1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/2715/24 1-кс/335/1861/2024
06 травня 2024 року м. Запоріжжя
01.05.2024 слідчий поштою подав слідчому судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого зазначив наступне.
Відповідно до п. 1 ст. 1 ЗУ «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» № 768-IX в редакції від 31.12.2023 (далі за текстом - Закон), азартна гра це будь-яка гра, умовою участі в якій є внесення гравцем ставки, що дає право на отримання виграшу (призу), імовірність отримання і розмір якого повністю або частково залежать від випадковості, а також знань і майстерності гравця.
Згідно п. 1 ст. 38 Закону встановлено, що організація та проведення азартних ігор на гральних автоматах дозволяється виключно в залах гральних автоматів, у спеціальних гральних зонах, на підставі ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор на гральних автоматах та ліцензій на кожен гральний автомат відповідно до цього Закону.
Так, згідно рапорту відділу протидії кіберзлочинам в Запорізькій області Департаменту кіберполіції Національної поліції України встановлено, що на території м. Запоріжжя діє група осіб, яка діючи з метою незаконного збагачення шляхом здійснення господарської діяльності і отримання доходу від зайняття гральним бізнесом, в порушення ЗУ «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» № 768-IX в редакції від 31.12.2023, який зобов`язує власника здійснити обов`язкове ліцензування провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор, організували відкриття у нежитлових приміщеннях на території міста гральних залів, в яких встановили ігрові автомати та персональні комп`ютери, за допомогою яких надають громадянам можливість грати в азартні ігри. В подальшому соціально нестабільні верстви населення, а саме азартні громадяни міста відвідують зазначені приміщення та програють там великі суми грошових коштів, доводячи свої сім`ї до відчаю у скрутні часи військового стану на території України.
Відповідно до наявної інформації гра в азартні ігри організована учасниками злочину в тому числі через створені в мережі Інтернет веб-сайти « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та « ІНФОРМАЦІЯ_3 », доступ до яких здійснюється через комп`ютерне обладнання ігрових залів, що розташовані у нежитлових приміщеннях на території м. Запоріжжя.
На теперішній час є підстави вважати, що вказані речі та документи зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Вказані речові докази підлягають ретельному огляду у вказаному провадженню, в тому числі із залученням спеціалістів в галузі комп`ютерно-технічних досліджень. Грошові кошти ймовірно набуті кримінально противоправним шляхом.
Вилучення вищевказаних речей і документів, окрім іншого, забезпечить проведення у кримінальному провадженні відповідних слідчих дій та судових експертиз, які необхідні для встановлення всіх обставин вчиненого злочину та забезпечення притягнення до кримінальної відповідальності осіб, винних у його вчиненні.
З огляду на викладене, з метою збереження речових доказів та запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, перетворення, відчуження вилученого під час обшуку майна, слідчий просить накласти на нього арешт.
Слідчий в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій клопотання підтримав та просив розглядати його за відсутності слідчого.
Власник вилученого майна в судове засідання не викликався, оскільки до моменту розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна його не було встановлено.
У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання слідчого проведено без фіксації судового процесу.
Вивчивши клопотання слідчого, дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя доходить наступних висновків.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України). Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).
При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З метою забезпечення збереження речових доказів арешт може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (абз. 1 ч. 3 ст. 170 КПК України).
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування приведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен: перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи; з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів; враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора; взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Аналіз відомостей, внесених в ЄРДР, фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, викладених у клопотанні слідчого, рапортах старшого інспектора ВПК в Запорізькій області ДКП НП України, показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , відомостей, наданих Комісією з регулювання азартних ігор та лотерей, дозволяє дійти висновку, що вилучені слідчим під час обшуку речі та документи можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, вилучені грошові кошти можуть бути набутими кримінально протиправним шляхом.
З огляду на приписи Кримінального процесуального кодексу України, майно, яке має ознаки речового доказу, може бути вилучено та арештовано незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
На переконання слідчого судді, застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту зазначеного вище майна з метою забезпечення збереження речових доказів є необхідним на даній стадії кримінального провадження і потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи його власника. Арешт майна сприятиме досягненню дієвості кримінального провадження.
З урахуванням вищевикладеного, клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя
Клопотання слідчого про арешт майна - задовольнити.
Копію ухвали негайно вручити слідчому, прокуророві, власникам майна.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Повний текст ухвали складено 9 травня 204 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1