Номер провадження: 21-з/813/31/24
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення клопотання

15.04.2024 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_2 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.11.2022 року,

встановив:

В провадженні Одеського апеляційного суду перебуває кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Тарутинського районного суду Одеської області від 29.06.2023 року в кримінальному провадженні №0000537 від 09.08.2022 року, яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 засуджені за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні, зокрема визначено, що з набранням вироком законної сили, арешт накладений ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.11.2022 року (провадження №11-сс/813/1448/22; справа №521/14146/22, №1-кс/521/3405/22) на автомобіль марки «Toyota» моделі «Rav4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер кузова НОМЕР_2 , підлягає скасуванню та поверненню ОСОБА_3 .

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду із клопотанням про скасування накладеного ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.11.2022 року арешту автомобіля марки «Toyota Rav4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер кузова НОМЕР_2 . Одночасно в клопотанні прокурором ініційовано питання про тимчасову передачу вказаного автомобіля, до завершення воєнного стану, військовому командуванню - командиру в/ч НОМЕР_3 .

В поданому клопотанні прокурор, посилаючись на Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року №389-VIII, Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» від 17.05.2012 року №4765-VI, вказує, що вказаний автомобіль вилучений в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000537 від 09.08.2022 року, відносно якого на теперішній час діють заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, доцільно та необхідно передати командуванню Збройних Сил України та/або підрозділам Сил територіальної оборони ЗСУ, для виконання завдань, пов`язаних із захистом держави.

Також прокурор посилається на те, що наказом командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно господарської діяльності) №162ад від 05.04.2024 року «Про примусове відчуження майна» визначено примусово відчужити транспортні засоби, зокрема автомобіль марки «Toyota Rav4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 реєстраційний номер кузова НОМЕР_2 .

Перевіривши доводи клопотання, суддя-доповідач дійшов висновку, що воно підлягає поверненню, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 1 КПК України (далі - КПК) встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до ч.1 та п.7 ч.2 ст.131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна .

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються Главою 17 КПК. За змістом ст.ст.173, 174 КПК під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення/скасування арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 КПК, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Арешт може бути накладений у встановленому КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч.4 ст.174 КПК).

Тобто, за змістом ст. 174 КПК, клопотання про скасування арешту мають право подати підозрюваний, обвинувачений, їх захисник чи законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Водночас, кримінальне процесуальне законодавство не містить аналогічних норм, які б визначали повноваження прокурора на заявлення клопотання про скасування арешту майна та правові підстави для заявлення такого клопотання.

Таким чином, слід констатувати, що ст. 174 КПК, яка регламентує можливість скасування арешту, містить вичерпний перелік суб`єктів, які можуть звертатися з клопотанням про скасування арешту.

В даному випадку до апеляційного суду звернувся прокурор з клопотанням про скасування арешту майна, який не є повноважним суб?єктом звернення в розумінні вимог ст.174 КПК.

Крім цього, прокурором в клопотанні не обґрунтовано підстав передання арештованого автомобіля, який визнаний речовим доказом в порядку ст.100 КПК, в рамках кримінального провадження судовий розгляд в якому не завершений.

Цілком зрозумілим залишається той факт, що під час воєнного стану об`єктивно підвищені потреби військових формувань у матеріальному забезпеченні, однак на переконання судді-доповідача, належне забезпечення таких потреб не може бути реалізовано шляхом передачі майна, визнаного речовим доказом та арештованого в кримінальному провадженні у спосіб, який не передбачений законом, що пропонується прокурором.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, заходи правового режиму воєнного стану, зокрема примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

Згідно п.п.1, 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» від 17.05.2012 року №4765-VI примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості; вилучення майна - позбавлення державних підприємств, державних господарських об`єднань права господарського відання або оперативного управління індивідуально визначеним державним майном з метою його передачі для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Статтею 4 вказаного Закону визначені органи, що приймають рішення про примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану . Примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Тобто, під час воєнного стану право власності як таке може обмежуватися, а Закон України «Про правовий режим воєнного стану» одним із заходів цього правового режиму визначає примусове відчуження майна, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучення майна державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку. Водночас механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану закріплений в однойменному Законі, однак він прямо не стосується майна, на яке накладено арешт у кримінальному провадженні, оскільки це може негативно вплинути на хід кримінального провадження, мету накладеного арешту та забезпечення застосування належної правової процедури.

Торкаючись прав і інтересів учасників кримінального провадження при вирішенні питання про скасування арешту майна, проблемним вбачається те, що оцінка балансу між приватним (право власності окремої особи) та публічним (забезпечення потреб оборони) інтересом не є загальним правилом і вона не завжди є релевантною дійсним обставинам справи.

Суддя-доповідач звертає увагу прокурора, що уповноважені процесуальні суб`єкти мають діяти виключно в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом.

За наведених обставин, а також враховуючи, що за приписами ст.174 КПК прокурор не наділений повноваженнями на подання клопотання про скасування арешту майна, а також враховуючи, що кримінальне провадження № 0000537 від 09.08.2022 року на даний час перебуває на стадії апеляційної перевірки вироку місцевого суду, яким вирішено питання про долю речових доказів, апеляційний суд позбавлений можливості розглянути клопотання прокурора про скасування арешту майна.

Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання повернення клопотання прокурора про скасування арешту майна, поданого до суду апеляційної інстанції, суддя-доповідач вважає, що в даному випадку необхідно застосувати положення ст.ст. 7, 9 КПК, а також приписи ст.399 КПК, яке регулює питання щодо повернення апеляційної скарги.

Так, ч. 6 ст. 9 КПК передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 399 КПК передбачено, що апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Враховуючи те, що клопотання прокурора про скасування арешту майна, подане особою, яка не має права подання такого клопотання, суддя-доповідач приходить до висновку, що подане клопотання не підлягає розгляду судом апеляційної інстанції та підлягає поверненню особі, яка його подала.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 399, 419, 424 КПК України, суддя-доповідач,

постановив:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_2 про скасування, накладеного ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.11.2022 року, арешту майна в кримінальному провадженні №0000537 від 09.08.2022 року, а саме автомобіля марки «Toyota Rav4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер кузова НОМЕР_2 (справа №521/14146/22, провадження №11-сс/813/1448/22) - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення клопотання невідкладно надіслати особі, яка його подала, разом з клопотанням.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її прийняття.

Суддя

Одеського апеляційного суду ОСОБА_1