1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/5177/24 1-кс/335/2379/2024
06 червня 2024 року м. Запоріжжя
Так, в ході досудового розслідування з вересня до грудня 2023 року було проведено візуально-інструментальний огляд об`єктів будівництва (яке наразі закінчено на 50%) за місцем їх фактичного розташування щодо будівництва питного водопроводу від с. Люцерна Вільнянського району до с. Георгіївське Вільнянського району на території Михайлівської сільської ради та від с. Георгіївське до с. Гнаровське на території Михайлівської та Гнаровської сільських рад Вільнянського району Запорізької області та щодо реконструкції водоводу питної води м. Вільнянськ смт. Новомиколаївка на ділянці НС-ІІІ підйому Вільнянськ- с. Задоріжне, з метою всебічного дослідження та збору остаточних, максимально достовірних відомостей про об`єкти, за участю спеціалістів будівельника та геодезиста.
При проведені оглядів встановлено, що підсипка піском не відповідає проектним рішенням, днища колодязів змонтовано на щебінь, деякі днища колодязів знаходиться просто на землі, без улаштування знизу цементно-піщаної суміші. Крім того, футляри під дорогою повинні встановлюватися горизонтальним бурінням, натомість деякі з них розривалися механічним способом, у деяких місцях глибина траншеї не відповідає проектним рішенням та інші порушення в їх сукупності.
Встановлені факти порушення будівельних норм, які допущені під час будівництва водопроводу, дають підстави вважати, що службові особи замовника та підрядника користуючись своїм службовим становищем, здійснюють розтрату грошових коштів, які виділені на будівництво водопроводів, інженер з технічного нагляду, який здійснює контроль за будівництвом своїми діями сприяє вказаним особам у привласненні грошових коштів, які виділені на будівництво. Вказані особи, за попередньою змовою між собою, шляхом підроблення офіційних документів у вигляді актів виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, привласнюють державні грошові кошти, шляхом виконання менших об`ємів будівельних робіт та порушення норм ДБН при будівництві.
30.05.2024 слідчим винесено постанову про визначення вилученого майна під час обшуку речовим доказом, так як він є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження в сукупності з іншими доказами та необхідний для проведення судової експертизи.
Враховуючи вищевказані предмети є речовими доказами, в розумінні ст. 98 КПК України, та як вони є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження в сукупності з іншими доказами, який необхідний для проведення судової експертизи.
На даний час існує сукупність підстав вважати, що зазначені вище речі зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та є доказом його вчинення, оскільки є предметом протиправних дій, тому з метою збереження речових доказів зазначені речі підлягають арешту.
В органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що зазначені речі та документи, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу та слідчим винесено відповідну постанову про визнання їх речовими доказами.
Слідчий в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд клопотання за її відсутності, клопотання підтримує, просить його задовольнити.
У судове засідання представник володільця вилученого майна не з`явився.
У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання слідчого проведено без фіксації судовогопроцесу.
Вивчивши клопотання, письмові докази, слідчий суддя приходить до наступного.
Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, та полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном (ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України).
Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та він допускається виключно з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Для кожної з правових підстав арешту (мети його накладення) кримінальний процесуальний закон визначає особливості розгляду та коло питань, які мають враховуватися слідчим суддею. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна, який накладається з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя має враховувати (ч. 3 ст. 170, ч. 2 ст. 173 КПК України):
правову підставу для арешту майна;
можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні та відповідність його критеріям речових доказів, зазначеним у ст. 98 КПК України;
розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Також на особу, яка подала клопотання про арешт майна, покладено обов`язок довести (ч. 1 ст. 173 КПК України):
необхідність такого арешту;
наявність ризику приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.
Враховуючи загальні підстави застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст. 132 КПК України, арешт майна не допускається, якщо не буде доведено, що:
існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;
може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
30.05.2024 слідчим винесено постанову про визначення вилученого майна під час обшуку речовим доказом, так як він є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження в сукупності з іншими доказами та необхідний для проведення судової експертизи.
Наведені у клопотанні обставини корелюють обставинам, зазначеним у витязі з ЄРДР, підтверджені наданими слідчим матеріалами у мірі, достатній для вирішення питань, пов`язаних з розглядом клопотання.
Слідчий суддя наголошує, що не вирішує питання про наявність усіх елементів складу злочину, винуватість чи невинуватість осіб у його вчиненні і не визначає ступінь вини таких осіб, а лише на підставі оцінки сукупності отриманих відомостей констатує достатність підстав вважати можливість вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення обґрунтованою.
Зазначене у клопотанні майно відповідає визначенню речових доказів, яке міститься у ч. 1 ст. 98 КПК України, зокрема, воно належить до матеріальних об`єктів, які містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Отже, ці речі стосуються предмета доказування у цьому кримінальному провадженні, та інформація, яка міститься в них, може бути використана як доказ.
Намір використовувати це майно в якості речових доказів був формалізований слідчим постановою від 30.05.2024 року.
Як вже зазначав слідчий суддя, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Зважаючи на обставини кримінального правопорушення, яке розслідуються у межах цього кримінального провадження, доводи слідчого про існування такого ризику є цілком обґрунтованими. Враховуючи значення для досудового розслідування вилучених речей, які можуть бути предметом кримінального правопорушення та стосуються його обставин, існує загроза їх знищення чи пошкодження.
Викладене переконує слідчого суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.
Зазначене у клопотанні майно належить до переліку майна, на яке може бути накладено арешт (ч. 10 ст. 170 КПК України).
Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.
Слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України володілець майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 172, 173, 175, 372 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя: ОСОБА_1