Справа № 136/845/20
Провадження №11-кп/801/433/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 01.03.2024, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, -

встановив:

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 01.03.2024 відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто до 30.04.2024 включно.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд послався на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_7 , перебуваючи на волі може, з метою уникнення від покарання, незаконно впливати на потерпілу та свідків, переховуватися від суду. Такод суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за скоєння злочинів проти власності, в рамках даного кримінального провадження оголошувався в розшук у зв`язку із ухиленням від органу досудового розслідування, обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину.

Суд не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що є недостатніми для запобіганню ризикам та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків, і вважає за необхідне продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про скасування ухвали суду та ухваленні нового рішення, яким відмовити в клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та обрати відносно останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

У випадку залишення запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 у виключному випадку, з урахуванням особи обвинуваченого, матеріального стану обвинуваченого та його сім`ї, просить визначити розмір застави у виді вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вимоги обґрунтовує тим, що сам факт тяжкості злочину, яке інкримінується ОСОБА_7 не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це суперечить презумпції невинуватості. Обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що повідомлена підозра за ознаками ч. 3 ст. 185 КК України є необґрунтованою. ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки - матір, яка потребує сторонньої допомоги. ОСОБА_7 має постійне місце проживання. Обвинувачений тривалий час перебуває під вартою.

Жоден із ризиків, вказаний у клопотанні прокурора, не доведений.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Захисник - адвокат ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, в телефонній розмові просив провести слухання у його відсутність.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу свого захисника та наполягав на її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового засідання; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга- задоволенню - не підлягає.

Як убачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, тобто, у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, перебуваючи на волі може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Колегія суддів вважає, що продовження строку тримання під вартою виконано у відповідності до вимог ст.ст.184,199 КПК України та містить суть обвинувачення, обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України:

- наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України;

- існують ризики, що перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватися від суду, впливати на свідків, тому зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, на які посилається сторона захисту, не є тими безумовними підставами, які слугують підставами для зміни запобіжного заходу, не спростовують ризиків, наведених прокурором у клопотанні, які вважав доведеними суд.

З висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки сукупність встановлених судом та перевірених під час апеляційного розгляду обставин вказує на доцільність продовження раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможе запобігти існуючим ризикам.

За таких обставин, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того,судом першої інстанції не завершено судовий розгляд кримінального провадження,а тому строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 вірно продовжено за наявності ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 01.03.2024, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, на строк 60 діб, тобто, до 30.04.2024 включно, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4