1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/4690/24 1-кс/335/1774/2024
26 квітня 2024 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, малолітніх та неповнолітніх осіб на утриманні не має, раніше не засудженого;
- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України,
Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.04.2024 приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, введеного згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, підійшов до потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебувала на пішохідній доріжці, навпроти центрального входу до Запорізького державного медичного університету за адресою: АДРЕСА_2 , та, діючи умисно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, наніс один удар по руці ОСОБА_7 , після чого штовхнув її, в результаті чого остання впала на землю.
Після чого ОСОБА_4 шляхом ривку відкрито викрав з руки потерпілої мобільний телефон марки «Redmi 9C NFC» вартістю 3199 грн. та, розуміючи, що його злочинні дії мають відкрий характер з викраденим майном побіг у бік Прибережної магістралі в м. Запоріжжя, тим самим зник з місця вчинення кримінального правопорушення.
Своїми умисними діями, ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 3199 гривень.
Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що кваліфікується як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинений в умовах воєнного стану.
24 квітня 2024 року о 15.23 год. ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.
25 квітня 2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 , кримінального правопорушенняпередбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, повністю підтверджується зібраними по доказами, а саме: протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , ділянка місцевості,від 24.04.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 ; протоколом затримання ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні злочину в порядку ст. 208 КПК України від 24.04.2024; протоколом допиту свідків ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 24.04.2024.
Згідно вимог п.4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність в діях підозрюваного ОСОБА_4 ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, вивченням особи підозрюваного встановлено, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочини, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, відповідальність за вчинення якого передбачено позбавлення волі на строк до десяти років. Під час вчинення кримінального правопорушення, коли його злочинні дії були виявлені працівниками поліції, ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та з метою ухилення від кримінальної відповідальностінамагався втекти. Вказане зокрема свідчить про те, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового слідства, або суду, що є одним з ризиків невиконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відсутність постійного джерела доходів може свідчити про те, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 з метою здобутку грошових коштів злочинним шляхом вчинить інші кримінальні правопорушення проти власності, що також є одним із ризиків невиконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Застосування більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання, передбаченого п.1 ч.1 ст.176 КПК України, не забезпечить належного виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків оскільки останній, усвідомлюючи тяжкість злочинів та усвідомлюючи той факт, що він буде нести кримінальну відповідальність у вигляді позбавлення волі, може змінити місце проживання, що вказує на можливе порушення вказаного запобіжного заходу.
Відсутність соціальних зв`язків ОСОБА_4 , які б заслуговували на довіру, виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, передбаченого п.2 ч.1 ст. 176 КПК України. Окрім того на теперішній час не надходило заяв про передачу підозрюваного на особисту поруку.
Про неможливість обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави, що передбачено п.3 ч.1 ст. 176 КПК України свідчить те, що підозрюваний ніде не працевлаштований, скоїв корисливий злочин та обґрунтовано підозрюється у вчиненні корисливого злочину та єдиним джерелом його доходу є матеріальні блага, отримані злочинним шляхом, які не можуть бути внесені як застава з метою забезпечення покладених на нього обов`язків.
Про неможливість обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту свідчить те, що підозрюваний ОСОБА_4 не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, у зв`язку з чим в останнього є необхідність виходити з постійного місця мешкання з метою здобутку грошових коштів для проживання.
У зв`язку з вищевикладеним, з метою захистити громадян і суспільство від злочинних посягань, та з метою припинення злочинної діяльності ОСОБА_4 . слідство приходить до висновку, про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів з утриманням у ДУ Запорізькому слідчому ізоляторі № 10.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити на підставах, які викладені у клопотанні.
Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні проти клопотання слідчого заперечували, підозрюваний пояснив, що з підозрою згоден, просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
24 квітня 2024 року о 15.23 год. ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.
25 квітня 2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих документах доведено наявністьобґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
Слідчим суддею в ході розгляду клопотання перевірені доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, яка ґрунтується на фактичних даних, що містяться в матеріалах клопотання, а саме: протоколі огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , ділянка місцевості,від 24.04.2024; протоколі допиту потерпілої ОСОБА_7 ; протоколі затримання ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні злочину в порядку ст. 208 КПК України від 24.04.2024; протоколі допиту свідків ОСОБА_8 ; протоколі пред`явлення особи для впізнання від 24.04.2024.
Європейський суд з прав людини у рішенні „Мюррей проти Сполученого Королівства, зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».
Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію не винуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи підвартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі „Ілійков проти Болгарії Європейський суд з прав людини зазначив, що „суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , вагомість доказів щодо причетності ОСОБА_4 до вчинення тяжкого злочину, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 186 КК України, покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, дані про особу ОСОБА_4 , який на утриманні неповнолітніх чи малолітніх дітей не має, раніше не засуджений, не має сімейних зв`язків, неодружений, офіційно не працевлаштований, з урахуванням обставин підозри, слідчий суддя дійшов висновку, що існують високі ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, про які зазначено у клопотанні слідчого та наведено слідчим та прокурором у судовому засіданні.
Слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, з урахуванням встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тих обставин, що суду не надано даних на підтвердження таких достатніх стримуючих факторів, які б переважали встановлений високий ступінь ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, відсутні підстави вважати, що застосування менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
При застосуванні запобіжного заходу судом враховано також вік підозрюваного, його стан здоров`я, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя.
Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, слідчим суддею не встановлено та стороною захисту не доведено.
Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів розслідування й суду, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, слідчий суддя вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.
За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підлягає задоволенню.
Згідно вимог ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Частина 4 п.1 ст.183КПК України передбачає чіткий перелік випадків, коли слідчий суддя має право не визначати розмір застави, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Слідчий суддя враховує високий ступінь небезпеки злочину, а саме скоєння злочину в сфері незаконного обігу психотропних речовин, тому слідчий суддя вважає, що такі обставини дають підстави не визначати розмір застави підозрюваному.
Виходячи з вимог ст. 115 КПК України, строк дії запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання з 24.04.2024 року, та у відповідності до ст. 197 КПК України, згідно з якою строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 до 22.06.2024 року включно.
Керуючись ст.ст. 3, 9, 22, 177, 178, 183, 193, 376 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 22 червня 2024 року включно, який обчислювати з 24 квітня 2024 року, без визначення розміру застави.
Визначити строк дії ухвали до 22 червня 2024 року 17-34 години включно.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1