Дата документу 04.04.2024 Справа № 333/1089/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/694/24 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/1089/24Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19 березня 2024 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Значкове Вільнянського району Запорізької області, зареєстрований у АДРЕСА_1 та проживає у АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 18.05.2024 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений, аргументуючи необґрунтованість клопотання прокурора та недоведеність передбачених ст.177 КПК ризиків, на які посилалась сторона обвинувачення, просив переглянути ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту за місцем проживання. Свої вимоги мотивував тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Встановлені ризики є загальними та абстрактними. Тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення не може бути єдиною підставою в обґрунтування ризику переховування від суду. При цьому апелянт посилається на невизнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого йому злочину. ОСОБА_7 є військовослужбовцем та має місце проживання. Відтак, на переконання захисника, існують підстави для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; з`ясувавши позицію захисника, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційних скарг та наполягав на їх задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Комунарського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч.4 ст.186 КК кримінального правопорушення.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого. При цьому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину проти власності, повторно, в умовах воєнного стану, і за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Згідно матеріалів провадження встановлено, що обвинувачений неодружений, дітей на утриманні не має, що свідчить про відсутність стримуючих факторів належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 .

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, у сукупності дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, за відсутності стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Апеляційний суд констатує значне підсилення встановлених ризиків з огляду на те, що обвинувачений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення аналогічних умисних тяжких злочинів проти власності.

Крім того, відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06.02.2023 року в рамках іншого об`єднаного кримінального провадження запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 було змінено на особисте зобов`язання. Проте ОСОБА_7 після спливу дев`яти місяців з моменту звільнення його з-під варти знову обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину.

Водночас судовою колегією встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 триває і не завершено.

Відтак, з огляду на те, що обвинуваченому відомі анкетні дані та адреси проживання свідків у даному кримінальному провадженні, існують достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на них.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що всупереч протилежним доводам обвинуваченого та захисника прокурором було доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі за відсутності підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Між тим, апеляційний суд зазначає, що сама по собі тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину не є самостійною та достатньою підставою в обґрунтування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику, на що посилається захисник в апеляційній скарзі.

Натомість судом першої інстанції враховано сукупність усіх встановлених у даному провадженні обставин, які свідчать про потенційну можливість переховування від суду обвинуваченого. Районний суд врахував й інші встановлені у даному кримінальному провадженні ризики та усі обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою.

Відтак, гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, не вбачається можливим.

Судова колегія зауважує, що аргументи захисника щодо наявності у обвинуваченого місця проживання не можуть бути беззаперечними підставами для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Доводи захисника щодо невизнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого йому злочину апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки ці питання підлягають оцінці під час розгляду місцевим судом справи по суті пред`явленого цій особі обвинувачення.

Апеляційний суд під час перевірки ухвали про продовження строку тримання особи під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, аналізує лише наявність передбачених ст.177 КПК ризиків, необхідність та доцільність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованого діяння та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19 березня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4