Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3191/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/568/24
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого- судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №295/3191/24 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 25 березня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою без повного та всебічного дослідження обставин справи. Зазначає, що суд не в повно вивчив його особову справу та не врахував його позитивну характеристику, наявність заохочень та погашення стягнень. Вказує, що за час відбування покарання він має три заохочення саме за працю на виробництві та за благоустрій в установі.

В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 18.12.2018 року за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на сім років. В обгрунтування клопотання послався на те, що свою вину у вчиненному визнає повністю та щиро кається.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_9 з 20.03.2019 року відбуває покарання в ДУ "Житомирська виправна колонія (№4)", був працевлаштований на виробництві, до роботи відносився задовільно, мав два заохочення, останнє в липні 2023. За період відбування покарання характеризується негативно, допустив чотири порушення режиму тримання, за що тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності, а за порушення локалізації житлової зони проведено бесіду виховного характеру. З серпня 2022 до роботи на виробництві установи не залучається, через небажання працювати. 10.03.2023 на спільному засіданні ДУ №ЖВК (№4)» та спостержної комісії при Житомирському міськвиконкомі засудженому відмовлено у застосуванні ст.81 КК України, оскільки останній не довів свого виправлення. Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви засудженого, оскільки своєю поведінкою та ставленням до праці він не довів своє виправлення.

Заслухавши доповідача, доводи засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, пояснення лікаря-терапевта ОСОБА_10 , перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст. 81 КК України та ст.ст. 537, 539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 18.12.2018 року за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.

Початок строку: 29.06.2018 року. Кінець строку: 29.06.2025року. 2/3 строку відбув: 28.02.2023 року.

Засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 29.06.2018 року. Відбуває міру покарання в державній установі «Житомирська виправна колонія (№4)».

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Наведене є обов`язковою передумовою для умовно-дострокового звільнення, поряд із передбаченими у ч.3 ст. 81 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст.154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.

Проте, згідно характеристики засудженого ОСОБА_7 , останній в місцях позбавлення волі перебуває з 29.06.2018 року, був працевлаштований на виробництві, до роботи відносився задовільно, мав два заохочення, останнє в липні 2023. За період відбування покарання характеризується негативно, допустив чотири порушення режиму тримання, за що тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності. З серпня 2022 до роботи на виробництві установи не залучається, через небажання працювати, хоча з цього приводу з засудженим неодноразово проводилися бесіди виховного характеру. 10.03.2023 на спільному засіданні ДУ №ЖВК (№4)» та спостержної комісії при Житомирському міськвиконкомі засудженому відмовлено у застосуванні ст.81 КК України, оскільки останній не довів свого виправлення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що наведені дані про особу ОСОБА_7 не дозволяють зробити висновок про сумлінну поведінку засудженого та ставлення до праці, які б вказували на доведення виправлення останнього та не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст. 81 КК України.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду про залишення вказаної заяви засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Також, апеляційний суд відмічає, що для умовно-дострокового звільнення засудженого необхідно враховувати його поведінку за весь період відбування покарання.

Таким чином, доводи апелянта про те, що він став на шлях виправлення, колегія суддів вважає безпідставними, такими, що суперечать даним про особу ОСОБА_7 .

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що на даний час не досягнуто виправного та превентивного впливу на засудженого, що є основними цілями застосування до особи покарання, та змін його особи, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття.

Колегія суддів враховує, що поведінка засудженого, яка вказує на його виправлення, має бути стабільною в ході всього строку відбування покарання.

Таким чином, незважаючи на наявність формальної підстави для умовно-дострокового звільнення, зокрема факту відбуття певної частини призначеного судом строку покарання, відсутньою є фактична підстава, а саме стала тенденція засудженого до виправлення.

Посилання апелянта на те, що він не може працювати за станом здоров`я, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі доводи не грунтуються на об`єктивних медичних даних. Так, лікар-терапевт під час апеляційного розгляду пояснив, що ОСОБА_7 не має обмежень щодо працевлаштування та не є інвалідом згідно медичних документів. Вказане, на переконання колегії суддів, свідчить про стале небажання засудженого працювати в умовах відбування покарання.

Доводи апелянта про те, що судом не враховано його характеристику, яка є позитивною, наявність заохочень та погашення стягнень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані дані враховані судом в повному обсязі. Більш того, в характеристиці, складеної 25.03.2024, яка міститься в матеріалах провадження, читко зазначено, що за час відбування покарання з 20.03.2019 засуджений ОСОБА_7 характеризується негативно. У своїй поведінці непостійний.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанціїї щодо ОСОБА_7 є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 25 березня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :