Справа № 201/4141/24
Провадження № 1кс/201/1396/2024
УХВАЛА

Іменем України

10 квітня 2024 року м.Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування за №0000391 від 13.02.2024 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий посилався на те, що у громадянки України ОСОБА_5 , яка склавши присягу судді та урочисто присягнувши Українському народові, до 12.11.2015 займала посаду судді апеляційного суду Донецької області, виник та сформувався стійкий злочинний намір, спрямований на добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному судовому органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Так, під час окупації рф частини території України, громадянка України ОСОБА_5 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів анексії частини Донецької області з боку рф, з власної ініціативи, добровільно вирішила особисто взяти участь в утворенні та функціонуванні на території м. Донецьк Донецької області системи незаконних органів окупаційної судової влади.

Реалізовуючи свій злочинний умисел на зайняття посади в незаконних судових органах, створених в тимчасово окупованому АДРЕСА_1 , громадянка України ОСОБА_5 , у невстановлених досудовим розслідуванням час та обставинах, проте не пізніше 17.03.2016, діючи з прямим умислом та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Донецьк Донецької області, працевлаштувалась до незаконно створеного окупаційною владою російської федерації судового органу на посаду т. зв. судді т. зв. «Верховного суду ДНР», та надала згоду виконувати функції представника судової влади країни, яка окупувала м. Донецьк як частину території суверенної України, з метою мати можливість продовжити надавати допомогу РФ у проведенні підривної діяльності проти України та забезпечити подальшу окупацію території Донецької області.

Так, ОСОБА_5 , 17.03.2016 на підставі т. зв. указу № 71 ватажка терористичної організації «днр» ОСОБА_6 (стосовно якого досудове розслідування проводиться в інших кримінальних провадженнях), обійняла посаду «судді Верховного суду ДНР».

У подальшому призначена на посаду так званого «судді Верховного суду ДНР» громадянка України ОСОБА_5 приступила до виконання своїх безпосередніх обов`язків, чим грубо й систематично порушувала вимоги українського та міжнародного гуманітарного права, постановляючи судові рішення від імені т.зв. «днр».

Своїми умисними діями з відправлення так званого «правосуддя» громадянка України ОСОБА_5 сприяла реалізації політики окупаційної влади рф на тимчасово окупованій території м. Донецьк Донецької області.

За час перебування на посаді так званого «судді Верховного суду ДНР» а саме в період часу з 17.03.2016 по невстановлену досудовим розслідуванням дату, але не пізніше 06.03.2022, ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, відповідно до обов`язків, у складі судейської трійки «військового трибуналу на правах Верховного суду ДНР» вчиняла дії, спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України шляхом надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, активно, шляхом судового розгляду незаконних кримінальних справ проти громадян України, які залишились на тимчасово окупованих територіях Донецької області, та засуджувала до покарань у вигляді позбавлення волі з відбуванням в колоніях терористичної організації «днр».

Вказаними умисними діями ОСОБА_5 в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, присяги судді, забезпечила становлення та зміцнення окупаційної влади рф шляхом безпосередньої участі в утворенні та функціонуванні незаконно створених окупаційних органів судової влади рф на окупованій території України, виконання функцій представника окупаційної судової влади рф з метою недопущення контролю української влади на тимчасово окупованій території Донецької області, надавши тим самим допомогу в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України.

Відповідно до наявних матеріалів кримінального провадження підозрюваний ОСОБА_5 на теперішній час постійно перебуває на тимчасово окупованій території м. Донецьк Донецької області, що підконтрольна представникам терористичної організації «ДНР», де переховується від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин.

Також відомості щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянкою України ОСОБА_5 в період з 24.02.2022 по 11.03.2024 в базі даних Головного центру обробки спеціальної інформації адміністрації ДПС України не виявлено.

09.04.2024 у кримінальному провадженні № 0000391 від 13.02.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у державній зраді, тобто діяннях, умисно вчиненим громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України та згідно вимог, передбачених ч. 3 ст. 111, ст. 135 КПК України, вжито заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень. Таким чином, згідно з вимогами ч. 3 ст. 111, ст. 135, ст. 278 КПК України повідомлення про підозру вручено захиснику підозрюваного адвокату ОСОБА_7 .

Відповідно до відомостей наданих регіональним сервісним центром ГСЦ МВс в Донецькій, Луганській областях, автономій республіці Крим та м. Севастополь (філія ГСЦ МВС) територіальний сервісний центр № 1452 у приватній власності підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває автомобіль марки DACIA LOGAN 90L, номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , рік випуску 2007, колір червоний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 19.02.2008.

Слідчий у судове засідання по розгляду клопотання не з`явився, про час та місце його розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд клопотання про арешт майна у його відсутність, на його задоволенні наполягав, неприбуття прокурора в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З метою забезпечення арешту майна, клопотання розглядається без повідомлення підозрюваного.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності осіб, що не з`явилися.

Вивчивши матеріали клопотання та долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Розглядом клопотання встановлено, що слідчим відділом 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях під процесуальним керівництвом прокурорів Донецької обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000391, внесеному до ЄРДР 13.02.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України.

04.04.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України.

Доведено, що Відповідно до відомостей наданих регіональним сервісним центром ГСЦ МВс в Донецькій, Луганській областях, автономій республіці Крим та м. Севастополь (філія ГСЦ МВС) територіальний сервісний центр № 1452 у приватній власності підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває автомобіль марки DACIA LOGAN 90L, номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , рік випуску 2007, колір червоний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 19.02.2008.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання (п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Вказана норма передбачає можливість накладення арешту на майно підозрюваного щодо якого здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

За положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Санкцією ч. 1 ст. 111 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_5 , передбачає позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Окрім того, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Пунктами 4, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу). У положеннях пункту 4 цієї ж статті йдеться про те, що у разі задоволення клопотання слідчий суд, застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, суд зобов`язаний застосовувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Отже, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, за наявності усіх підстав для арешту майна, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, шляхом накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

Керуючись ст. ст.117, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на рухоме майно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), що перебуває в її приватній власності, а саме на автомобіль марки DACIA LOGAN 90L, номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , рік випуску 2007, колір червоний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 19.02.2008.

Строк оскарження ухвали протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1