Номер провадження 1-кп/641/422/2024 Справа № 641/336/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002045 від 20.09.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соколове Зміївського району Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 13.06.2024 року Зміївським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 342 КК України до 1 року пробаційного нагляду,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.03.2022 № 12 військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду кулеметника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 122 від 20.06.2022 військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_3 , призначено на посаду кулеметника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» станом на 11.04.2023 року солдат ОСОБА_3 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» зобов?язують солдата ОСОБА_3 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 551-XIV, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов?язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов?язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов?язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов?язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов?язків він зобов?язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов?язків, зобов?язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов?язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов?язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді кулеметника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , 11.04.2023 року, більш точний час не встановлено, реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов?язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, самовільно залишив визначене місце служби, а саме пункт дислокації «ОККО» військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, солдат ОСОБА_3 в період з 11.04.2023 до 20.11.2023 в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення служби та військової частини НОМЕР_1 , проводив час на власний розсуд, не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби без поважних причин.

За час відсутності на службі солдат ОСОБА_3 обов?язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до 20.11.2023.

20.11.2023 солдат ОСОБА_3 добровільно з?явився до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, в скоєному щиро розкаявся та пояснив суду, що у березні 2023 року перебував на лікуванні у військовому госпіталі. Після виписки з госпіталю прибув у розташування своєї військової частини, однак військова частина вже була передислокована у м. Бахмут. По телефонному зв`язку мав розмову з командиром, який сказав йому самотужки добиратись до військової частини у АДРЕСА_3 . Він просив командира надати транспорт, але той відмовив. Оскільки самостійно добратись у розташування військової частини у нього можливості не було, він поїхав додому у с. Соколове. Мав бажання піти служити далі, однак наявність кримінальної справи за самовільне залишення військової частини була перепоною, до військових підрозділів його не брали. Весь час перебував вдома, ні від кого не ховався, потім приїхала поліція та ВСП, поїхав з ними та добровільно надавав пояснення.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності її позиції.

Враховуючи, що обвинувачений не оспорює фактичні обставини справи та судом встановлено, що він вірно розуміє ці обставини, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності її позиції, вислухавши думку учасників судового процесу та роз`яснивши їм правові наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , судом встановлено, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, має на утриманні непрацездатних батьків, має зареєстроване місце проживання, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, нагороджений грамотою ТВО командира ВЧ НОМЕР_2 , почесною відзнакою НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони ІІІ ступеня, вироком Зміївського районного суду Харківської області від 13.06.2024 року засуджений за ч. 2 ст. 342 КК України до 1 року пробаційного нагляду.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обставини, що її обтяжує, негативне ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення остаточного покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, суд призначає ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно з частиною 4 статті 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, тобто за сукупністю злочинів.

Оскільки ОСОБА_3 вчинив злочин 11.04.2023 року, тобто до постановлення відносно нього вироку Зміївського районного суду Харківської області від 13.06.2024 року, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому остаточне покарання відповідно до положень ч.ч. 1 - 3 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Згідно до положень ст.75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

27 січня 2023 року набув чинності Закон України №2839-ІХ від 13.12.2022, яким внесено зміни до ст.ст.69, 75 КК України щодо неможливості їх застосування до осіб, які засуджуються за кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 КК України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення після набрання чинності Закону України №2839-ІХ від 13.12.2022, а тому суд дійшов висновку про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Відповідно до ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів в доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27.11.2023 року відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 25.01.2024 року включно з правом внесення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 53680 грн.

Згідно з квитанцією від 28.11.2023 року ОСОБА_7 внесено заставу за ОСОБА_3 у розмірі 53680грн. Відповідно до довідки ДУ "Харківський слідчий ізолятор" від 29.11.2023 року в зв`язку з внесенням застави 29.11.2023 року ОСОБА_3 звільнено з ДУ "Харківський слідчий ізолятор".

Відповідно до п. 8 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 року № 15, застава повертається заставодавцю лише після припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави та постановлення вироку (ухвали), в якому міститься рішення про повернення застави.

Відповідно до ч. 11ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.

При розгляді кримінального провадження судом встановлено, що в період дії запобіжного заходу у вигляді застави обвинувачений ОСОБА_3 виконав покладенні на нього судом обов`язки, передбачені ст. 182 КПК України, підстави для звернення застави в дохід держави або на виконання вироку в частині майнових стягнень відсутні, а тому застава після набрання вироком суду законної сили підлягає поверненню заставодавцю.

До набрання вироком законної сили у відношенні ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін.

Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 27.11.2023 року по день звільнення в зв`язку з внесенням застави (29.11.2023 року).

Судові витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначених за цим вироком та вироком Зміївського районного суду Харківської області від 13.06.2024 року, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін.

Після набрання вироком законної сили ОСОБА_3 затримати та направити до місць відбування покарання.

Строк відбуття призначеного ОСОБА_3 покарання у виді 5 років позбавлення волі обчислювати з моменту набрання цим вироком законної сили.

В строк відбування покарання ОСОБА_3 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 27.11.2023 року по 29.11.2023 року року, з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України, відповідно до якої одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Розмір застави, визначений ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27.11.2023 року у розмірі 53680 грн., внесений 28.11.2023 року ОСОБА_7 , після набрання вироком суду законної сили повернути заставодавцю.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1