Справа № 495/6067/24
№ провадження 1-кс/495/1412/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Білгород - Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Білгород-Дністровському клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 28.06.2024 року надійшло клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене керівником Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, яке було надано в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000860 від 12.06.2024 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369, ч.3 ст.332 КК України.

1. Виклад обставин, зазначених у клопотанні.

12.06.2024 року слідчим відділом Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області на підставі повідомлення відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_1 прикордонному загону ГВВБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України зареєстровано кримінальне провадження за №0000860 від 12.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів.

25.06.2024 року до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення з 25 прикордонного загону про те, що громадянин України надав пропозицію службовій особі ДПСУ, яка займає відповідальне становище щодо надання неправомірної вигоди за вчинення/не вчинення дій в інтересах третьої особи, з використанням наданої їй влади та службового становища.

За вказаним фактом 26.06.2024 року зареєстроване кримінальне провадження за №0000942 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

В подальшому 26.06.2024 року було винесено постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування кримінальних проваджень №0000860 від 12.06.2024 року за ч. 3 ст. 332 КК України та №0000942 за ч. 3 ст. 369 КК України в одне провадження та присвоєно спільний номер № НОМЕР_2 .

В ході проведення досудового розслідування було проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді по справі №495/6067/24 № провадження 1-кс/495/1409/2024 від 27.06.2024 року автомобілю марки «Toyota» модель «Camry Hybrid» державний номер НОМЕР_3 , VIN 4 НОМЕР_4 в ході проведення якого було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон Iphone 15 Pro Max, серійний номер НОМЕР_5 , IMEI: НОМЕР_6 IMEI2: НОМЕР_7 ,

- мобільний телефон марки Samsung S10+,

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_3 Toyota Camry Hybrid VIN НОМЕР_8 білого кольору,

- автомобіль марки «Toyota» модель «Camry Hybrid» державний номер НОМЕР_3 , VIN 4 НОМЕР_4 .

Постановою слідчого від 27.06.2024 вищевказані предмети вилучені в ході проведення обшуку, у відповідності до ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами, оскільки в органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати що вони є об`єктом протиправних дій, які зберегли на собі сліди вчинення зазначених протиправних діянь, виявити які вдасться лише за допомогою проведення слідчих дій та відповідних експертиз із залученням судових експертів.

Слідчим у клопотанні зазначено, що з метою забезпечення збереження вилучених в ході вищевказаного обшуку предметів задля запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, оскільки зазначені об`єкти зберегли на собі сліди злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто мають значення речового доказу слідчий просив клопотання задовольнити.

2. Позиції сторін та явка учасників.

В судове засідання прокурор не з`явився, надав заяву за вхідним № ЕП-2660/24-Вх у якій просив клопотання розглядати за його відсутністю у зв`язку з неможливістю прибуття через службове навантаження.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась.

3.Оцінка та мотиви слідчого судді.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Загальні вимоги щодо порядку застосування будь-яких заходів забезпечення визначені статтями 131 та 132 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 131 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора, а також, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

У відповідності до ст. 170 КПК України арешт майна це тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом кримінального правопорушення.

Згідно з абз. 1 ч.3 ст. 171 КПК України для збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно може бути речовим доказом. Також положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді визначено необхідність арешту майна.

Водночас, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України. До таких ризиків відноситься можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

З аналізу зазначених норм КПК України, при вирішення питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів слідчий суддя має встановити:

1)чи існує обґрунтована підозра у вчиненні злочину такої тяжкості, що дозволяє застосування арешту майна;

2)чи відноситься майно, щодо якого вирішується питання про його арешт до виду майна, на яке можна накладати арешт та чи перебуває воно у власності осіб, щодо майна яких дозволено накладення арешту з відповідною метою;

3)чи відповідає майно ознакам речового доказу;

4)чи можливо за допомогою арешту досягнути завдань, для виконання яких детектив звертається із відповідним клопотанням;

5)чи будуть розумними та співрозмірними із завданнями цього кримінального провадження наслідки арешту майна для осіб, чиї права обмежуються внаслідок його застосування.

З урахуванням вказаного, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення сторін, слідчий суддя, встановлюючи наявність зазначених вище обставин, приходить до наступного.

3.1.1. Щодо наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину такої тяжкості, що дозволяє застосування арешту майна

З клопотання та долучених до нього матеріалів вбачається, що досудове розслідування здійснюється у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000860 від 12.06.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369, ч.3 ст.332 КК України.

В рамках досудового розслідування 28.06.2024 року повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Усатове, Біляївського району, Одеської області, громадянину України, українцю, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 332 КК України пропозиція та надання службовій особі, яка займає відповідальне становища неправомірної вигоди за вчинення службовою особою, в інтересах третьої особи дій з використанням наданої їй влади та службового становища та організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинені з корисливих мотивів.

Обґрунтування повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджується зібраними під час проведення досудового розслідування доказами, а саме:протоколом огляду від 27.06.2024 року за участі ОСОБА_7 в ході якого було вилучено 25 купюр номіналом по 100 доларів США; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від. 27.06.2024 року; протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками з свідком ОСОБА_8 від 27.06.2024 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 27.06.2024 року; протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками з свідком ОСОБА_9 від 27.06.2024 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 27.06.2024 року та іншими зібраними в ході проведення досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Слід зазначити, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання про наявність усіх елементів складу злочинів, винуватість чи невинуватість осіб у їх вчиненні і не визначає ступінь вини таких осіб, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей встановлює, що існують об`єктивні дані про вчинення вказаного у клопотанні злочину, у зв`язку з розслідуванням якого подається відповідне клопотання.

З огляду на тяжкість та характер розслідуваного злочину, щодо якого встановлено наявність обґрунтованої підозри його вчинення, слідчий суддя вважає виправданою необхідність застосування у цьому кримінальному провадженні такого заходу забезпечення як арешт майна.

3.1.2. Щодо можливості накладення арешту на вказане у клопотанні майно

Частина 10 статті 170 КПК України встановлює, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Прокурор у своєму клопотанні просить накласти арешт на мобільний телефон Iphone 15 Pro Max, серійний номер НОМЕР_5 , IMEI: НОМЕР_6 IMEI2: НОМЕР_7 , мобільний телефон марки Samsung S10+, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_3 Toyota Camry Hybrid VIN НОМЕР_8 білого кольору, автомобіль марки «Toyota» модель «Camry Hybrid» державний номер НОМЕР_3 , VIN 4 НОМЕР_4 .

Враховуючи вид і характер вказаного майна, а також те, що арешт з метою збереження речового доказу, конфіскації може накладатися на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи, обмежень чи заборон щодо накладення арешту на вказане у клопотанні майно слідчим суддею не встановлено.

3.1.3. Щодо відповідності майна ознакам речового доказу

Як вбачається з положень ч.1 ст. 170 КПК України, арешт на майно може бути накладено з метою збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до частини першої зазначеної статті речовими доказами, зокрема, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно матеріалів клопотання, в рамках досудового розслідування кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 від 27.06.2024 справа № 495/6067/24 № провадження 1-кс/495/1409/2024, надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля марки «Toyota» модель «Camry Hybrid» державний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_9 НОМЕР_10 , який перебуває у користуванні ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою відшукання майна, яке було здобуте у результаті вчинення кримінального правопорушення, а саме грошей отриманих в наслідок вчинення протиправних дій, мобільних терміналів, а також інших предметів, які містять у собі інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

27.06.2024 у період часу з 13 год. 34 хв. по 16 год. 21 хв. проведено обшук автомобілю марки «Toyota» модель «Camry Hybrid» державний номер НОМЕР_3 , VIN 4 НОМЕР_4 в ході проведення якого було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон Iphone 15 Pro Max, серійний номер НОМЕР_5 , IMEI: НОМЕР_6 IMEI2: НОМЕР_7 ,

- мобільний телефон марки Samsung S10+,

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_3 Toyota Camry Hybrid VIN НОМЕР_8 білого кольору,

- автомобіль марки «Toyota» модель «Camry Hybrid» державний номер НОМЕР_3 , VIN 4 НОМЕР_4 .

Згідно зазначеного у протоколі власником мобільного телефону Iphone 15 Pro Max, серійний номер НОМЕР_5 , IMEI: НОМЕР_6 IMEI2: НОМЕР_7 , мобільного телефону марки Samsung S10+ є ОСОБА_6 .

При визначенні обґрунтованості накладення арешту на майно у вигляді мобільних телефонів, слідчим суддею враховуються потреби досудового розслідування, а саме необхідність ґрунтовного аналізу документів та інформації, що містяться на вилучених під час обшуку у ОСОБА_6 мобільних телефонах у сукупності з іншими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, що потребує додаткового часу.

Суд не заперечує право власника на власну позицію щодо оцінки документів та переписок, що містяться на мобільному телефоні як таких, що не містять відомостей, які можуть використовуватись стороною обвинувачення як доказ у кримінальному провадженні. Однак і орган досудового розслідування в межах предмету доказування у кримінальному провадженні вправі встановити та перевірити відповідні відомості та дати їм оцінку з точки зору їх належності до предмета доказування (ст.85 КПК України). Тому слідчий суддя погоджується з доводами, викладеними у клопотанні щодо наявності підстав для дослідження вилучених телефонів у зв`язку з необхідністю встановлення у кримінальному провадженні об`єктивної істини.

3.1.4. Щодо можливості виконання завдань арешту

Завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Прокурором в судовому засіданні наголошено, що з метою недопущення пошкодження, знищення, псування, перетворення, відчуження вилученого майна, яке визнано в порядку КПК України речовими доказами, задля виконання завдання та дотримання загальних засад кримінального провадження, виявлення та фіксації слідів вчинення кримінального правопорушення, з метою забезпечення збереження речових доказів, які можуть бути використані для встановлення об`єктивної істини у вказаному кримінальному провадженні, зважаючи, що є достатні підстави вважати, що вилучені мобільні телефони та авто використовувались, в тому числі, з метою вчинення кримінальних правопорушень, в результаті чого зберігають сліди кримінального правопорушення, а отже мають суттєве значення для подальшого розслідування вказаного кримінального провадження.

Співставляючи зазначене з положенням ст. 2 КПК України щодо завдань кримінального провадження слідчий суддя зазначає, що обґрунтованим вважається необхідність накладення арешту на вилучене під час проведення обшуку майно: мобільний телефон Iphone 15 Pro Max, серійний номер НОМЕР_5 , IMEI: НОМЕР_6 IMEI2: НОМЕР_7 , мобільний телефон марки Samsung S10+ для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Разом з тим, як вбачається з реєстраційної картки транспортного засобу власником автомобілю марки «Toyota» модель «Camry Hybrid» державний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_9 НОМЕР_4 є ОСОБА_11 . Підстава реєстрації договір укладений у СГ №8584/24/1/000556 від 08.05.2024.

Щодо накладення арешту з метою подальшої конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя наголошує, що в рамках досудового розслідування кримінального провадження 28.06.2024 28.06.2024 року повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 332 КК України, та зазначений факт не може слугувати підставою для накладення арешту на майно, що належить іншій особі.

Так, статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зазначено, що право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд та процесуальною гарантією доступу до суду. Виходячи зі змісту цієї статті справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. В клопотанні слідчим зазначено, що необхідно накласти арешт на майно з метою збереження речових доказів, які мають суттєве значення для кримінального провадження.

Враховуючи те,що орган досудового розслідування у розумінні ст.132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні в частині накладення арешту на авто, зокрема щодо необхідності збереження речового доказу, а також не надав оцінку правовим підставам арешту майна на автомобіль, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання в цій частині.

Частиною 3 статті 173 КПК України встановлено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Слідчий суддя приходить до висновку, про недоведеність необхідності накладення арешту на вилучені в ході обшуку авто та документи, що підтверджують право власності на нього, оскільки орган досудового розслідування не довів мету накладення арешту.

3.1.5. Щодо розумності та співрозмірності арешту

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

На думку слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження. У цьому контексті слідчий суддя враховує, серед іншого, суспільну небезпеку ймовірно вчинених кримінальних правопорушень, їх специфіку і тяжкість, а також наявність суспільного інтересу. За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданим і не буде занадто обтяжливим для власників.

У цьому контексті слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на відповідні мобільні телефони не є припиненням права власності на них або невідворотнім позбавленням такого права. Хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, однак такий захід є тимчасовим.

На даній стадії досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження з метою збереження доказової бази, та для створення збереженості тих об`єктів, які на думку органу слідства мають статус речового доказу, збереження таких речових доказів необхідне з самого початку встановлення їх наявності, для запобігання змінам, знищенню та відчуженню.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність необхідних і достатніх підстав для задоволення клопотання в частині накладення арешту на мобільні телефони, оскільки з урахуванням характеру кримінального правопорушення, наявні підстави для забезпечення ефективності кримінального провадження шляхом збереження речових доказів для проведення усіх необхідних слідчих та інших процесуальних дій.

Разом з тим, щодо накладення арешту на авто та свідоцтво про реєстрацію права власності, слідчий суддя зазначає, що з урахуванням обставин, досліджених під час судового засідання, не вбачається належних підстав для задоволення клопотання в цій частині, оскільки не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, зокрема не надано оцінку правовим підставам арешту майна в цій частині через належність транспортного засобу іншій особі.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене керівником Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, яке було надано в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000860 від 12.06.2024 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369, ч.3 ст.332 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на:

- мобільний телефон Iphone 15 Pro Max, серійний номер НОМЕР_5 , IMEI: НОМЕР_6 IMEI2: НОМЕР_7 ,

- мобільний телефон марки Samsung S10+.

У задоволенні клопотання в іншій - частині відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1