ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/446/24 Справа № 204/1209/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, маючого на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000024,-

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року продовжений строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 днів, до 07 квітня 2024 року без визначення розміру застави.

Слідчим суддею враховано, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст.ст. 183, 184 КПК України. Встановив наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Дійшов висновку про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного без визначення розміру застави.

В апеляції:

- захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання.

У випадку обрання тримання під вартою, визначити єдиний помірний розмір застави в сумі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що підозра є необґрунтованою, в тому числі, оскільки відповідно до доданих документів тільки 02.12.2022 року закінчив перебування в зоні активних бойових дій.

Зазначає, що не були доведені прокурором ризики, які вказані у клопотанні, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Вказує, що суд не надав жодної оцінки даним про особу підозрюваного, а саме, що він є одруженим, має постійне місце проживання, має 5 дітей, що він по 06.12.2023 року захищав України, приймаючи за власним бажанням участь в бойових діях, нагороджений медалями, раніше не судимий.

Вважає, що не визначення судом розміру застави є необґрунтованим.

Щодо поруки зазначає, що в судовому засіданні 2 особи: військовий командир ОСОБА_5 та його побратим заявили про бажання взяти підозрюваного на поруки, при цьому суд не надав належної оцінки доводам та особам поручителів.

Заслухавши сторони кримінального провадження, підозрюваного та його захисника, які кожен окремо та разом просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 були належним чином досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку даного запобіжного заходу, та висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування його під вартою є обґрунтованим.

Так, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення винуватості, досудове розслідування триває, а отже продовжує існувати ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування колегія суддів враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема, ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Отже, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Даний висновок також не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо необґрунтованості підозри, то такі доводи були предметом ретельного дослідження слідчого судді, який проаналізувавши докази участі ОСОБА_5 у складі злочинної організації, об`єктивно дійшов висновку про наявність доказів, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що підозрюваний міг би скоїти злочини, що йому інкриміновані, тобто ймовірно є підстави допустити її причетність до їх вчинення, у зв`язку з чим такі доводи сторони захисту не є достатньо обґрунтованими.

Щодо посилання в апеляції на не врахування слідчим суддею того, що ОСОБА_5 є одруженим, має постійне місце проживання, має 5 дітей, що він по 06.12.2023 року захищав України, приймаючи за власним бажанням участь в бойових діях, нагороджений медалями, раніше не судимий, що на думку адвоката є підставою для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, хоча і мають місце, проте не є достатнім важелем для зменшення встановленого ризику. Крім того, ці обставини існували й на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваного.

Щодо стосується можливості взяти підозрюваного на поруки, то дане питання також було предметом ретельного дослідження слідчим суддею, який, встановивши, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , є особами, що заслуговують на довіру, повагу до їх намірів та бажання взяти на поруки підозрюваного ОСОБА_5 , дійшов висновку про те, що в даному випадку особиста порука, з огляду на тяжкість злочинів, що інкриміновані підозрюваному, є недостатнім запобіжним заходом, який би зміг забезпечити належну процесуальну поведінку останнього. З таким висновком погоджується й колегія суддів, зважаючи на обставини вчинення злочинів.

Ствердження сторони захисту про необґрунтованість не визначення судом розміру застави, то враховується наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, в тому числі, щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Отже, враховуючи обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_5 злочинів, які є злочинами у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, слідчий суддя, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, при постановленні ухвали про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного обґрунтовано не визначив йому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

З огляду на викладене, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню, а тому, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави щодо ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4