав, викладених судом апеляційної інстанції вище.

Керуючись ст.ст. 24, 128, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2024, яким ОСОБА_7 визнано винуватиму вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4