Справа № 203/2900/24
Провадження № 1-кп/0203/781/2024
В И Р О К

іменем України

19 червня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 (в режимі в відеокнференції)

захисника ОСОБА_4 (в режимі в відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000253 від 14.07.2021 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Явкине, Баштанського району, Миколаївської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, на посаді заступника командира бойової машини навідника-оператора 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_5 , будучі військовослужбовцем за контрактом, перебуваючи на посаді заступника командира бойової машини - навідника-оператора 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 12, 16, 76, 77, 105, 106, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 17 червня 2021 року, тобто в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, діючи з прямим умислом, бажаючи назавжди ухилитися від військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів, самовільно, без поважних причин, залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка розташовувалась за адресою: АДРЕСА_3 , а вільний час використовував на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 , не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, до моменту його затримання 29 травня 2024 року в порядку ст. ст. 208, 615 КПК України старшим слідчим СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області.

За таких обставин дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 4 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

11 червня 2024 року між прокурором та обвинуваченим за участю захисника ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою ОСОБА_5 добровільно без примусу та тиску, беззастережно та в повному обсязі визнав свою винуватість в обсязі пред`явленого йому обвинувачення за ч.3 ст. 408 КК України.

Сторони в угоді погодили покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ч.3 ст.408 КК України із застосуванням ст.ст.60,69 КК України у виді арешту строком на 6 місяців з відбуванням покарання на гауптвахті з зарахуванням в строк покарання термін попереднього ув`язнення з 29.05.2024 року по день набрання вироком законної сили.

Угодою сторін передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому судом в судовому засіданні.

В судовому засіданні прокурор підтримав укладену сторонами угоду та просив її затвердити, призначивши обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Захисник в судовому засіданні зазначив, що угода підписувалась у його присутності, порушень вимог процесуального закону при її укладанні не було, згода обвинуваченого на укладення угоди про визнання винуватості була добровільною, а тому також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості судом, дав згоду на застосування узгодженого сторонами провадження покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п.1 ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

При цьому, судом перевірено, що ОСОБА_5 цілком розуміє роз`яснені права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення та вид покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Відповідно до ухвали слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30.05.2024 року до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті, який спливає 27.07.2024 року.

Суд, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема, рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16.10.2014) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, враховуючи обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, з метою попередження ризику переховування обвинуваченого, вважає, що запобіжний захід щодо обвинуваченого у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін та продовжити строк даного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 11 червня 2024 року між прокуроромКам`янець-Подільської окружної прокуратури, відрядженим до Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000253 від 14.07.2021 року.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяців з відбуванням покарання на гауптвахті.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 з місцям дислокації в АДРЕСА_5 , обраний ОСОБА_5 , залишити без змін та продовжити строк дії запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання з 29.05.2024 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання строк перебування під вартою з 29.05.2024 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку, один день попереднього ув`язнення за один день арешту на гауптвахті.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його оголошення негайно вручається засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1