Провадження №11-кп/801/99/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000539, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2022 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_13 , представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 та захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниці, українця, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України та призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 07.12.2023 включно.

Початок строку покарання ухвалено рахувати з дня проголошення вироку.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 31709 (тридцять одну тисячу сімсот дев`ять) гривень у відшкодування майнової шкоди та 500000 (п`ятсот тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та вирішено питання про долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_7 10.06.2022 близько 14:06 години разом із ОСОБА_14 та компанією друзів під час спільного відпочинку перебували на території бази відпочинку «Затишне», що розташована по АДРЕСА_3 .

ОСОБА_7 , перебуваючи на кладці альтанки №17, яка знаходиться на березі озера «Затишне», що розташоване за вищевказаною адресою, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_14 не вміє плавати, під час спільних розваг, у ході купання, схопив його двома руками за талію, після чого кинув у воду, при цьому, не втримавши рівноваги свого тіла, впав у водойму разом із ОСОБА_14 .

В подальшому ОСОБА_7 10.06.2022 близько 14:06 години усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та відповідні наслідки, нехтуючи моральними і правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані та позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через відсутність навиків плавання, завідомо знаючи, що внаслідок ситуації, яка склалася, життя потерпілого перебуває під загрозою, оскільки останній, перебуваючи у воді, внаслідок невміння плавати не міг вжити заходів до самозбереження, одразу вийшов на кладку альтанки, залишивши при цьому ОСОБА_14 у відкритій водоймі, поставивши своїми діями потерпілого в небезпечний для життя стан, і, маючи змогу надати йому допомогу, таку допомогу не надав, що у подальшому спричинило смерть ОСОБА_14 внаслідок утоплення, при цьому ОСОБА_7 не здійснив жодних невідкладних заходів з метою відвернення небезпеки, у тому числі щодо порятунку потопаючого.

Згідно висновку експерта № 415 від 16.07.2022 смерть ОСОБА_14 настала внаслідок механічної асфіксії від закриття дихальних шляхів водою (втоплення), що підтверджується наявністю при дослідженні трупа намулу в дихальних шляхах, відбитком ребер на поверхні легень, збільшенням легенів в об`ємі, їх важкістю, наявністю плям Расказова-Лукомського під легеневою плеврою, а також ознаками швидконасталої смерті. Між механічною асфіксією від закриття дихальних шляхів водою та смертю ОСОБА_14 є причинний зв`язок.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 3 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів щодо самозбереження, якщо той, хто залишив без допомоги сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило його смерть.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_13 ставиться питання про зміну вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2023 року в частині зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання та визначення початку строку покарання через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та істотне порушення кримінального процесуального закону.

Просить доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про зарахування на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 у строк покарання терміну попереднього ув`язнення з 09.10.2023 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а початок строку покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вироком суду ухвалено рішення про обрання запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою з зали суду, а також ухвалено рішення про відрахування початку строку покарання з дня проголошення вироку. Натомість судом не взято до уваги, що з моменту взяття під варту до набрання судовим рішенням (вироком) законної сили тримання під вартою є попереднім ув`язненням (запобіжним заходом) та цей термін підлягає зарахуванню у строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України та п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України. Натомість початок строку покарання в такому випадку необхідно рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Представник потерпілої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить винести нове рішення, яким призначити ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням максимальне покарання, визначене санкцією ч. 3 ст. 135 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки у вигляді смерті потерпілого та особу обвинуваченого, який вину не визнав, не розкаявся у вчиненому.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про скасування вироку суду першої інстанції через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та закриття провадження на підставі п. 2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення та не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирок суду є незаконний та необґрунтований, у звязку із необ`єктивним зсуванням обставин справи та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, невмотивованим, у звязку із не доведенням належних і достатніх мотивів та підстав ухвалення саме такого суворого покарання, тобто невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та незаконним з мотивів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, порушення норм права.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2023 року. Просить кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України. Запобіжний захід стосовно обвинуваченого скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки стороною захисту неодноразово подавались клопотання про визнання, як недопустимими та неналежними доказами, які були здобуті органами досудового розслідування, проте судом першої інстанції всі подані клопотання були відхилені в усній формі, без прийняття рішення у нарадчій кімнаті, як це передбачено вимогам ч. 1 ст. 89 КПК України, крім того, стороною захисту до суду подавалися клопотання, щодо проведення експертних досліджень відеозапису з камер спостереження, які були надані суду представником потерпілого, проте судом було відмовлено в задоволенні даного клопотання, під час проведення досудового розслідування даного кримінального провадження, слідчі не вжили заходів для з`ясування обставин пов`язаних з діями обвинуваченого та настанням смерті потерпілого, саме внаслідок того, що він поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, також висновки суду першої інстанції щодо визнання вини ОСОБА_7 спростовуються показами наданими в судовому засіданні свідків. Відеозапис, з камер відео спостереження бази відпочину «Затишне», який міститься в матеріалах справи не доводить вини ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення, у звязку з поганою якістю зображення та неможливістю ідентифікувати всіх учасників події ряду інших технічних причин.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2023 року. Просить кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 135 КК України закрити на підставіп.2 ч.1 ст. 284 КК України. Запобіжний захід стосовно обвинуваченого скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирок суду є незаконним із порушенням норм кримінального та кримінального процесуального права, висновки суду першої інстанції щодо визнання вини ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення є безпідставними, необґрунтованими, такими що зроблені на підставі недопустимих доказів, та спростовуються матеріалами справи та показами допитаних в судовому засіданні свідків. Крім того, згідно ч. 3 ст. 135 КК України обов`язковою умовою для настання відповідальності за такі дії є обізнаність обвинуваченого про перебування потерпілого в небезпечному стані, а також обізнаність обвинуваченого про те, що потерпілий позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження та усвідомлення того, що внаслідок не вжиття необхідних заходів можуть настати тяжкі наслідки або смерть потерпілого, проте суд першої інстанції в оскаржуваному вироку визнав той факт, що ОСОБА_7 не був обізнаний про те, що потерпілий ОСОБА_14 не вмів плавати, а тому не міг здогадуватись, що останньому загрожує небезпека.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора та просив задовольнити, водночас заперечив проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Потерпіла ОСОБА_11 та її представник адвокат ОСОБА_12 підтримали свою апеляційну скаргу, не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та також заперечували проти апеляційних скарг захисників обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали свої апеляційні скарги з підстав, викладених в них та наполягали на їх задоволенні.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги представника потерпілої та захисників обвинуваченого не підлягають задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з оскаржуваного вироку, зазначені норми закону в частині доведеності вини, кваліфікації дій осолби та призначення покарання дотримані, а висновки належним чином обґрунтовані.

Висновки щодо недопустимості доказів.

Стосовно доводів строни захисту про недопустимість окремих доказів суд дійшов наступних висновків.

Стороною захисту в апеляційній скарзі ставиться під сумнів висновок судово-медичної експертизи від 16.07.2022 за № 415 (т. 1, а. п. 70-71) через призначення її слідчим поза межами досудового розслідування, тобто до внесення відомостей до ЄРДР.

Оцінюючи допустимість зазначеного доказу суд виходить з висновків, викладених у Постанові Великоі палати Верховного Суду від 30.08.2022 у справі № 756/10060/17. Зокрема Суд зазначив, що відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Виходячи з наведеного суд може визнати дані висновку експертизи недопустимими доказами лише за умови, якщо призначення експертизи слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи призвела до порушення прав і свобод людини, гарантованих Конвенцією або Конституцією України. У разі визнання даних висновку експерта недопустимими доказами у зв`язку з призначенням експертизи таким слідчим, суд у кожному випадку повинен аргументувати, які саме конвенційні чи конституційні права і свободи підозрюваного, обвинуваченого або інших осіб були знівельовані, звужені чи обмежені та в чому це виразилося.

Повертаючись до зазначеної експертизи суд констатує, що відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР 11.06.2022 (т. 1, а. п. 56) та в той же день було винесено постанову про призначення групи слідчих (т. 1, а. п. 57).

У матеріалах провадження містисься постанова слідчого ОСОБА_15 про призначення суджової медичної експертизи, у якій зазначено, з-поміж іншого, номер кримінального провадження, що свідчить про те, що таке процесуальне ішення слідчим прийнято після внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення (т. 1, а. п. 69). При цьому з висновку експерта (т. 1, а. п. 70-71) також убачається, що вона розпочалась 11.06.2022.

За наведених обставин відсутні підстави вважати недопустимим зазначеий доказ.

Стосовно доводів хахисника про упередженість слідчого через надання доручення оперативному підрозділу на проведення певних слідчих дій відразу післля початку досудового розслідування (збирання доказів, що характеризують особу обвинуваченого вимоги про судимість, характеристики, довідки про склад сімї та довідок про перебування обвинуваченого на диспансерних обліках), суд наголошує, що з огляду на положення ст. 2 КПК України щодо завдань кримінального провадження збирання даних про певну особу не може свідчити про неупередженість досудового розслідування, на якій би стадії провадження воно не здійснювалось, адже кримінальний процесуальний Закон не містить заборони збирання таких доказів до певної стадії, зокрема висунення підозри.

Окрім цього такими, що не грунтуються на законі, суд вваажає доводи сторони захисту про недопустимісить протоколу огляду місця події (альтанки) від 23.06.2022 (т. 1, а. п. 90-101) через відсутність дозволу слідчого судді або дозволу власника.

Як уже зазначалось вище, недопустимими можуть бути винані докази, отримані в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

За змістом ст. 237 КПК України метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Таким чином кримінальний процесуальний закон встановлює особливі правила проведення огляду лише житла чи іншого володіння особи. У цьому контексті під іншим володінням особи слід розуміти публічно недоступні місця (гараж, підвал, салон транспортного засобу), які зокрема не є місцями громадського відпочинку.

Натомість під час зазначеної слідчої дії було оглянуто альтанку бази відпочинку «Затишок» та прилнглу територію, які є публічно доступними місцями, тому спеціального попереднього дозволу суду чи власника не потребують.

Окрім того захисником ОСОБА_8 наголошується на недопустимості покладених в основу вироку протоколу впізнання особи за фотознімками за участю свідка ОСОБА_16 (т. 1, а. п. 85-87) та протоколу слідчого експерименту із зазначеним свідком (т. 1, а. п. 102-104) у звязку з тим, що в порушення принципу безпосередності дослідження доказів суд не допитав зазначеного свідка, чим порушив право сторони захисту, зокрема на поставлення додаткових запитань.

Із зазначеного питання суд наголошує, що кримінальний процесуальний закон передбачає різні види доказів, проведені за участю однієї і тієї ж особи, зокрема допит, впізнання, слідчий експеримент. При цьому лише допит свідка в суді, як процесуальне джерело доказування, включає елемент безпосередності дослідження доказів, визачений ч. 1 ст. 23 КПК України, якою визначено, що показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Усі інші докази, зокрема впізнання та протокол слідчого експерименту з точки зору допустимості та взаємозвязку підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами.

Висновки щодо доведеності вини.

Відповідно до положень ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека є найвищими соціальними цінностями. Кримінальний кодекс України здійснює охоронну функцію щодо вказаних цінностей, зокрема ст. 135 КК України встановлює кримінальну відповідальність за завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу" або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Як неодноразово констатовано Касаційним кримінальним Судом Верховного Суду (зокрема у постановах № 128/5462/14-к від 24.05.2018 та №149/3298/16-к від 04.12.2018) суспільна небезпека кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.135 КК України полягає у тому, що людина, яка має можливість надати допомогу іншій людині і тим самим врятувати її від смерті або настання інших тяжких наслідків, не робить цього, що свідчить про низькі моральні якості цієї особи. Злочинність такої бездіяльності підвищується, якщо особа сама поставила іншу особу в небезпечний для життя стан, або причетна до події, через яку особа опинилася в такому стані.

За змістом ст. 135 КК України, поставлення в небезпеку виступає як основа для виникнення спеціального обов`язку надати допомогу особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані.

Небезпечним для життя станом слід вважати такий стан, коли особа без сторонньої допомоги не має можливості вжити ефективних заходів для самозбереження внаслідок безпорадного стану.

Небезпечний для життя стан може означати, наприклад, ситуацію, коли особа під час пожежі не може вийти із приміщення, альпініст упав у провалину і повиснув на страховому шнурі, рибалка опинився на крижині або у воді, людина, збита автомобілем, залишилась на проїзній частині дороги.

У всякому випадку перебування людини у незвичному для повсякдення середовищі (вогонь, висота, водне середовище та інше), необхідно розцінювати як небезпечне для життя, адже потребує спеціальних навичок полводження.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 135 КК України, завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння. Що стосується наслідків, ставлення суб`єкта злочину до них завжди характеризується необережністю (злочинною недбалістю чи злочинною самовпевненістю).

Вольовий момент вчинення злочину, передбаченого ст. 135 КК України, полягає у небажанні суб`єкта злочину надати допомогу безпорадній особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними (прагнення уникнути кримінальної відповідальності, небажання обтяжувати себе, байдуже ставлення до долі іншої людини, егоїзм, небажання допомогти через брак часу, неприязнь до потерпілого, легкодухість, ревнощі, помста тощо), але на кваліфікацію вони не впливають.

Моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Варто зазначити, що для кваліфікації злочину не має значення, чи відвернула би надана винною особою допомога завдання шкоди життю або здоровю особи. Навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, несе відповідальність за ст. 135 КК України. Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці.

Крім того, Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, свідок ОСОБА_17 повідомила, що вона 10.06.2022 була на дні народження ОСОБА_18 вперше побачила загиблого. Зазначила, що під час відпочинку хлопці купалися у водоймі, ОСОБА_7 був у білих шортах, а ОСОБА_14 у темних плавках. В подальшому ОСОБА_19 , яка була дівчиною ОСОБА_20 , їй сказала, що немає ОСОБА_21 та вони всі почали його шукати, зокрема і ОСОБА_7 . Особисто вона бачила, як ОСОБА_21 по груди заходив у воді. Крім того, повідомила, що від ОСОБА_18 дізналась, що ОСОБА_21 не вмів плавати.

Свідок ОСОБА_22 повідомила, що була дівчиною ОСОБА_20 , а ОСОБА_23 вперше побачила на дні народженні ОСОБА_18 . З приводу обставин справи повідомила, що 10.06.2022 разом з ОСОБА_14 приїхала на озеро «Затищне» на святкування дня народження ОСОБА_18 . Коли вони приїхали на озеро, пішли до альтанки на воді та чекали інших гостей. В подальшому, після приготувань всі сіли на стіл, де вживали алкогольні напої, через деякий час їй стало погано та вона разом з ОСОБА_24 пішла прогулятись. Їх не було близько години та коли вони повернулись, вона запитала де ОСОБА_21 , але їй ніхто не відповів, а його речі були в альтанці, після чого вона пішла його шукати на території бази відпочинку, однак пошуки не дали результатів та хтось викликав рятувальників. Також, зазначила, що в ході відпочинку вона, ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 купалися у водоймі. ОСОБА_28 не купався, тому що не вмів, а лише сидів на кладці.

Свідок ОСОБА_29 повідомив, що був знайомий з обвинуваченим та потерпілим в зв`язку з роботою та запросив їх на святкування свого дня народження на озеро «Затишне». На базі відпочинку вони орендували велику альтанку на воді, де і відбувалось святкування, вихід з якої був до водойми. Під час святкування, він першим пішов купатися, ОСОБА_28 , також заходив у воду по сходинкам, які знаходились біля бесідки. Зазначив, що бачив, як хтось штовхнув потерпілого у воду та після нього штовхнули і його. Перед святкуванням ОСОБА_28 повідомляв, що не буде купатися у воді, тому що погано плаває. Повідомив, що під час купання ОСОБА_27 штовхав у воду його та ОСОБА_20 . Після купання вони ще катались на катамарані, на якому підпливали до альтанки. Останній раз ОСОБА_20 він бачив у водоймі. Зазначив, що всі хлопці, які купались були одягнуті у чорних плавках, лише ОСОБА_27 був у білих шортах. В подальшому, вони помітили, що ОСОБА_20 ніде не було, ніхто не знав куди він зник, тому всі почали його шукати. Речі ОСОБА_21 залишились у альтанці, де також був його мобільний телефон. Коли пошуки не дали результатів, було викликано працівників поліції.

Свідок ОСОБА_30 повідомила, що вона дівчина ОСОБА_18 , разом з яким приїхала на озеро «Затишне» для святкування його дня народження. Вона займалась організацією дня народження, тому їй було відомо хто саме був запрошений. Коли вони приїхали на базу відпочинку там вже були присутні ОСОБА_26 , ОСОБА_28 та ОСОБА_31 . Далі вони разом пішли до альтанки на воді, де відбувалось святкування, вона разом з іншими дівчатами почали накривати на стіл, а хлопці бігали та грались водяними пістолетами. В подальшому, вони сіли за стіл, трохи випили алкогольних напоїв, сфотографувались та частина хлопців пішла купатися у водойму, в тому числі і ОСОБА_25 . Чи купався обвинувачений та потерпілий їй не відомо. Коли вони почали шукати ОСОБА_20 , хтось з присутній повідомив, що він не вмів плавати. Особисто вона ходила по іншим бесідкам з метою пошуку ОСОБА_21 , його речі залишились у бесідці, вони телефонували на його мобільний телефон, але він також був разом з іншими речами. Повідомила, що ОСОБА_25 був у чорних плавках, в чому були одягнені інші вона не пам`ятала. Крім того, зазначила, що частина компанії каталась на катамарані, вона ж особисто перебувала весь час у бесідці, тому що не вміє плавати. В подальшому, ОСОБА_32 та ОСОБА_33 пішли до адміністрації бази відпочинку, яким повідомили про зникнення ОСОБА_20 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_34 повідомив, що раніше обвинуваченого та потерпілого не знав. Він зазначив, що є директором бази відпочинку «Затишне». 10.06.2022 до нього прийшло двоє хлопців і одна дівчина з компанії, яка орендувала велику альтанку, та повідомили, що не можуть знайти свого товариша. Він їм порадив пройтись по території та пошукати його, але коли пошуки не дали результатів вони передивились записи з камер відеоспостереження, розташованих на території бази відпочинку, які також оглядали разом з працівниками поліції та визначили місце де слід шукати хлопця. На відео було видно, як декілька хлопців стрибали та ниряли у воду, один хлопець кинув у воду іншого, впав разом з ним, однак з водойми виплив лише один. Враховуючи подію, яка трапилась даний відеозапис він зберіг на комп`ютер та повідомив, що надавав дозвіл на проведення слідчих дій працівникам поліції. Також, зазначив, що територія біля водойми перебуває у вільному доступі, а він лише орендує частину земельної білянки на якій розташовані альтанки та саме їх він надає у користування бажаючим.

Окрім того судом досліджені письмові докази:

- протокол огляду місця події від 10.06.2022 з фототаблицями, об`єктом якого є відкрита територія, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , а саме, на озері «Затишне», відповідно до якого поряд із бесідкою №17, виявлено труп громадянина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент огляду, труп за допомогою водолазної служби вийнято на берег озера «Затишне» (т.1 а.с. 60-68);

- висновок експерта №415 від 16.07.2022, відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_14 тілесних ушкоджень механічного характеру не виявлено; смерть ОСОБА_14 настала внаслідок механічної асфіксії від закриття дихальних шляхів водою (втоплення), що підтверджується виявленими при дослідженні трупа наявністю намулу в дихальних шляхах, відбитком ребер на поверхні легень, збільшенням легенів в об`ємі, їх важкістю, наявністю плям Расказова-Лукомського під легеневою плеврою, а також ознаками швидконасталої смерті. Між механічною асфіксією від закриття дихальних шляхів водою та смертю ОСОБА_14 є причинний зв`язок. При судово-токсикологічній експертизі крові, від трупа ОСОБА_14 виявлено етиловий спирт у концентрації 1,2 о/оо. Це свідчить про те, що на момент настання смерті він був в легкому алкогольному сп`янінні (т.1 а.с. 70, 71);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 12.07.2022, відповідно до якого було вилучено відеозапис з камер відеоспостереження бази відпочинку «Затишне» (т.1 а.с. 75-77);

- протокол огляду місця події від 16.06.2022, об`єктом якого був службовий кабінет №211, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. О. Довженка 73, відповідно до якого при вході в кабінет перебувала особа чоловічої статі, яка представилась ОСОБА_7 та була одягнена в кросівки білого кольору, шорти синього кольору, футболку чорного кольору, кепку чорного кольору та через плече сумка чорного кольору, в руках якого знаходились шорти білого кольору із червоним значком на правій нижній половині, а на задній частині на лівій стороні наявний надпис «ATHLETIC PRODUCT», які в подальшому опечатано належним чином. Також, останній повідомив, що у вищезазначених шортах він перебував 10.06.2022 на святкування дня народження за адресою: м. Вінниця, вул. Будівельників 15, на озері «Затишне» в альтанці №17 (т.1 а.с. 78-80);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.06.2022, відповідно до якого ОСОБА_16 у присутності понятих за зовнішніми ознаками, а саме, бородою, короткою стрижкою, залисинами на лобі, широким обличчям, вузькими очима, великими губами, впізнав особу на фото №1, з яким відпочивав на озері «Затишне» на святкуванні дня народження нашого спільного знайомого ОСОБА_35 , згідно довідки до протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання на фотокартці під №1 зображений ОСОБА_7 (т.1 а.с. 85-87);

- протокол огляду місця події від 23.06.2022 разом з фотознімками, об`єктом огляду є територія, що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Будівельників, 15, на території бази відпочинку «Затишне» (т.1 а.с. 90-101);

- протокол проведення слідчого експерименту від 04.08.2022 за участю свідка ОСОБА_16 , відповідно до якого по прибуттю на місце проведення слідчого експерименту було встановлено, що 10.06.2022 близько 13:00 год. він прийшов для святкування дня народження свого друга ОСОБА_18 , яке відбувалось на території бази відпочинку «Затишне». Свідок вказав на приміщення бесідки №17, де відбувалось святкування дня народження. Як він повідомив близько 14:00 год., він разом з ОСОБА_36 , хлопцем на ім`я ОСОБА_37 , який був одягнутий в білі шорти та ОСОБА_14 пішов прогулятися на кладці. Як зазначив ОСОБА_16 , ОСОБА_28 не вмів плавати, про що він заздалегідь повідомляв всім присутнім. В ході проведення слідчого експерименту було встановлено, що під час купання ОСОБА_28 зник, після того, як його кинув у воду ОСОБА_37 . Як зазначив, свідок ОСОБА_37 взяв ОСОБА_20 за талію та перекинув останнього через себе в озеро, при цьому впав у воду разом з ним. Далі, особа на ім`я ОСОБА_37 вийшла з води, а ОСОБА_28 , ні, при цьому ніхто жодних заходів із надання допомоги ОСОБА_21 , який залишився у воді не надавав. Факт зникнення ОСОБА_20 був ним виявлений через годину після події, а його тіло знайшли близько 19:00 год. (т.1 а.с. 102-104);

- протокол проведення слідчого експерименту від 04.08.2022 за участю свідка ОСОБА_29 , відповідно до якого по прибуттю на місце проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_29 повідомив, що 10.06.2022 близько 13:00 год. він прибув на територію бази відпочинку «Затишне» для святкування свого дня народження. Далі свідок показав бесідку №17 де відбувалось святкування. Близько 14:00 год. він разом з ОСОБА_16 , хлопцем на ім`я ОСОБА_37 , який був одягнений у білі шорти, та ОСОБА_14 пішли купатися. Як зазначив ОСОБА_29 перебуваючи на кладці біля альтанки, у ході купання зник ОСОБА_28 . Як було встановлено, він потонув під час купання, після того, як його кинула особа на ім`я ОСОБА_37 , одягнений у білі шорти. Також, свідок зазначив, що ОСОБА_28 не вмів плавати, про що він говорив в присутності інших гостей. Далі, ОСОБА_29 повідомив, що особа чоловічої статі у білих шортах взяла іншу особу чоловічої статі за талію, як було встановлено це був ОСОБА_28 , перекинув його через себе в сторону озера, впавши при цьому у воді разом з ним, після чого особа у білих шортах вийшла на кладку. Також, в ході проведення слідчого експерименту свідок відмовився демонструвати, як саме ОСОБА_27 кинув у воду ОСОБА_20 , зазначаючи, що на наданому відеозапису зображена невідома йому особа у білих шортах, ідентифікувати яку не можливо (т.1 а.с. 105-107);

- протокол огляду документу від 12.09.2022, а саме відеозапису з камер спостереження на базі відпочинку «Затишне», відповідно до якого, при відкритті відео під назвою « ОСОБА_38 » було встановлено, що камера відеоспостереження розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Будівельників 15, а саме поряд із продуктовим магазином, що розташований на базі відпочинку «Затишне». Попередньо з`ясувавши із свідком ОСОБА_29 наступні факт, що на відео зображено чотирьох осіб, один з яких ОСОБА_37 одягнений у шорти білого кольору та три особи, яких по зображенню та силуетах встановити не вдається.

Так, 10.06.2022 о 14:05:28 год. на записі відео 35:38 хв., встановлено, що на кладці альтанки, яка розташована паралельно розташуванню камери відеоспостереження, а саме найбільша, що розташована по лівий край обзору камери відеоспостереження. На кладці якої перебувають четверо не встановлених особи одна з яких у білих шортах.

Особа чоловічої статі стрибнувши до озера одразу повернувся до кладки та тримається за неї, в той момент коли дві особи чоловічої статі боролись між собою на вищевказаній кладці, через 3-4 секунди одна з осіб чоловічої статі кидає до озера іншу на відстані близько одного метра до кладки на відеозаписі 10.06.2022 14:06:28. На той момент коли особа чоловічої статі вже виліз із води та підійшов до іншої особи чоловічої статі, ззаду до нього підходить особа чоловічої статі яка одягнена у шорти білого кольору та бере його за талію, особа чоловічої статі в той момент боком до озера. Особа чоловічої статі яка одягнена у шорти білого кольору взявши особу чоловічої статі за талію перекинув його через себе в сторону озера та впав до води разом із ним. В той момент коли особа чоловічої статі яка одягнена у шорти білого кольору кидав невідому особу чоловічої статі, інша невідома особа чоловічої статі тримається за кладку та не вилазить із води, особа чоловічої статі яка одягнена у шорти білого кольору кинувши невідому особу чоловічої статі виліз із води та направився до кладки. В той момент коли невідома особа чоловічої статі вилізла на кладку, особа чоловічої статі яка одягнена у шорти білого кольору також виліз на кладку. На той момент коли три особи чоловічої статі вже перебували на кладці невідома особа чоловічої статі якого кинули через себе в озеро, не винирював, на відеозаписі 10.06.2022 14:06:42 в цей момент видно як з місця де востаннє перебувала особа чоловічої статі яку кинули до озера, наявні 7-8 сплесків руками з-під води. Після вищевказаних сплесків на відеозаписі помітно як особа чоловічої статі одягнена у шорти білого кольору разом із невідомою особою чоловічої статі кидають невідому особу чоловічої статі в ставок.

Після чого, особа чоловічої статі одягнена у шорти білого кольору оббігає бесідку з другої сторони та тоді коли невідома особа вилазить на кладку, востаннє на відеозаписі з`являється силует голови особи яку кинули в озеро.

В подальшому, до невідомої особи, яка щойно вилізла з озера підійшли дві невідомі особи одна з яких одягнена в шорти білого кольору та разом із ними підійшла ймовірно ОСОБА_39 яка помила руку та повернулась назад до бесідки (т.1 а.с. 119-121);

- лікарське свідоцтво про смерть від 11.06.2022, відповідно до якого причина смерті ОСОБА_14 механічна асфіксія утоплення (т.1 а.с. 233);

- висновок експерта №15157 від 07.08.2023, який був проведений за заявою-запитом адвоката ОСОБА_10 , на дослідження надійшов диск для лазерних систем зчитування, після дослідження яких неможливо стверджувати, що файли первинні, тобто отримані з першоджерела з конкретної камери, а також можна стверджувати, що файл піддавався модифікації. Встановити або ідентифікувати особу зафіксовану у фрагменті відеоряду та порівняти або ототожнити її з особою зображеною на наданих для проведення експертизи фотозображеннях здійснити неможливо за недостатністю якості зображення відеоряду (т.2 а.с. 42-123).

Сукупність вищенаведених та досліджених місцевим судом доказів дозволяє дійти обгрунтованого висновку про те, що саме ОСОБА_7 будучи єдиною особою, одягнутою у білі шорти, скинув потерпілого ОСОБА_14 у воду, чим поставив його у небезпечний для життя стан, адже перебування у водному середовиші потребує докладання спеціфічних зусиль для збереження життєдіяльності та при цьому через легковажність не вжив заходів для недання допомоги потерпілому, яеого поставив у небезпечний для життя стан.

Окрім того доводи сторони захисту про необзнаність обвинуваченого про те, що ОСОБА_14 не уміє плавати, не має значення для кваліфікаціїх дій особи за інкримінованою статтею, оскільки визначальним у даному випаку є лише факт постановлення особи у небезпечний стан, ненадання допомоги особою, яка поставила потерпілого у такий стан та наслідки кримінального правопорушення.

Таким чином висновки міцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, пердбаченого ч. 3 ст. 135 КК України є вірними тьа належним чином умотивовними.

Висновки щодо призначеного покарання

Стосовно доводів апеляційної скарги представника потерпілої в частині м`якості призначеного покарання суд наголошує, що відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За приписами ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Таким чином на переконання апеляційного суду кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з оскаржуваного вироку, при призначенні покарання обвинуваченому суд врахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра. Також за відсутності обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, суд врахував непоправні наслідки кримінального правопорушення у виді смерті потерпілого, відсутність будь-якого співчуття з боку винної особи, невжиття заходів до усунення заподіяної шкоди, зокрема відшкодування шкоди.

За наведених обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу винного, його відношення до вчиненого, призначене судом покарання у виді шести років позбавлення волі є таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті.

Висновки щодо визначення початку строку покарання та зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та порушення кримінального процесуального закону суд вказує, що за змістом ч. 5 ст. 72 КК України у разі засудження особи до позбавлення волі на суд покладено обов`язок зарахування у строк покарання попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ця ж вимога викладена у п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у якій зазначено, що резолютивна частина обвинувального вироку повинна містити, з-поміж іншого, рішення про залік досудового тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Як убачається з матеріалів провадження, під час досудового розслідування та судового провадження у суді першої інстанції, до обвинуваченого ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Натомість вироком суду до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та останнього взято під варту із зали суду. При цьому суд у вироку вказав про обрахування початку строку покарання ОСОБА_7 з дня проголошення вироку.

Однак за змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ч. 5 ст. 72 КК України строк перебування під вартою ОСОБА_7 з дня проголошення вироку до дня набрання ним чинності є попереднім ув`язненням, який має зараховуватись у строк покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України. При цьому початок строку покарання необхідно рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Таке неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (незастосування закону, який підлягав застосуванню), відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 та п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України є підставою для зміни судового рішення в цій частині зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання та визначення початку строку покарання.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 та захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_13 задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000539, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2022 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України змінити в частині зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання та визначення початку строку покарання через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та істотне порушення кримінального процесуального закону.

Резолютивну частину вироку доповнити вказівкою про зарахування на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 у строк покарання терміну попереднього ув`язнення з 09.10.2023 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту вручення копії ухвали.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: