Справа №295/8348/24
УХВАЛА

Іменем України

13.06.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника колонії ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференцзв`язку клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В :

31.05.2024 засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про його звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі на підставі статті 25 КК України (1960 року). Стверджує, що до нього має бути застосовано положення статті 25 КК України 1960 року, якою передбачено строкове покарання на строк не більше 25 років, які він вже відбув. На підставі цього просить врахувати відбутий термін покарання та звільнити від подальшого відбуття покарання.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав раніше подане клопотання.

Захисник ОСОБА_6 підтримала клопотання засудженого та просила його задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого з підстав його необґрунтованості.

Представник установи залишив вирішення клопотання на розсуд суду.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Донецького обласного суду 14.03.2001 року ОСОБА_5 засуджений за ст. ст. 93 пп. «а, г, і», 142 ч.3, 42 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного суду України від 19.07.2001р. вирок Донецького обласного суду від 14.03.2001р залишено без змін.

З 23.12.2001 року ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8».

Також ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 04.12.2017р. ОСОБА_5 було зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14.04.2000р. по 19.07.2001р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з ч.1 ст. 401 КПК України, редакції 1960 року, вирок апеляційного суду набирає законної сили після закінчення строку на його касаційне оскарження, а в разі подання касаційної скарги чи внесення касаційного подання, вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи касаційною інстанцією.

Статтею 403 КПК України (1960 року) визначено, що вирок, який набрав законної сили є обов`язковим для всіх державних і громадських підприємств, установ і організацій, посадових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України.

Аналогічні положення щодо остаточності рішення Верховного суду, набрання вироком законної сили та його обов`язковості містяться і чинному КПК України, редакції 2012 року, який підлягає застосуванню, а зокрема в ч.5 ст. 442, 532, 533 КПК України.

Згідно ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Частиною 2 статті 21 КПК України встановлено, що вирок та ухвала суду, що набрали законної сили у порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Згідно з п.14 ч.1 ст. 537 КПК України редакції 2012 року під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Засуджений ОСОБА_5 просить фактично переглянути законність призначеного йому покарання за вироком, що набрав законної сили у виді довічного позбавлення волі, та звільнити його від відбування покарання.

Проте, така вимога засудженого на переконання суду не може бути задоволена з огляду на те, що в порядку виконання вироку суд першої інстанції не перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень, які набрали законної сили та не вправі вирішувати питання, що стосуються суті вироку та призначеного покарання, а лише може вирішувати питання, що виникли після винесення вироку у процесі його виконання.

Також не вбачає суд правових підстав для задоволення доводів заявника про застосування до нього вимог ст. 25 КК України, в редакції 1960 р.( позбавлення волі на певний строк) та звільнення від відбування покарання, оскільки з матеріалів особової справи та вироку судів вбачається, що засудженому було призначено покарання у виді довічного позбавлення волі за вчинений ним злочин 08.04.2000р., тобто в період дії нової редакції статті 25-2 КК України 1960р (довічне позбавлення волі), яка була введені в дію напередодні вчинення злочину з 22.02.2000р. При цьому будь-яких замін покарання в порядку помилування до ОСОБА_5 не застосовувалось, та одразу вироком суду було призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Отже вважати його засудженим в порядку помилування до строкового покарання у виді 25 років позбавлення волі у суду не має законних підстав.

Отже, призначене ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України (1960 року), та законних підстав застосовувати до кримінальної відповідальності положення ст.25 КК України 1960 року та вважати засудженим його до 25 років позбавлення волі, як на тому помилкового наполягає ОСОБА_5 , немає.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні клопотання засудженого про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки клопотання не засноване на вимогах закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 7 днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1