"06" червня 2024 р. Справа № 363/720/24
УХВАЛА

Іменем України

06 червня 2024 року слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання,

встановив:

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулись зі скаргою до слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області в які просять: скасувати слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 від 29.04.2024 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання їх потерпілими в кримінальному провадженні №000268 від 01.06.2023 року; зобов`язати прокурора (керівника) Вишгородської окружної прокуратури Київської області визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 потерпілими в кримінальному провадженні № 000268 від 01.06.2023 року.

Обґрунтовуючи скаргу тим, що прийнята слідчим постанова від 29.04.2024 року про відмову у визнанні їх потерпілими в кримінальному провадженні №000268 від 01.06.2023 року, порушують їхні законні права та інтереси, коли кримінальним правопорушенням завдано моральну та матеріальну шкоду. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 неодноразово звертались до слідчого про визнання їх потерпілими (заявами за № 73 від 19.03.2024 р., за № К-101 від 19.04.2024 р., за № В-100 від 19.04.19.04.2024 р., за № В-45 від 20.02.2024 р.), але ці заяви ніхто не розглядав. Фактично за рішенням Вишгородського районного суду (ухвала від 26.05.2023 р., справа № 363/2711/23) внесено відомості до ЄРДР про правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 364 КК України, і також за ухвалою суду від 09.08.2023 р., справа № 363/4146/23, внесено відомості до ЄРДР за ознаками скоєння винуватою особою правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України.

Посилання в оскаржувальній постанові слідчого на відсутність підтверджуючих документів про завдання їм кримінальним правопорушенням майнової, фізичної та моральної шкоди є безпідставним, оскільки надання таких документів заявником, вимогами статті 55 КПК України не передбачено. Слідча в даній постанові від 29.04.2024 року не навела конкретні матеріали досудового розслідування, не вказує, які слідчі дії були проведенні і що саме свідчить про не спричинення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 шкоду. Отже слідча ОСОБА_6 в оскаржуваній постанові не враховано мотиви і положення щодо правомірності та законності заявників, вимог про визнання їх потерпілими по вказаному кримінальному провадженню, викладених в ухвалі слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 10.04.2024 року по справі № 366/720/24.

Скаржники у судовому засіданні вимоги скарги підтримали та просять їх задовольнити з підстав вказаних в скарзі.

Слідчий судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Враховуючи приписи ч. 3 ст. 306 КПК відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши скаржників, дослідивши матеріали справи за скаргою, кримінальне провадження, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування передбачений Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 303 КПК України передбачено, які саме рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження. Встановлений частиною 1 статті 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування є вичерпним.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

В провадженні СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київської області перебуває кримінальне провадження № 000268 внесено до ЄРДР 01.06.2023 року за правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи за скаргою, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 неодноразово звертались до слідчого про визнання їх потерпілими, що підтверджується копіями заяв за № 73 від 19.03.2024 року, за № К-101 від 19.04.2024 року, за № В-100 від 19.04.2024 року, за № В-45 від 20.02.204 року.

Постановами слідчого СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 23.02.2024 року та 12.03.2024 року у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні відмовлено.

Ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 10.04.2024 року постанови слідчого СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 23.02.2024 року та 12.03.2024 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні № 000268 скасовано. Зобов`язано уповноваженого слідчого СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000268, повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 22.11.2023 року про визнання потерпілими відповідно до ст. 55 КПК України, в строк та в порядку, як це передбачено ст. 220 КПК України.

Підставною та обґрунтуванням слідчий суддя в ухвалі Вишгородського районного суду Київської області від 10.04.2024 року у скасуванні постанови слідчого СВ Вишгородського РУП ГУНП у Київській області від 23.02.2024 року вказав, що слідчий, мотивуючи відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, посилання в оскаржуваній постанові на відсутність підтверджуючих документів про завдання ОСОБА_3 кримінальними правопорушенням майнової, фізичної та моральної шкоди є безпідставними, оскільки надання таких документів заявником, вимогами статті 55 КПК України не передбачено. В постанові не проаналізовано, яким охоронюваним нематеріальним правам свободам та інтересам ОСОБА_3 , виходячи з обставин, повідомлених в заяві про кримінальне правопорушення могла бути заподіяна відповідна шкода. У той же час, обставини, які б свідчили про наявність очевидних і достатніх підстав вважати, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 будь-якої шкоди не завдано, в оскаржуваній постанові відсутні і з обставин розслідування згідно ч. 5 ст. 55 КПК не висновується. Тому постанови слідчого про відмови у визнання потерпілим, належним чином не обґрунтовані і немотивовані, а тому скасовано.

29.04.2024 року постаново слідчого СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області у задоволенні клопотання ОСОБА_3 зокрема в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 000268 від 01.06.2023 року відмовлено.

Вказана постанова мотивована тим, що 19.03.2024 гр. ОСОБА_3 допитано в якості свідка, та визначено процесуальний статус свідка у вказаному кримінальному провадженні, а також враховуючи те, що гр. ОСОБА_3 жодних підтверджуючих документів, про завдання останньому кримінальним діянням майнової, фізичної та моральної шкоди не надав за час досудового розслідування.

Відповідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частинами 1 та 2 статті 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Отже, правовою підставою для винесення слідчим постанови про відмову у визнанні потерпілим є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій статті 55 КПК.

Таким, посилання в оскаржуваній постанові на відсутність підтверджуючих документів про завдання ОСОБА_3 кримінальними правопорушенням майнової, фізичної та моральної шкоди є безпідставними, оскільки надання таких документів заявником, вимогами ст. 55 КПК України не передбачено.

В оскаржуваній постанові не проаналізовано, яким охоронюваним нематеріальним правам свободам та інтересам ОСОБА_3 , виходячи з обставин, повідомлених в заяві про кримінальне правопорушення могла бути заподіяна відповідна шкода.

У той же час, обставини, які б свідчили про наявність очевидних і достатніх підстав вважати, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будь-якої шкоди не завдано, в оскаржуваній постанові відсутні.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

У п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013 вказано: Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України, розглядаючи цю справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, слідчий суддя звертає увагу, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, вимоги зазначені в ухвалі слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 10.04.2023 року, слідчим під час прийняття оскаржуваної постанови від 29.04.2024 року у кримінальному провадженні № 000268, не дотримано та не виконано.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що постанова слідчого від 29.04.2023 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 000268, суперечить загальним засадам кримінального провадження, а тому підлягає скасуванню.

А відтак постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання такою, що підлягає скасуванню.

Крім того, щодо в частині скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання не підлягає задоволенню, оскільки слідчим у оскаржуваній постанові від 29.04.2024 року у кримінальному провадженні № 0000268 не вирішувалося питання відносної визнання її потерпілої у даному кримінальному провадженні.

Також під час розгляду справи за скаргою не встановлено належними та допустимими доказами, щодо зобов`язання прокурора визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 потерпілими.

Керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст.ст. 55, 303, 305-309 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 від 29.04.2024 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000268 від 01.06.2023 року.

Зобов`язати уповноваженого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Вишгородського РУП ГУНП в Київській області у кримінальному провадженні № 0000268, повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання потерпілими відповідно до статті 55 КПК України, з урахуванням мотивувальної частини ухвали.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 11.06.2024 року о 14-00 год.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1