ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1850/24 Справа № 205/3318/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000126 від 07 березня 2024 року, за апеляційними скаргами першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 , а також прокурора у кримінальному провадженні Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Улан-Батор, Монголія, громадянина України, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 04 березня 2024 року приблизно о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_9 перебував у своєму власному транспортному засобі - автомобілі марки «Toyota», моделі «Саmry», д/н НОМЕР_1 , поблизу будинку АДРЕСА_1 , де до нього підійшов ОСОБА_10 , та між ними виник словесний конфлікт. В ході словесного конфлікту у ОСОБА_9 раптово виник кримінально-протиправний умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, 04 березня 2024 року приблизно о 15 годині 02 хвилин, ОСОБА_9 , вийшовши з автомобілю, стоячи напроти ОСОБА_10 , наніс йому один удар кулаком правої руки в область носу, після чого наніс ще близько п`яти ударів кулаком лівої руки в область обличчя останнього.

Своїми протиправними діями ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_10 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 690е від 12.03.2024 року, тілесні ушкодження у вигляді: дві забійні рани губ, чотири крововиливи слизової губ та альвеолярного відростку, чотири садна обличчя, що спричинені від дії не менш шести ударів тупого твердого предмету, яким могла бути рука, стиснена в кулак, або інший твердий предмет, що має аналогічні травмуючи властивості. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалість понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день). На підставі «п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6.

В апеляційній скарзі заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині призначення покарання. Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 4 місяці, від відбування якого звільнити на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначає, що суд призначив обвинуваченому покарання всупереч положенням ст. 69-1 КК України, що перевищує дві третини розміру найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, не врахувавши, що ОСОБА_9 визнав свою вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні Західної окружної прокуратури міста Дніпра - ОСОБА_8 просить вирок змінити та призначити ОСОБА_9 покарання у виді 1 року обмеження волі, від відбування якого останнього звільнити на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком в 1 рік.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор наводить доводи аналогічні за змістом тим, що зазначені в апеляційній скарзі заступником керівника Дніпропетровської обласної прокуратури та при цьому вказує на суворість покарання, визначеного судом.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за встановлених судом обставин, а також кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі прокурором не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з вимогами ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Виходячи з правових висновків Верховного Суду від 22 червня 2023 року (справа № 953/22223/21), при призначенні покарання із застосуванням статті 69-1 КК добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується (відсутність цієї ознаки не є перешкодою для застосування спеціальних правил призначення покарання) тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений хоча і завдав потерпілому тілесних ушкоджень, проте відомості про спричинення цими діями матеріальних збитків відсутні, як і вимоги потерпілого про їх відшкодування. Разом із цим, ОСОБА_9 свою вину визнав повністю, а в якості обставин, що у відповідності з вимогами ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд врахував повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та не встановив таких, які в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують.

З урахуванням наведеного, з огляду на те, що санкцією ч. 2 ст. 125 КК України передбачено максимальне суворе покарання у виді обмеження волі на строк до 2 років, за наявності обставин, передбачених ст. 69-1 КК України, розмір покарання не міг перевищувати 1 року 4 місяців обмеження волі.

Між тим, всупереч наведеним вимогам, суд призначив обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, що виходить за межі покарання, яке можливо призначити у цьому випадку.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, через призначення покарання, яке вимогам закону не відповідає, колегія суддів вбачає підстави змінити оскаржуване судове рішення, визначивши ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України, яке відповідатиме положенням ст. 69-1 КК України та звільнивши останнього від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

При цьому, колегія суддів не вдається в обговорення питання законності підстав для застосування положень ст. 75 КК України в цілому, оскільки це перебуває поза межами апеляційних вимог прокурорів.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає слушними доводи обох прокурорів в частині незастосування судом положень ст. 69-1 КК України.

Водночас, колегія суддів не знаходить підстав погодитись з доводами прокурора ОСОБА_8 щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, а також обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів вважає, що визначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є справедливим по відношенню до нього та підлягає зміні лише в частині застосування вимог ст. 69-1 КК України.

Отже, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційних скарг прокурорів, та приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури та часткового задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік (один).

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4