Справа № 202/4804/24
Провадження № 1-кс/202/2729/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 ,погоджене прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного 11.04.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000341 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

12.04.2024 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання, в якому слідчий просить накласти арешт на майно, а саме автомобіль «BMW Х3» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,який згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.01.2024 року належить ОСОБА_5 , з обов`язковим позбавленням прав на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.04.2024 року о 13.07 годині ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «BMW Х3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі між с. Калинівка та с. Оріхове, Солонянського району, на заокругленні проїзної частини ліворуч, виїхав за межі проїзної частини праворуч та допустив наїзд на дерева, внаслідок чого водій ОСОБА_6 та пасажир автомобіля ОСОБА_7 померли на місті події, а пасажиру ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження.

11.04.2024 року в ході проведення огляду вилучено з механічними пошкодженнями автомобіль «BMW Х3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та направлено на зберігання на територію майданчика тимчасового тримання транспортних засобів Солонянського блок-посту, що розташований на 440 км автодороги Н-08.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.01.2024 року, автомобіль «BMW Х3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Постановою слідчого від 11.04.2024 року автомобіль «BMW Х3», реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, виникає необхідність накладення арешту на майно, вилучене за місцем проживання ОСОБА_8 , яке визнано як речові докази у даному кримінальному провадженні.

Оскільки, автомобіль «BMW Х3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , є основним об`єктом кримінального правопорушення пов`язаного з його експлуатацією та керуванням, по ньому будуть проводитися судово-автотехнічна експертиза, судова транспортно-трасологічна експертиза та експертиза технічного стану транспортного засобу, з метою забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин справи, арешт автомобіля у даному кримінальному провадженню є необхідним.

Таким чином, слідчий посилається на те, що з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, задля попередження настання наслідків, що можуть перешкоджати кримінальному провадженню, тобто з метою запобігання можливості приховування вказаного майна, його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що сприяє досягненню дієвості кримінального провадження, просить накласти арешт на вказаний автомобіль.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, зазначивши про проведення судового засідання за його відсутності, та просив задовольнити клопотання.

Власник рухомого майна та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином.

Враховуючи положення ч.1 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає доцільним здійснити розгляд клопотання за відсутності учасників.

Дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У судовому засіданні встановлено, що слідчим в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 11.04.2024 рокудо Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000341 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченог о ч. 3 ст. 286 КК України, що підтверджується наданою копією з витягу ЄРДР та іншими доданими матеріалами.

Встановлено, що 11.04.2024 року в ході проведення огляду було вилучено з механічними пошкодженнями автомобіль «BMW Х3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та направлено на зберігання на територію майданчика тимчасового тримання транспортних засобів Солонянського блок-посту, що розташований на 440 км автодороги Н-08.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.01.2024 року, автомобіль «BMW Х3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого від 11.04.2024 року автомобіль «BMW Х3», реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно з ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що накладення арешту, наразі, на вилучене майно буде відповідати тим завданням кримінального провадження під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000341, а отже відповідатимуть вимогам ст. 2, 98, 170 КПК України.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки, вилучені під час обшуку речі мають значення речових доказів і органом досудового розслідування доведено, що незастосування в даному випадку арешту речового доказу може призвести до його приховування, пошкодження, знищення, перетворення.

Разом з тим, відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчого слідчий суддя постановляє ухвалу, у якій, зокрема, зазначає, порядок виконання ухвали.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити спосіб виконання даної ухвали, в порядку затвердженому постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104 із змінами та доповненнями.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, а отже після усунення обставин, які були підставою для накладення арешту, зокрема проведення експертизи, власник майна має право звернутися до суду з клопотанням про скасування арешту майна, чи надати докази належності вказаного майна іншим особам тощо, що буде оцінено вже під час іншої процедури, передбаченої законом, задля можливості визначення, можливо, іншого менш обтяжливого способу забезпечення доказів чи визначеного способу арешту майна.

Керуючись ст. 167-168, 170-173, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, а саме на автомобіль «BMW Х3» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,який згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.01.2024 року належить ОСОБА_5 .

Заборонити відчуження, розпорядження та користування вказаним майном до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Арештоване майно зберігати в порядку визначеному розділом «Зберігання речових доказів» Порядку зберігання речових доказів, затвердженого постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104 із змінами та доповненнями.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1