ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/7632/20 Номер провадження 11-кп/814/559/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ( відеоконференція)

захисника ОСОБА_8 ( відеоконференція)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві в режимі відеоконференції об`єднані кримінальне провадження, № 0000638, № 0001434 та № 0000540, за апеляційною скаргою прокурора Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова - ОСОБА_9 на вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 08 вересня 2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Партнівка Полтавського району Полтавської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, судимого,-

-18 червня 2012 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із іспитовим строком на 3 роки;

-25 листопада 2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі, звільненого 09 січня 2015 року по відбуттю покарання;

-18 листопада 2016 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України, звільненого 07 березня 2018 року по відбуттю покарання,,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання за:

- ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн;

- ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на один рік;

- ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді одного року і шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у виді позбавлення волі на один рік дев`ять місяців і дев`ятнадцять днів.

Покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн на підставі ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання рахувати з 08 вересня 2022 року.

Зарахувати в строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення в цьому кримінальному провадженні в зв`язку з обранням щодо нього цього запобіжного заходу, з 20 листопада 2020 року по 08 вересня 2022 року, що становить один рік дев`ять місяців і дев`ятнадцять днів та вважати його таким, що відбув покарання та від призначеного покарання звільнити.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, - скасовано, звільнивши його з-під варти негайно.

Вирішено долю речових доказів.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду, ОСОБА_7 скоїв кримінальні правопорушення за наступних обставин:

Е п і з о д № 1. 08 червня 2019 року, приблизно о 01 год 30 хв, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в коридорі квартири АДРЕСА_2 , куди прийшов разом з потерпілою ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, відчинив належну потерпілій сумку, яка знаходилася на тумбі при вході, з метою вкрасти з неї гаманець з грошовими коштами та мобільний телефон. Однак, в цей час у коридор вийшов батько ОСОБА_10 ОСОБА_11 , який помітив злочинні дії обвинуваченого. Незважаючи на це, ОСОБА_7 , розуміючи, що його дії були помічені та незважаючи на вимогу ОСОБА_11 припинити їх, діючи відкрито, дістав з сумки належні потерпілій ОСОБА_10 мобільний телефон «Samsung Galaxy J7», вартістю 1890 грн та гаманець, в якому знаходились грошові кошти в сумі 200 грн, заволодів ними, спричинивши остінній матеріального збитку на загальну суму 2090 грн.

Е п і з о д № 2. 24 жовтня 2020 року, в період часу з 12 до 15 години, він же, перебуваючи за місцем мешкання в АДРЕСА_1 діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_12 двоколісний велосипед «Hammer», модель «S 500», вартістю 1100 грн, чим спричинив потерпілій матеріального збитку на вказану суму.

В кожному випадку викраденим розпорядився на власний розсуд.

Е п і з о д № 3. 13 листопада 2020 року, приблизно о 15 годині, він же, перебуваючи у приміщенні «Міської клінічної лікарні № 7» Харківської міської ради, що в м Харкові, Салтівсе Шосе, 266, а саме до приміщення, яке орендує КНП «КП Сігма», де в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, підійшов до потерпілої ОСОБА_13 на відстань витягнутої руки та діючи умисно, наніс їй один удар кулаком лівої руки в ділянку носа, внаслідок чого потерпіла отримала згідно висновку судово-медичної експертизи № 09/2445-С/2020 від 08 грудня 2020 року тілесні ушкодження у вигляді: травми кісток носу у вигляді перелому носової кістки з наявністю синців та саден на обличчі, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше шести днів, але не більше трьох тижнів (двадцяти одного дня).

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 по епізоду № 1 за ч. 2 ст. ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно; по епізоду № 2 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; по епізоду № 3 за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Прокурор в апеляційній скарзі із внесеними змінами просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.;

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у вигляді позбавлення волі на 1 рік;

- ч. 2 ст. 186 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 72, ст. 69 КК України. Крім того, ухвалив вирок, який не відповідає тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого ОСОБА_7 через його м`якість.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор підтримала апеляційну скаргу із внесеними змінами та просила задовольнити

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляцій ної скарги та обговоривши заперечення захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора з внесеними змінами підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України за обставин наведених у вироку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України судом кваліфіковано правильно.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оспорюються.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання, а саме враховував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше засуджувався за вчинення умисних, в тому числі аналогічних злочинів, покарання за які відбув, визнав вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень і щиро розкаявся в цьому, характеристику його особи, його поведінку, як під час скоєння правопорушення, так і після цього, ставлення до скоєного, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, відшкодування завданого матеріального збитку в повному обсязі, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції вважав за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.186 КК України.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Так, відповідно до вимог ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

При цьому, відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст. 69 КК України.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що обов`язковою умовою для застосування положення ч.1 ст. 69 КК України законодавець передбачив наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості злочину. До них можуть належати як обставини, що зазначені в ч.1 ст. 66 КК України, так і визнані судом такими, що пом`якшують покарання, однак, ці обставини повинні істотно знижувати (зменшувати) ступінь тяжкості вчиненого злочину , і такі обставини мають перебувати одна з однією у такому співвідношенні і взаємодії та у своїй сукупності настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б несправедливим.

Проте, суд першої інстанції не дотримався зазначених положень та у вироку не навів переконливих мотивів про можливість застосування положень ст. 69 КК України та не звернув увагу на вимоги ч.2 ст.65 КК України.

Більше того, у вироку суд послався на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання однак не зазначив які ж саме обставини суд вважає такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

За таких обставин, з урахуванням відсутності кількох обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених злочинів, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставне призначення місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосування ч.1 ст.69 КК України, яке на переконання апеляційного суду, не сприятиме його виправленню та попередженню нових злочинів.

Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не в достатній мірі враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята та непогашена, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, офіційно не працевлаштований, що може вказувати на ймовірну можливість продовження злочинної діяльності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що при ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких, відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за аналогічні тяжкі злочини проти власності, на спеціалізованих обліках не перебуває, не працює, приймаючи до уваги обставину, що пом`якшує покарання, а саме повне визнання своєї вини та щире каяття, приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України яке визначив суд першої інстанції , а за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України у мінімальному розмірі.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне та додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного або часткового складання призначених покарань.

Проте суд, призначивши спочатку покарання окремо за кожне кримінальне правопорушення, а саме за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, як того вимагає і ч. 1 ст. 70 КК України, в подальшому, призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, а саме шляхом часткового складання призначених покарань, не врахував покарання призначене обвинуваченому за кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних.

Отже, у разі призначення за один із злочинів навіть такого виду покарання, яке не підлягає складанню (ч. 3 ст. 72 КК України), закон не виключає можливості його поглинення більш суворим видом покарання, призначеним за інший злочин.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку застосування положень ч. 3 ст.72 КК України про самостійне виконання покарання у виді штрафу є неправильним, оскільки судом першої інстанції для визначення остаточного покарання застосовано принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, відтак покарання у виді штрафу поглинається найбільш суворим покаранням у виді позбавлення волі. Вказана стаття передбачає обмеження щодо складання штрафу з покараннями іншого виду, саме в такому випадку штраф виконується самостійно.

Суд першої інстанції, прийнявши на підставі ч. 3 ст. 72 КК України рішення про самостійне виконання покарання у виді штрафу, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

З огляду на вищевикладене, оскільки за результатами перегляду кримінального провадження апеляційний суд дійшов висновку, що покарання, призначене судом першої інстанції є м`яким, суд при призначенні покарання обвинуваченому безпідставно застосував положення ст. 69 КК України, неправильно застосував положення ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.615, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_9 з внесеними змінами - задовольнити.

Вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 08 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

В цій частині ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.;

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 1 (одного ) року позбавлення волі на 1 рік;

- за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді 4 ( чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 ( чотирьох) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення , а засудженим - у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Копію вироку направити учасникам судового розгляду.

С УД Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4