Справа №585/1845/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/343/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - інші клопотання
УХВАЛА

Іменем України

05 червня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 585/1845/24 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчої судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19.04.2024 про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчої судді та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у виді передання на піклування членам сім`ї батькам з обов`язковим лікарським наглядом, оскільки існування ризиків неналежної процесуальної поведінки його підзахисного є лише припущеннями, тоді як прокурор обмежився стандартними фразами про їх наявність та не надав відповідних доказів. Зазначає, що повідомлена підозра є необґрунтованою, а слідчою суддею не враховано, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, проживає разом з батьками, за місцем мешкання характеризується позитивно, останньому надається амбулаторна психіатрична допомога і він не ухиляється від прийому ліків та відвідування лікарні.

19.04.2024 до Роменського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді поміщення ОСОБА_9 до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, погодженим з прокурором Роменської окружної прокуратури, звернувся ст. слідчий СВ Роменського РВП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000369 від 18.04.2024 за ч. 4 ст. 186 КК за фактом відкритого викрадення чужого майна вчиненого в умовах воєнного стану, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

18.04.2024 до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК, цього ж дня ОСОБА_9 був затриманий в порядку ст. 208 КПК і 19.04.2024 йому вручене повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Відповідно довідки КНП СОР «ОКСЛ» ОСОБА_9 перебуває на обліку в лікаря психіатра з 23.12.2019 з діагнозом «Шизоафективний розлад, маніакальний тип». Крім того, поведінка ОСОБА_9 на момент скоєння кримінального правопорушення та після його скоєння на переконання слідства вказує на наявність у останнього психічного захворювання.

Зважаючи на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, існують ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, передання останнього на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом не зможе запобігти зазначеним ризикам, то слідчий просив застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до КПН СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня».

Ухвалою слідчої судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19.04.2024 клопотання слідчого задоволено і відносно ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку до 15:30 16.06.2024. Своє рішення слідча суддя суду першої інстанції обґрунтувала тим, що обставини та зібрана інформація не викликає сумнівів в тому, що ОСОБА_9 міг вчинити дане кримінальне правопорушення, а також існування ризиків того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування і суду та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_10 і захисника ОСОБА_11 надійшли письмові заяви про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність, від ОСОБА_9 будь-яких клопотань до суду апеляційної інстанції не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд у відсутності сторін провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчої судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований главою 39 КПК.

За змістом ст. 131, 132 КПК, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно ч. 1-3 ст. 508 КПК до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Передбачені ч. 1 цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби. Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК).

Відповідні висновки слідчої судді суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином умотивовані і ґрунтуються на вимогах КПК.

Згідно ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу фактичних обставин суспільно небезпечних діянь та особи, її поведінки під час досудового розслідування вчинених діянь. Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, при вирішенні питання про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку слідчою суддею суду першої інстанції в повній мірі враховані всі суттєві обставини кримінального провадження, як того і вимагають положення ст. 194 КПК, а саме наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК, яка підтверджується протоколами допиту потерпілого, свідків, затримання особи в порядку ст. 208 КПК, відповідною медичною документацією, а також існування ризиків переховування від органів досудового розслідування, суду та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, на які вказував слідчий у своєму клопотанні.

Згідно довідки КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» ОСОБА_9 перебуває на обліку в лікаря психіатра з 23.12.2019 з діагнозом «Шизоафективний розлад, маніакальний тип». Також у виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3537/21 відносно ОСОБА_9 наявний аналогічний діагноз. Крім того, підозрюваний має третю групу інвалідності.

Згідно практики ЄСПЛ тримання особи, яку вважають психічно хворою, під вартою має відповідати цілям п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що полягає у запобіганні позбавлення осіб волі у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е». У своїх рішеннях Суд неодноразово наголошував на тому, що особа не може вважатися «психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (рішення у справах «Анатолій Руденко проти України» від 17.04.2014, «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24.10.1979).

Має місце заявлений у клопотанні слідчого ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки ОСОБА_9 може переховуватись від слідства, цей ризик є актуальним, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності цього кримінального правопорушення, а також фактичні обставини його вчинення. При цьому ризик втечі також має оцінюватись і у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (§58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»), а тому колегія суддів вважає, що ризик переховування від слідства з метою уникнення кримінальної відповідальності дійсно має місце і реально існує.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК) також є цілком виправданим, беручи до уваги те, що до ОСОБА_9 застосовувалися примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичним наглядом за вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 185 КК.

Твердження захисника про необхідність застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді передання на піклування батькам з обов`язковим лікарським наглядом, на думку колегії суддів, є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, оскільки рішення слідчої судді належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування такого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, які є реальними і продовжують існувати.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, проживає разом з батьками, за місцем мешкання характеризується позитивно, йому надається амбулаторна психіатрична допомога і він не ухиляється від прийому ліків та відвідування лікарні, не є тими безумовними обставинами, які унеможливлюють застосування запобіжного заходу визначеного слідчою суддею або ж знижують (зменшують) ймовірність реалізації ризиків, розглянутих вище.

Зважаючи на викладене, рішення слідчої судді є законним, обґрунтованим і умотивованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, і ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими суддею, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, у зв`язку з чим ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчої судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19.04.2024 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4