Номер провадження: 11-кп/813/1112/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2023 року, про застосування до неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусового заходу виховного характеру у кримінальному провадженні №0000516 від 29.11.2023 року, за скоєння суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

установив

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2023 року застосовано до неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді:

1)Застереження;

2)Обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього у вигляді обмеження перебування поза місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступного дня до досягнення ним 15 років, тобто до 23.08.2025 року;

3)передачі під нагляд матері ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ним 18-річного віку, тобто до 23.08.2028 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та направити клопотання прокурора на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ухвалу про застосування до ОСОБА_9 прийнято у підготовчому судовому засіданні, що не передбачено вимогами КПК України, чим істотно порушено такі вимоги.

Крім того, апелянт зазначає, що ухвала суду не містить в собі ані даних щодо особи відносно якої застосовуються відповідні заходи виховного характеру, ані обґрунтувань, прийнятого рішення.

Позиції учасників судового розгляду

Особа, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_9 , його законний представник та потерпілий ОСОБА_11 , будучи повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення на телефон адресата, у судове засідання не прибули, з клопотання про відкладання судового розгляду не зверталися.

В судовому засіданні прокурор просила проводити розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки в апеляційній скарзі питання щодо погіршення становища не ставиться, апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 просив здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності особи, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_9 , його законного представника та потерпілого, проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив скасувати ухвалу та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання та закрити кримінальне провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії неповнолітнього правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 190 КК України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: застереження; обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

Відповідно до ч.2 ст. 97 КК України, вказаний примусовий захід виховного характеру, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої тяжкості або середньої тяжкості, а також особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії або бездіяльності, передбачених Особливою частиною КК України.

Відповідно до ч.2 ст.500 КПК судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в цілому дотримався вказаних вимог закону та на законних підставах задовольнив клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_9 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції ретельно з`ясував в достатній мірі, що до суспільно небезпечного діяння, яке мало місце 16.11.2023 року і обставини якого викладені в ухвалі, причетний неповнолітній ОСОБА_9 , який на момент його вчинення мав повних 13 років і не досяг віку кримінальної відповідальності за діяння, яке має ознаки кримінального проступку, передбаченого ч.1 статті 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Судом першої інстанції належним чином обґрунтовано і вмотивовано висновок про необхідність застосування до неповнолітнього ОСОБА_9 , який не досяг віку кримінальної відповідальності заходу виховного характеру, саме у вигляді:

1)Застереження;

2)Обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього у вигляді обмеження перебування поза місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступного дня до досягнення ним 15 років, тобто до 23.08.2025 року;

3)передачі під нагляд матері ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ним 18-річного віку, тобто до 23.08.2028 року.

Такі висновки є законними, обґрунтованими і таким, що відповідають обставинам цього провадження, і узгоджується з вказаними вище вимогами закону.

Так, неповнолітній ОСОБА_9 , в судовому засіданні суду першої інстанції не заперечував свою причетність до вказаного діяння, визнав себе винним повністю, підтвердив обставини викладенні в клопотанні.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_10 , яка є матір`ю ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Більш того, відповідно до розписки наявної в матеріалах справи (а.с. 10), була з ним ознайомлена та отримала копію.

Тому посилання, апеляційної скарги прокурора з приводу відсутності відомостей в ухвалі щодо згоди та здатності забезпечити позитивний виховний вплив матері ОСОБА_10 є неприйнятними.

Посилання апеляційної скарги, що судом першої інстанції розглянуто клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно малолітнього ОСОБА_9 в підготовчому судовому засіданні є слушними, однак прокурор не заперечував проти розгляду клопотання по суті, а навпаки просив розглянути клопотання, що підтверджується журналом судового засідання (а.с. 17). Крім того, вказана обставина жодним чином не вплинула та не порушила права учасників судового розгляду, та не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Навпаки, задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції, може призвести до порушення прав неповнолітнього, зокрема, права на розгляд справи у розумні строки.

Крім того, прокурор в апеляційній скарзі ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, але одночасно не наводить передбачених ст. 415 КПК України підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_7 , висловлених в судовому засіданні апеляційного суду на апеляційну скаргу прокурора, стосовно скасування ухвали суду, відмови в задоволенні клопотання та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_9 , колегія суддів наголошує на тому факті, що не має законних підстав для розгляду та надання оцінки таким доводам, оскільки апеляційний розгляд, як вже зазначалось вище, здійснюється в межах вимог апеляційної скарги, натомість, сторона захисту не скористалась своїм правом, передбаченим ст. 393 КПК України на подання апеляційної скарги на вищевказану ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 31.01.2024 та, відповідно, не виклала своїх вимог та їх обґрунтування з приводу незаконності ухвали суду, а посилання на такі порушення, висловлені в судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги прокурора, не можуть бути прийняті до уваги.

Враховуючи обставини і тяжкість вчинення суспільно небезпечного діяння, його наслідки, поведінку неповнолітнього ОСОБА_9 дані про нього, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, саме такого виду примусових заходів виховного характеру, навівши належним чином обґрунтування і мотиви такого рішення.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі прокурора та доводів наведених ним в судовому засіданні, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності вимог кримінального закону та кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є законною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав, є об`єктивним та справедливим.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2023 року, про застосування до неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусового заходу виховного характеру у кримінальному провадженні №0000516 від 29.11.2023 року, за скоєння суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законну силу з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4