Номер провадження: 11-сс/813/393/24
Справа № 947/5450/24, 1-кс/947/2018/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2024 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000114 від 30.01.2024 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, неодруженого, із середньою технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

встановив:

СУ ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені 30.01.2024 року до ЄРДР за №0000114 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

09.02.2024 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за фактом вчинення кримінального правопорушення за обставин викладених в клопотанні про застосування запобіжного заходу.

09.02.2024 року слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з погодженим заступником керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 517800 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальне правопорушення у якому підозрюється, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. В частині визначення розміру застави клопотання мотивовано існуванням ризиків, яким можливо запобігти застосуванням альтернативного запобіжного заходу у сумі 517800 гривень.

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 05 квітня 2024 року. Одночасно визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень, з покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України у разі внесення застави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість, пред`явленої ОСОБА_8 підозри, а також наявність ризиків.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, з одночасним застосуванням електронного засобу контролю.

Захисник зазначає, що слідчий суддя не перевірив повноти обґрунтованості, пред`явленої ОСОБА_8 підозри за ч.3 ст.332 КК України, оскільки у нього відсутні будь-які можливості виготовити військово-облікові документи, які б дозволили ОСОБА_11 покинути територію України. Натомість, за твердженням захисника, у підозрюваного нього виник злочинний умисел на шахрайське заволодіння коштами ОСОБА_11 , однак зазначені обставини слідчим суддею враховані не були. Захисник стверджує, що в матеріалах провадження наявні ознаки провокації злочину, оскільки саме від ОСОБА_11 походила ініціатива щодо сприяння йому у виїзді за межі території України, та у цьому разі відсутні ознаки вимагання у нього коштів, а вчинення таких будь-яких дій без ініціативи ОСОБА_11 не було б взагалі.

Крім того, захисник вказує на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 особисто зацікавлений у сприянні органу досудового розслідування у встановленні всіх обставин, що може в подальшому вплинути на закриття провадження у зв`язку з відсутністю в його діях ознак кримінального правопорушення, або постановлення виправдувального вироку. Ризики, на які послався слідчий у клопотання, на переконання захисника, є лише припущеннями, які не підтверджені матеріалами, долученими до клопотання.

Захисник звертає увагу, що ОСОБА_8 готовий до застосування щодо нього електронного засобу контролю у разі застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а саме у виді домашнього арешту. Захисник також вказує на те, що навіть застава у максимальному розмірі, яка передбачена п.2 ч.5 ст.194 КПК є непомірною для ОСОБА_8 .

Крім того, захисник просив долучити до матеріалів провадження документи, які характеризують особу ОСОБА_8 та прийняти їх до уваги під час постановлення рішення.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя в цілому дотримався вказаних вимог закону в частині обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором на даному етапі досудового розслідування.

В апеляційній скарзі захисник оскаржує обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_12 підозри та зазначає про незгоду з кваліфікацією дій підозрюваного, звертає увагу, що у ОСОБА_8 не було жодних можливостей виготовити військово-облікові документи, натомість у нього виник умисел на шахрайське заволодіння грошима ОСОБА_11 .

Стосовно вказаних доводів захисника колегія суддів зазначає, що слідчим суддею в повній мірі досліджено питання щодо наявності обґрунтованої ОСОБА_8 підозри, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, які містять достатньо доказів, що б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозра, пред`явлена ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, є обґрунтованою.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру за ч.3 ст.332 КК України, а саме: сприяння в незаконному переправленні осіб через державний кордон України усуненням перешкод, вчинене з корисливих мотивів.

Тобто, кваліфікація його дій на даному етапі досудового розслідування з огляду на отримані докази вказує саме на сприяння усуненню перешкод.

Так, із долучених до клопотання слідчого протоколу допиту свідка ОСОБА_11 , а також протокол огляду предмета від 09.02.2024 року (мобільного телефону), ОСОБА_8 обіцяв посприяти у виготовлені військово-облікових документів, які дозволять перетнути державний кордон України. З огляду на наведене, повідомлена ОСОБА_8 підозра не вказує на те, що його дії передбачали саме виготовлення таких документів.

Крім того, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею в достатній мірі досліджене питання щодо існування наявності ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК, про що зазначено в оскарженій ухвалі слідчого судді.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Апеляційний суд вважає, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність можливого ризику незаконно впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Пред`явлена ОСОБА_8 підозра обґрунтовується показаннями свідка, який ще не допитаний судом, який може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, отриманих безпосередньо під розгляду справи по суті, або у разі допиту такої особи в порядку ст.225 КПК.

Крім того, як вбачається із повідомленої ОСОБА_8 підозри, до вчинення вказаного кримінального правопорушення можуть бути причетні невстановлені службові особи ТЦК та СП, серед яких можуть бути особи, які є свідками (очевидцями) кримінального правопорушення, або в майбутньому можуть набути статусу підозрюваних. Враховуючи вказані обставини, колегія суддів не може відкинути наявність ризику можливого впливу ОСОБА_8 на осіб, що можуть бути причетними до вчинення злочину або є свідками кримінального правопорушення, а тому перебуваючи на волі, підозрюваний матиме реальну можливість вплинути на них з метою завадити досудовому розслідуванню.

Колегія суддів визнає обґрунтованими висновки слідчого судді стосовно можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, оскільки існують обставини, які можуть вказувати на можливу причетність ОСОБА_8 до інших злочинів, в тому числі аналогічних. Так, із показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що під час зустрічі з ОСОБА_8 , останній запевняв його, що він вказані дії робить не вперше, та всі питання з ТЦК можна вирішити. З огляду на наведене, колегія суддів визнає, що ризик можливого вчинення підозрюваним аналогічного злочину, на даній стадії не можна виключати.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 на даному етапі досудового розслідування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки зазначений запобіжний захід, з великою вірогідністю може виявитися нездатним гарантувати запобігання існуючих ризиків.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи захисника про те, що підозрюваний має на позитивну характеристику за місцем мешкання, проживає разом з бабусею, проте для того, щоб обставини що характеризують особу мали реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, окрім характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Проте, із долучених захисником документів не вбачається, що ОСОБА_8 має офіційне місце працевлаштування, а відомостей про те, що останній займає активну громадську позиції та приймає активну участь (будь-то волонтерська допомога, матеріальна допомога ЗСУ та ін) в умовах воєнного стану в країні, захисником не надано. Більш того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, направленого на зниження обороноздатності держави в боротьбі з агресором, шляхом сприяння в незаконному перетині через державний кордон особи призовного віку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують обрання саме такого виду запобіжного заходу.

Стосовно доводів захисника щодо непомірного розміру застави визначеного підозрюваному, колегія суддів зазначає наступне.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до приписів п.2 ч.5 ст.182 КПК, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Таким чином, процесуальним законом визначено, що до особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину може бути застосованорозмір застави застава вищій, ніж у зазначених межах, у виключних випадках.

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

В даному випадку слідчий суддя дотримався зазначених вище вимог закону та при визначенні застави, яка перевищує зазначену вище п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України межу, врахував те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який пов`язаний зі сприянням в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, вчиненого в умовах воєнного стану та пов`язаного із посяганням на недоторканність державного кордону, що впливає на стан обороноздатності країни, за попередньою змовою групою осіб.

Окрім того, позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

В зазначеному рішенні закріплені загальні засади, якими, поряд з нормами чинного кримінального процесуального законодавства, в силу вимог Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», повинен керуватись слідчий суддя при визначенні конкретного розміру застави в якості запобіжного заходу, які, на переконання колегії суддів, підлягають застосуванню й в даному випадку стосовно підозрюваного, з урахуванням обставин вчинення злочину, в якому він обґрунтовано підозрюється.

Слідчий суддя цілком обґрунтовано зазначив у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, що застава у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму може виявитися нездатною для забезпечення виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 , можуть вказувати на отримання значних сум коштів від злочинної діяльності, що підлягає перевірці під час досудового розслідування.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір застави, є достатнім стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують обрання саме такого виду запобіжного заходу, в тому числі й щодо визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000114 від 30.01.2024 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4