Справа № 646/6541/24
№ провадження 1-кп/646/915/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові кримінальне провадження № 0001301 від 10.11.2023 з обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, із неповною вищою освітою, не одруженого, військовозобов`язаного, який проходить військову службу за мобілізацією, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

- у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.408, ч.1 ст.263 КК України,

за участю: прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2023 обвинуваченого ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду стрільця-санітара 1 відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №293 від 28.09.2023 старшого солдата, обвинуваченого по справі, призначено на посаду гранатометника 2 відділення 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» обвинувачений зобов`язаний захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 14, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, обвинувачений, під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово подовжено та який діє на даний час.

Однак, обвинувачений під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

Так, обвинувачений, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

При цьому, обвинувачений, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді гранатометника 2 відділення 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 , під час проходження військової служби 09.10.2023 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, без дозволу командування та поважних причин, в умовах воєнного стану вирішив незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений, в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин, діючи в умовах воєнного стану вирішив ухилитись від військової служби за наступних обставин.

Так, 29.09.2023 обвинуваченому було видане направлення на проходження лікування до ДУ «ТМО МВС України по Харківській області», який фактично розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де останнього було поміщено до стаціонарного відділення та він не мав права залишати лікувальний заклад. Однак, 09.10.2023 обвинувачений без дозволів лікарів та командирів самовільно залишив лікувальний заклад з метою ухилитись від військової служби та був виписаний за порушення режиму.

Таким чином, 09.10.2023 року обвинувачений умисно, в умовах воєнного стану вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця обвинувачений в період з 09.10.2023 року до моменту фактичного затримання 23.01.2024, незаконно перебував поза межами території постійної та тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин, з метою ухилитись від військової служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну Гвардію України» Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій. Таким чином, обвинувачений у період з 02.02.2023, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, однак вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, відповідно до ст. 178 Цивільного кодексу України, п.п. 1-4, 9, 15 «Положення по дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, додатку №1, затвердженого п.1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 №2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», п.п. 2.3.2, 2.6, 8.1, 8.3, 8.8, 8.9, 12.1, 12.2, 12.17 (далі - Постанова) «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України. Право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів здійснюється на підставі передбачених законом дозволів, проте, в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, обвинувачений, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, підозрюється у вчиненні злочину проти громадської безпеки за наступних обставин.

Так, обвинувачений, не маючи передбаченого законом дозволу, у невстановлений слідством час та місці, придбав чотири корпуси ручних осколкових гранат Ф-1 та чотири корпуси осколкових гранат РГД-5 та вісім уніфікованих запалів до ручних осколкових гранат модернізованих УЗРГМ/УЗРГМ-2, які у своїй сукупності (штатному з`єднанні) утворюють ручні осколкові гранати РГД-5 або Ф-1 та відносяться до категорії боєприпасів. Крім того, не маючи передбаченого законом дозволу, у невстановлений слідством час та місці, обвинувачений придбав 97 патронів калібру 5,45х39АК та 3 патрони калібру 7х62АК, які є боєприпасами.

Після чого усвідомлюючи, що вказані предмети являються бойовими припасами, їх незаконно носив та зберігав без передбаченого дозволу у невстановлений слідством час та місці, але не пізніше 17.11.2023, з метою реалізації свого злочинного, корисливого умислу спрямованого на особисте протиправне збагачення, шляхом збуту за готівку вищевказаних бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

17.11.2023 згідно попередньої домовленості близько 17 год. 00 хв. обвинувачений, діючи умисно, з метою реалізації свого злочинного, корисливого умислу спрямованого на особисте протиправне збагачення, шляхом збуту за готівку вищевказаних бойових припасів без передбаченого законом дозволу, перебуваючи на парковці ТЦ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_4 за попередньою домовленістю зустрівся з громадянином ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів, де передав у полімерному пакеті ОСОБА_6 чотири корпуси ручних осколкових гранат Ф-1, чотири корпуси осколкових гранат РГД-5 та вісім уніфікованих запалів до ручних осколкових гранат модернізованих УЗРГМ/УЗРГМ-2, які у своїй сукупності (штатному з`єднанні) утворюють ручні осколкові гранати РГД-5 або Ф-1 та відносяться до категорії боєприпасів та 97 патронів калібру 5,45х39АК та 3 патрони калібру 7х62АК, які є боєприпасами.

Після чого, ОСОБА_6 на вимогу обвинуваченого, передав останньому грошові кошти у розмірі 40000 гривень за вказані боєприпаси, таким чином обвинувачений, здійснив збут боєприпасів без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до висновку судової вибухово-технічної експертизи предмети вилучені 17.11.2023 у ОСОБА_6 є чотирма корпусами ручних осколкових гранат Ф-1, чотирма корпусами осколкових гранат РГД-5 та вісьмома уніфікованими запалами до ручних осколкових гранат модернізованих УЗРГМ/УЗРГМ-2, які у своїй сукупності (штатному з`єднанні) утворюють ручні осколкові гранати РГД-5 або Ф-1 та відносяться до категорії боєприпасів.

Відповідно до висновку судово-балістичної експертизи, з наданих 100 патронів 97 патронів є боєприпасами - бойовими проміжними патронами калібру 5,45х39АК та 3 патрони є боєприпасами - бойовими проміжними патронами калібру 7,62х39АК.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у скоєні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав в повному обсязі, підтвердив, що 09.10.2023 самостійно залишив територію дислокації військової частини, де проходив військову службу, а також, що 17.11.2023 збув ОСОБА_6 бойові припасі, які незаконно придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу. Щиро кається в скоєному.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину у вчинені кримінальних правопорушень в повному обсязі, в також те, що ним не оспорюються фактичні обставини справи, які зазначені в обвинувальному акті, обвинувачений вірно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів по кримінальному провадженню, у суду відсутні сумніви в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, тому відповідно ч. 3 ст. 349 КПК України, суд обмежився поясненнями обвинуваченого та вивченням даних про його особу, без дослідження інших письмових доказів, які стосуються фактичних обставин справи.

Таким чином суд вважає обвинуваченого ОСОБА_3 винним в самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного станута кваліфікує його дії за ст.408 ч.4 КК України.

Також суд вважає обвинуваченого ОСОБА_3 винним в незаконному придбанні, носінні, зберіганні та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволута кваліфікує його дії за ст.263 ч.1 КК України.

Вирішуючи питання про покарання, судом враховується характер та ступінь суспільної небезпеки, особистість обвинуваченого.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає- щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено.

На обліку у лікаря нарколога та психіатра обвинувачений не знаходиться, в силу ст.89 КК України, раніше не судимий. За місцем служби характеризується не задовільно.

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд бере до уваги обставини вчинення злочинів, характер діяння, форму й ступінь вини обвинуваченого, також мотивацію вчинених ним кримінальних правопорушень, один з яких є особливо тяжким злочином, особистість обвинуваченого, те, що те, систематично скоював злочини, не робив для себе належних висновків, продовжуючи злочинну діяльність, що у свою чергу, свідчить про асоціальний спосіб життя обвинуваченого.

На підставі викладеного, суд, з метою досягнення виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів, вважає необхідним призначити йому покарання, пов`язане з позбавленням волі і відбуттям його в умовах ізоляції від суспільства, призначивши обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкцій ст.408 ч.4, ст.263 ч.1 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, спів розмірним і достатнім для його виправлення, запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Арешт на тимчасово вилучене майна- скасувати.

Судові витрати по справі стягнути з обвинуваченого.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою, залишити до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 615, 368, 370, 374 КПК України , суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.4 ст.408 КК України, призначивши йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі;

-ч.1 ст.263 КК України 3 роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, визначити ОСОБА_3 покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з часу затримання в порядку ст.208 КПК України з 23.01.2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3 залишити раніше обраний, у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківській слідчий ізолятор», до набрання вироком законної сили.

Речові докази по справі:

-чотири корпуси ручних осколкових гранат Ф-1, чотири корпуси осколкових гранат

РГД-5, вісім уніфікованих запалів до ручних осколкових гранат модернізованих УЗРГМ/УЗРГМ-2, 97 патронів калібру 5,45х39АК та 3 патрони калібру 7х62АК відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України за № 189-Р від 26.02.2022 «Про передачу майна для потреб збройних сил» - передати в розпорядження військової частини № НОМЕР_2 Національної Гвардії України;

-мобільний телефон «Nomi» imei 1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_5 , який знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів ТУ ДБР у м. Полтаві передати в розпорядження ОСОБА_3 .

Арешт на тимчасово вилучене майно- скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1912 грн., 956 грн. та 8 708 грн.72 коп. за проведення експертиз.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Червонозаводський районний суд м.Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_3 у той же строк з дня отримання його копії.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1