Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/2238/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.06.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеного 10.01.2024р. до ЄРДР за №0000038 по обвинуваченню-

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Ганівка, Новоархангельського району, Кіровоградської області та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, не одружений, з початковою середньою освітою, непрацюючий, раніше не судимий,

за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1 КК України;

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на превентивних обліках Національної поліції за категорією «кривдник», в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх карність, систематично протягом періоду часу з квітня 2023 року по січень 2024 року, знаходячись по місцю свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою заподіяння фізичного насильства та психологічних страждань, систематично, безпричинно висловлював образи, погрози, нецензурні слова та наносив удари своїй співмешканці потерпілій ОСОБА_5 , з якою спільно проживає однією сім`єю, але не перебуває у шлюбі, чим принижував потерпілу, заподіював фізичних та психологічних страждань, створював погіршення якості її життя, що проявлялося у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну, негативних переживань, втрати самооцінки та позитивних емоцій, постійного пригнічення, тим самим вчиняв щодо потерпілої психологічне та фізичне насильство.

Так, 28 квітня 2023 року близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, безпричинно затіяв сварку зі своєю співмешканкою потерпілою ОСОБА_5 , з якою спільно проживає однією сім`єю, у ході якої почав висловлювати у її адресу нецензурну лайку та інші слова, які принизили гідності останньої, що завдало їй морального та психологічного болю.

За вказані дії, стосовно ОСОБА_6 працівниками поліції 28.04.2023 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії ВАВ №284046, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та постановою Виноградівського районного суду від 22.05.2023 останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.

Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, ОСОБА_6 , 22 травня 2023 року, близько 18 години, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , затіяв сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , у ході якої, діючи умисно, здійснив стосовно неї психологічне насильство, яке виразилося у висловленні в її адресу нецензурних образливих слів та лайки, під час чого погрожував їй фізичною розправою, безпідставно виганяв з будинку за місцем спільного проживання, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 значних психологічних страждань та погіршення якості її життя.

За вказані дії, відносно ОСОБА_6 працівниками поліції було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії ВАВ №825781, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та 26.06.2023 постановою Виноградівського районного суду притягнуто до адміністративної відповідальності.

Не зупиняючись на вчиненому, діючи з єдиним злочинним умислом, направленим на вчинення домашнього насильства, ОСОБА_6 , 22 травня 2023 року, близько 22 години, перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_2 , вже після від`їзду працівників поліції, які окрім іншого, попередили його про неприпустимість здійснення насильства в сім`ї, продовжив конфлікт з ОСОБА_5 , під час якого, маючи прямий умисел на вчинення, домашнього насильства, знову почав ображати останню, висловлювався нецензурними словами у її адресу, принижував гідність останньої та ікаючи на меті спричинення тілесних ушкоджень, схопив її за волосся, і застосовуючи фізичну силу тягнув до себе, що завдало їй моральні та психологічні страждання і фізичний біль.

Після цього, працівниками поліції стосовно ОСОБА_6 , повторно було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії ВАВ №824376 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та постановою Виноградівського районного суду від 22.06.2023 останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.

У свою чергу, ОСОБА_6 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а продовжуючи свою протиправну поведінку 16 липня 2023 року, близько 15 год. 50 хв., перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , безпричинно розпочав зі своєю співмешканкою потерпілою ОСОБА_5 сварку, в ході якої словесно ображав її та погрожував фізичною розправою, після чого, діючи умисно, маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень, намагався нанести їй руками удари по обличчю, однак остання втекла від ОСОБА_6 .

За вказані дії, стосовно ОСОБА_6 працівниками поліції був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії ВАВ №967261, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 173-2 КУпАП та постановою Виноградівського районного суду від 11.08.2023 останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.

Окрім цього, 20 серпня 2023 року, близько 01 години 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх можливі суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті заподіяння психологічних страждань, на ґрунті неприязних відносин, знову безпричинно розпочав сварку зі співмешканкою ОСОБА_5 , у ході якої ображав потерпілу нецензурною лайко, виганяв з будинку за місцем спільного проживання, після чого, схопив потерпілу та руками, стиснутими в кулак, наніс їй декілька ударів по голові, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 значні психологічні страждання, фізичну біль та погіршення якості її життя.

Після виклику потерпілою ОСОБА_5 працівників поліції, ними стосовно ОСОБА_6 , був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії ВАВ №824400 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та постановою Виноградівського районного суду від 08.09.2023 останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.

У подальшому, 11 вересня 2023 року, близько 12 години 00 хвилин перебуваючи по місцю спільного проживання зі співмешканкою ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 повторно безпричинно розпочав сварку з ОСОБА_5 , вчинив відносно неї психологічне та фізичне насильство, яке виразилося у здійсненні словесних образах нецензурною лайкою в адресу потерпілої та наніс їй декілька ударів в обличчя.

За вказані дії працівниками поліції, по приїзду за викликом потерпілої, стосовно ОСОБА_6 був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення та Виноградівським районним судом Закарпатської області 19.10.2023 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - накладено адміністративне стягнення у справі №299/6673/23 у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

В результаті умисного, систематичного вчинення ОСОБА_7 домашнього насильства відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 , з якою він перебуває у сімейних відносинах, в останньої порушено звичний стереотип життєдіяльності, завдано утиск її фундаментальним особистим цінностям та потребам в особистому благополуччі, в тому числі продуктивній життєдіяльності, що безпосередньо викликає психічний дискомфорт, зумовивши інтенсивні психічні страждання, які існують до даного часу, чим самим погіршено якість життя потерпілої.

Незважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї та попередження працівників поліції про неприпустимість вчинення таких дій, 10 січня 2024 року, близько 04 години, ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , повторно, принизив честь та гідність своєї співмешканки ОСОБА_5 , під час чого виражався нецензурними та образливими словами у її адресу, погрожуючи застосуванням фізичної сили, вигнав її з будинку разом зі спільними малолітніми дітьми, чим вчинив психологічне насильство в сім`ї, що призвело до дискомфорту, відчуття тривоги, страху та побоювання за власне життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_5 .

В результаті умисного, систематичного вчинення ОСОБА_7 домашнього насильства відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 , з якою перебуває у сімейних відносинах, остання побоюється за свою безпеку і здоров`я, що призводить до психологічних, фізичних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

За таких обставин дії обвинуваченого ОСОБА_8 , кваліфікуються за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне, систематичне вчинення фізичного, психологічного інасильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних, психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю підтвердив обставини пред`явленого йому обвинувачення та визнав вину за ст.126-1 КК України та пояснив, що він на протязі року дійсно вчиняв насильство відносно своєї дружини ОСОБА_9 .Коврі, з якою перебуває у сімейних відносинах та спільно проживає, дуже жалкує, що так сталося, і бажає налаштувати своє сімейне життя. Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ними змісту обставин, добровільності та істинності їх позиції.

Незважаючи на повне визнання вини, винуватість обвинуваченого підтверджується також іншими доказами у кримінальному провадженні.

Будучи допитаною у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.353 КПК України, та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, потерпіла в судовому засіданні показала, що дійсно, її чоловік вчиняв щодо неї домашнє насильство, що відбувається систематично. Просить призначити чоловіку якнайм`якіше покарання, оскільки вони виховують семеро дітей і він надає їй фінансову допомогу.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно, вказані докази суд визнає належними і допустимими, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, та у їх відношенні безпосередньо порушень вимог ст.ст.87,99 наведеного Кодексу судом не встановлено та сторонами не доведено. Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст.84 КПК, в їх сукупності, підтверджуються обставини, регламентовані ст.91 того ж Кодексу. Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

Отже, аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази щодо обставин вчинених протиправних дій обвинуваченим, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою як окремо, так і в сукупності, доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відображеного у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №521/11693/16-к, судом установлено, що обставини, визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст.91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст.84 того ж Кодексу, та які містяться у матеріалах цього провадження.

При кваліфікації дій обвинуваченого суд ураховує, що Верховний Суд у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи, яка встановлюється шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння. За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК. Судом у цій справі враховується й те, що законодавче визначення домашнього насильства міститься як в міжнародних, так і національних правових актах.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п. b ст. 3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні; також, згідно ст. 35 Стамбульської конвенції, Україна як держава учасник, вжила необхідних законодавчих заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи. було криміналізовано, а саме здійснено криміналізацію систематичного домашнього насильства. При цьому ст.2 цього Документу наголошує, що Стамбульська конвенція застосовується до всіх форм насильства стосовно жінок, у тому числі домашнього насильства, яке зачіпає жінок непропорційно.

Таким чином, міжнародно-правова регламентація вказаного питання орієнтує, що визначальним є правова заборона будь-якої форми насильства, яка може відображатися у різних статтях КК, незалежно від родового об`єкта кримінально-правової охорони, оскільки принциповим є не сфера суспільних відносин, в яких відбувається насильство, а сам факт таких дій, які є забороненими.

На національному рівні у п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьби з цими явищами» від 06 грудня 2017 року № 2227-VIII КК України доповнено ст.126-1 КК України, згідно із якою домашнє насильство - це умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Окрім того, юридична відповідність за домашнє насильство передбачена не лише кримінальним законом, а й ст.173-2 КУпАП, відповідно до якої домашнє насильство визначається як умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Отже, наведені аргументи переконують, що поняття «домашнє насильство» має комплексний характер, регламентується у різних сферах суспільних відносин, а тому при встановленні змісту поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» слід виходити із конкретних фактичних обставин вчиненого насильства щодо особи, а не юридичної оцінки дій винуватця.

Наведена правова позиція викладена в Ухвалі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №453/225/19. З урахуванням того, що згідно Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Також, Конституція декларує право кожного на повагу до його гідності, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_10 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних та фізичних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України, та його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Підстав, у відповідності до ч.3 ст.337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Те, що згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, є повне визнання своєї вини та щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин, регламентованих п.1 ч.2 ст.91 КПК, щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. її час, місце, спосіб учинення та активне сприяння розкриттю злочину. Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (п.3 ПП ВСУ від 23.12.2005р. №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»). Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (постанова ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к; від 09.10.2018 року у справі №756/4830/17-к). Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки. Активне сприяння у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК, яке виразилось у тому, що обвинувачений повно та всебічно розповів про обставини, які мали місце у той час, тим самим активно та відкрито сприяв суду у встановленні обставин, регламентованих ст.91 КПК, тобто розкриттю злочину.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, в судовому засіданні не встановлено.

Також, суд враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій. Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства. Обвинувачений за місцем проживання характеризується негативно, згідно наданої характеристики зарекомендував себе негативно, зловживає спиртними напоями, в стані алкогольного сп`яніння веде себе негативно та вчиняє сімейне насильство, не працює, на обліку в психоневрологічному чи наркологічному диспансерах не перебуває. Потерпіла до нього не має претензій, вказала у суді, що обвинувачений допомагає їй фінансово в утриманні дітей, а відтак просила суд суворо його не карати.

А тому, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_6 необхідно призначити йому покарання у виді громадських робіт, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, в межах санкції ст.126-1 КК України, але, з урахуванням його особи, ближче до мінімальної межі вказаної статті. Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.). Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що, хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Крім того, у цій справі, покарання суд призначає, в тому числі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Отже, суд погоджується із запропонованим прокурором видом покарання у виді громадських робіт, оскільки, хоча воно є більш м`якішим, досягне своєї мети, з урахуванням особи обвинуваченого, який у судовому засіданні свою вину визнав та запевнив суд, що зробив відповідні висновки та більше такого робити не буде, бо жалкує щодо своїх дій. Потерпіла та обвинувачений примирилися, на сьогодні проживають однією сім`єю, виховують семеро дітей, а тому, у цій справі, головне не покарання, як сама суть цього кримінально-правового інституту, а допомога обвинуваченому у розумінні сутності родини та створення нормального середовища вдома для можливості безпечного виховування дітей. На думку суду, застосування до обвинуваченого покарання у виді громадських робіт є найбільш доречним та є тим стримуючим фактором, який буде достатнім для виховання обвинуваченого, з урахуванням, певних обмежень, встановлених судом та програми для кривдників, яка також передбачає певні дії, що дають можливість замислитися обвинуваченому щодо своєї поведінки. Надаючи шанс обвинуваченому суд сподівається, що замість витрачання часу на реальне відбуття покарання, більшість часу обвинувачений проведе у колі сім`ї, разом з дітьми та дружиною.

Крім того, у цій справі суд також вважає за необхідне обговорити таке.

Як зазначається у ч.6 ст.28 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством. Як передбачать положення ч.2 ст.76 КК України, на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені статтею 91-1 цього Кодексу.

Частини 1 та 3 ст.91-1 КК України встановлюють, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: направлення для проходження програми для кривдників або пробаційної програми. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Судом у даному провадженні встановлено, що внаслідок дій обвинуваченого, в тому числі, порушуються права малолітніх, які також можуть страждати від психологічного насильства. А тому, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, з метою реалізації комплексного підходу до вирішення проблеми насильства, суд вважає за необхідне направити обвинуваченого ОСОБА_11 до Виноградівської міської ради для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці, які, за потребою, можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців. Саме комплексний підхід, у даному випадку, на думку суду, є найбільш дієвим, оскільки метою притягнення до кримінальної відповідальності є не тільки покарання, а й виправлення особи, розуміння ним своїх негативних наслідків та виправлення останніх.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373-376, 381-382 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Відповідно до частини 1 та 3 ст.91-1 КК України направити обвинуваченого ОСОБА_6 до Виноградівської міської ради для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовується.

Документи зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, через Виноградівський районний суд Закарпатської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку прокурору, засудженому та потерпілому підлягає врученню негайно після проголошення.

Роз`яснити обвинуваченому право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

ГоловуючийОСОБА_1