Справа № 481/730/24
Провадж.№ 1-кп/481/70/2024
В И Р О К

іменем України

19.06.2024 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Новий Буг, Миколаївської області кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.09.2022 року за № 0000521

по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка, Арбузинського району, Миколаївської області, громадянина України, українця, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітнього сина, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді командира відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант»,

по даному кримінальному провадженню обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом встановлено, та визнано доведеним, що молодший сержант ОСОБА_3 30 серпня 2022 року близько 20 год. 00 хв, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на посаді командира відділення контр диверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контр диверсійної боротьби військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце несення служби тимчасове місце дислокації підрозділу роти НОМЕР_2 диверсійної боротьби військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась у АДРЕСА_2 та незаконно перебував поза її межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення служби, до 22 червня 2023 року.

Тобто, ОСОБА_3 своїми протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини військовослужбовцями, вчинене в умовах воєнного стану.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 .

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю. Надав суду пояснення аналогічні викладеному в обвинувальному акті, підтвердивши час, місце, обставини вчинення кримінального правопорушення. Пояснив що, усвідомлюючи, що скоїв, та бажаючи продовжити військову службу, він добровільно прийшов до найближчого територіального центру комплектування та соціальної підтримки. У скоєному щиро розкаюється.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Окрім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом, а саме:

-витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.06.2022 року № 58 ( а.к.п.109);

-матеріалами службового розслідування з метою уточнення причин і умов за фактом самовільного перебування за межами базового табору військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 ( а.к.п.110-122);

-витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2022 року № 177( а.к.п. 123-124).

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_3 .

За таких підстав суд вважає доведеним, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 за фактом самовільного залишення без поважних причин військової частини НОМЕР_1 з 22.08.2022 по 22.06.2023, вірно кваліфіковані за ч.5 ст.407 КК України , за кваліфікуючою ознакою самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставиною яка, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшує покарання, є щире каяття ОСОБА_3 , активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Так, виходячи з положень ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст.407 КК України, є тяжким злочином.

Суд враховує характеризуючі матеріали обвинуваченого, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, на даний час бажає продовжувати військову службу, має на утриманні малолітнього сина, перебуває на військовій службі з 2014 року як за мобілізацією так і за контрактом.

Як вбачається із матеріалів справи, обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, є учасником бойових дій, позитивно характеризується за місцем проживання, виявив бажання продовжити військову службу, що з урахуванням конкретних обставин справи, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

За таких умов, враховуючи вище наведені дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння у розслідуванні вчиненого злочину, суд вважає за необхідне призначити покарання, яке буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження скоєння ним нових злочинів, а саме покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Крім того, ч.1 ст.62 КК України передбачає, що військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), призначається покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Отже, враховуючи, що обвинувачений є військовослужбовцем який проходить військову службу за мобілізацією, є учасником бойових дій, суд вважає за можливе замінити позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні та той же строк відповідно до ст. 62 КК України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим принципом верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Цивільного позову пред`явлено не було.

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

В даному випадку не припинив існувати один із ризиків, що були підставою для обрання та, відповідно, продовження обраного запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, тому з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків, з метою запобігання ухилення обвинувченого від відбування покарання, запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, слід продовжити до набрання вироком законної сили.

Речові докази у справі відсутні.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 (один ) рік 06 ( шість) місяців.

На підставі ст. 62 КК України призначене ОСОБА_3 покарання у виді 01 (одного) року 06 (шести) місяців років позбавлення волі, як військовослужбовцю, замінити покаранням у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк 01 (один) рік 06 (шість) місяців.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили.

На підставі ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строк попереднього ув`язнення за період з 25 березня 2023 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Новобузький районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя