Номер провадження: 11-сс/813/347/24
Справа № 947/528/24 1-кс/947/1654/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001183, внесеного до ЄРДР 01 вересня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, яке вилучене під час проведення обшуку 18 січня 2024 року, за місцем мешкання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1)Мобільний телефон марки «iPhone 7»IMEI: НОМЕР_1 з сім. картою з номером телефону НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2)Мобільний телефон марки «iPhone11»IMEI: НОМЕР_3 з сім. картою з номером телефону НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

3)Мобільний телефон марки «RedmiNote 10 Pro»IMEI: НОМЕР_5 з сім. картами з номерами телефонів НОМЕР_6 та НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

4)Жорсткий диск відео-реєстратора, серійний номер «WCC4JVA9YUC», який належить ОСОБА_8 ;

5)Банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_8 , яка належить ОСОБА_11 ;

6)Банківську картку «Універсал Банк» («monobank») № НОМЕР_9 на ім`я «ОСОБА_11», яка належить ОСОБА_11 ;

7)Банківську картку «Універсал Банк» («monobank») № НОМЕР_10 , яка належить ОСОБА_11 ;

8)Візитні картки з написами « ОСОБА_8 основатель Президент компании НОМЕР_12 ІНФОРМАЦІЯ_4» у кількості 50 шт., які належать ОСОБА_8 ;

9)Блокноти у кількості 3 шт. з рукописними записами,які належать ОСОБА_8 ;

10)4 (чотири) запали типу УДЗ з однаковим маркуванням на спускових важелях «УДЗ 334-52-87», 1 запал типу УЗРГМ з маркуванням на спусковому важелі «47-83 УЗРГМ - 2 583», які належать ОСОБА_8 ;

11)1 (один) корпус ручної осколкової гранати РГН з маркуванням на корпусі «РГН 254-143-87»;

12)1 (один) корпус ручної осколкової гранати Ф-1 з маркуванням на донній частині «107 71-79Т»;

13)Банківську картку «Pravexbank» № НОМЕР_11 , на ім`я « ОСОБА_14 », яка належить дружині ОСОБА_8 ;

14)Жорсткий диск «Seagate» серійний номер «W2ASDZNM» 500 Gb, який належить ОСОБА_8 ;

15)Проект Статуту ТОВ «Інглобакс» на 12 арк., з рішенням № 1 на 1 арк. та рекламна брошура з назвою «IT компанія Inglobax», який належить ОСОБА_8 ;

16)Ноутбук марки «HP», серійний номер «5CG7411J78», з зарядним пристроєм до нього, який належить ОСОБА_8 ;

17)662 патронів до автомату калібру 5,45 з написом на донці гільзи «17 83» та «17 82».

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що зазначене у клопотанні майно, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, може містити відомості, які встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, зазначеним в ст.98 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконна, необґрунтована, невмотивована та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного:

- сторона обвинувачення у клопотанні не навела жодного належного, допустимого та достовірного доказу, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України. Факт винесення постанови слідчим про визнання вилученого майна речовими доказами жодним чином не наділяє їх цими критеріями;

- у протоколі обшуку жодним чином не зазначено, що доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. Більше того, не зазначено таке ні в клопотанні про накладення арешту, ні у виступі прокурора у суді. Не мотивовано також у клопотанні чи доданих до нього матеріалах необхідність проведення експертного дослідження вилучених предметів;

- арешт майна, з його вилученням, не виправдовує ступінь втручання у права і свободи власника майна, з огляду на відсутність підозр в рамках вказаного кримінального провадження.

На підставі наведеного, апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвали, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого про арешт майна.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власників майна доводи апеляційних скарг підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

На підставі аналізу змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0001183, внесеного до ЄРДР 01 вересня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України, слідчий визначив метою накладення арешту на майно, яке було вилучено у ході обшуку 18 січня 2024 року, за місцем мешкання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , його збереження як речового доказу.

Відповідно до клопотання у провадженні СУ ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001183 від 01 вересня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. .3 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України, за фактом заволодіння групою осіб за попередньою змовою, шахрайським шляхом грошових коштів громадян, під приводом нібито інвестування під високий відсоток грошових коштів в компанію «Inglobax» та участі в партнерських програмах при розробці IT технологій.

За версією органу досудового розслідування, до вказаних кримінальних правопорушень, може бути причетний, зокрема ОСОБА_8 .

У подальшому, 18.01.2024 року був проведений санкціонований обшук, за адресою: АДРЕСА_2 , у ході якого виявлено та вилучено речі та документи зазначені в клопотанні прокурора, які, в подальшому, визнані речовими доказами в рамках даного кримінального провадження.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З огляду на зазначене, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що майно, яке виявлено у ході проведення санкціонованого обшуку, мають доказове значення та є достатні підстави вважати, що збереження цих речових доказів необхідно для здійснення належного досудового розслідування кримінального провадження, оскільки, оцінюючи фактичні обставини справи, які наразі встановленні органом досудового розслідування, зокрема: особи причетність яких перевіряється до вказаного кримінального правопорушення здійснювали листування з потерпілими за допомогою месенджерів для смартфонів; грошові кошти деякі потерпілі перераховували на банківські картки, тобто, можуть містити інформацію щодо протиправної діяльності інших осіб, причетність яких перевіряється до вказаного кримінального правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність потреби та правових підстав для вилучення, то колегія суддів відзначає наступне.

За ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор, окрім іншого, має право тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.01.2024 року, дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , надавався з метою виявлення та вилучення банківських карток, комп`ютерної техніки, флешносіїв, мобільних телефонів чи інших гаджетів, апаратних та холодних криптогаманців (леджерів), документів та чорнових записів.

Ураховуючи дискреційне право слідчого вирішувати чи вилучати виявлене під час обшуку майно, а також те, що ухвалою слідчої судді прямо надано дозвіл на відшукання вказаного майна, то слідчий суддя мав повне право на прийняття рішення щодо арешту вилученого майна.

Крім того, під час апеляційного розгляду прокурором надано постанову про призначення експертизи щодо вилучених мобільних телефонів, жорсткого диску та ноутбуку.

Відповідно п. 13.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998, для дослідження інформації, що міститься на комп`ютерних носіях, експерту надається сам комп`ютерний носій, а за потреби комп`ютерний блок (комплекс комп`ютерних засобів, до складу якого входить досліджуваний носій).

При цьому, наявність електронних документів, їх зміст, дата створення файлів, хронологія внесення до них змін, з`ясування, чи піддавався відповідний накопичувач певним процедурам з метою знищення інформації, інші питання , які мають суттєве значення для досудового розслідування та належать до предмету доказування у даному кримінальному провадженні, можуть бути встановлені виключно під час проведення комп`ютерно-технічної та інших експертиз, на дослідження яких за правилами їх призначення та проведення в обов`язковому порядку має бути надано вилучену техніку.

Накладення арешту на вилучене мано не є припиненням права власності на нього або невідворотнім позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, однак такий захід є тимчасовим.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 170 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини кримінального провадження, беручи до уваги, що обмеження права власності є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, є правові підстави для арешту майна, тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001183, внесеного до ЄРДР 01 вересня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4