ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/446/24 Справа № 702/624/23 Категорія: ч.4 ст.185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора обвинуваченого захисника законного представника неповнолітнього обвинуваченого представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської радиОСОБА_6 ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження №0000857 від 30.05.2023 за зміненою апеляційною скаргою заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_11 , на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 березня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Цибулів Монастирищенського району Черкаської області, студента ДНЗ «Монастирищенський професійний ліцей», громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 1 (один) рік та покладено обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

На підставі п.6 ч.3 ст.76 КК України, задля залучення неповнолітнього до просоціальної діяльності та організації дозвілля покладено на ОСОБА_7 додаткові обов`язки, а саме:

-пройти освітній курс: «Думай інакше, зламай перешкоди на шляху до навчання та відкрий свій прихований потенціал», на освітній платформі «Prometheus»;

- взяти участь у заходах, які проводяться у межах волонтерської діяльності.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави 956 грн., в рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судової-товарознавчої експертизи, а у разі відсутності у нього коштів, стягнути зазначену суму процесуальних витрат із законного представника обвинуваченого ОСОБА_12 .

В порядку ст.100 КПК України вирішена доля речового доказу, а саме: POD системи (електронна цигарка) «Voopoo Vmate Infinity Edition», яку залишена за належністю потерпілому,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 30.05.2023 приблизно о 14 год 30 хв, знаходячись біля ставка «Маленький», що в АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою таємного викрадення чужого майна та використання його в особистих цілях, в період дії та в умовах воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, який в подальшому було продовжено, останній раз Указом Президента України №254/2023 від 01.05.2023, усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом вільного доступу із нагрудної сумки вчинив крадіжку POD-системи (електронної цигарки) марки «Voopoo Vmate Infinity Edition» ринковою вартістю 518,00 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на вищевказану суму.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 01 квітня 2024 року, виправлено описку у вироку Монастирищенського районного суду Черкаської області, в даті постановлення рішення, а саме: вважати вірну дату ухвалення вироку 22 березня 2024 року. Вказана ухвала учасниками процесу не оскаржувалася.

В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, правильності кваліфікації його дій, порушує питання про скасування вироку Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21.03.2024 в частині призначеного покарання через неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок, яким неповнолітньому ОСОБА_7 призначити покарання за ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді 100 годин громадських робіт.

Зокрема прокурор, посилаючись на положення ст.65, 69, 103 КК України, роз`яснення, що містяться в постановах Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 та «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» від 16.04.2004 №5, Порядок реалізації Пілотного проекту щодо імплементації міжнародних стандартів правосуддя, дружнього до дитини, у практичну діяльність, затвердженого спільним наказом Офісу Генерального прокурора, МВС, МЮУ та МСПУ від 01.06.2023 № 150/445/2077/5/187 зазначає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції належним чином не взято до уваги його особу, обставини, які пом`якшують покарання, а також відношення останнього до вчинення кримінального правопорушення.

Вказує, що під час судового розгляду встановлено обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , а саме: щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім. Разом з цим судом першої інстанції, не звернута увага на те, що неповнолітній ОСОБА_7 навчається у ДНЗ «Монастирищенський професійний ліцей» на денній формі, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, кримінальне правопорушення скоїв вперше, до адміністративної відповідальності не притягувався, а викрадене майно повернуто потерпілому ОСОБА_13 , який претензій до обвинуваченого не має. Крім того ОСОБА_7 на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до скоєного відноситься самокритично, має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, а його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

На думку прокурора, наведені обставини у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дають підстави для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання ніж передбачено ч.4 ст.185 КК України на підставі ч.1 ст.69 КК України, з урахуванням необхідності мінімізації ризиків для фізичного, розумового, соціального розвитку дитини та труднощів щодо її реінтеграції в суспільство.

Вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді громадських робіт відповідатиме потребам та інтересам ОСОБА_7 , сприятиме його соціальній адаптації та реабілітації у громаді і є дієвими у процесі виправлення, та ресоціалізації неповнолітнього.

Відповідно до ч.3 ст.403 КПК України, 24.06.2024 до Черкаського апеляційного суду надійшли зміни до апеляційної скарги заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_11 . Апелянт просить вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22.03.2024, щодо ОСОБА_7 , за ч.4 ст.185 КК України, змінити в частині призначеного покарання внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, та призначити ОСОБА_7 , покарання за ч.4 ст.185 КК України, з застосуванням ч.1 ст.69 КК України у вигляді 100 годин громадських робіт.

Потерпілий ОСОБА_13 , та законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 , до суду не з`явилися, про час та місце розгляду апеляційної скарги, повідомлялися належним чином. Потерпілим та представником неповнолітнього потерпілого, до суду першої інстанції подана заява, в якій зазначено про розгляд справи за їх відсутності, претензій до обвинуваченого не мають, призначити покарання обвинуваченому на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думки: прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_9 , представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради в підтримку апеляційної скарги з наведених в ній підстав, вивчивши матеріали кримінального провадження, обміркувавши над доводами апеляційної скарги, повторно дослідивши дані досудової доповіді Уманського районного сектору №2 філії ДУ «Центр пробації», колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Виходячи із вимог ст.404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого кримінальному провадженні, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій останнього за ч.4 ст.185 КК України в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирішуючи по суті апеляційні вимоги сторони обвинувачення щодо зміни призначеного ОСОБА_7 , покарання, колегія суддів виходить з тих міркувань, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, зокрема, апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Крім того, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», слід звернути увагу суду першої інстанції на те, що при призначенні покарання неповнолітнім повинно суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація.

Неповнолітній вік особи, яка вчинила злочин, згідно з п.3 ч.1 ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Вона обов`язково має враховуватись при призначенні покарання - незалежно від того, чи досяг підсудний на час розгляду справи повноліття. Залежно від конкретних обставин справи суди повинні враховувати як такі, що пом`якшують покарання, а також обставини, хоча й не зазначені у законі, але які знижують ступінь суспільної небезпечності.

При призначенні неповнолітньому покарання крім передбачених у статтях 65-67 КК України обставин суди відповідно до ч.1 ст.103 КК України, мають враховувати також умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи.

Позбавлення волі на певний строк є найсуворішим покаранням, що може бути призначене особам, яким на момент вчинення злочину не виповнилося 18 років. Це покарання має застосовуватися до таких осіб тільки тоді, коли у суду є переконання, що застосування більш м`якого покарання не сприятиме виправленню засудженого.

Висновки суду про необхідність застосування до неповнолітнього позбавлення волі, якщо санкцією статті, за якою він засуджується, передбачені й інші види покарань, повинен бути мотивованим у вироку.

Колегія суддів вважає, що при призначенні ОСОБА_7 , покарання суд першої інстанції, на виконання вимог ст.50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував тільки ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, з огляду на положення ст.12 КК України, є злочином тяжким, але судом першої інстанції належним чином не враховано, та не взято до уваги обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 .

За наведених обставин, суд першої інстанції невірно прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , застосувавши при призначені покарання ст.75 КК України.

Також недостатньо враховано висновок органу пробації, відповідно до якого, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_7 , спосіб його життя, історію обвинувачення, відсутність притягнення до кримінальної та адміністративної відповідальності, дійшов висновку про низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення.

Орган пробації вважає можливим виправлення ОСОБА_7 , без ізоляції від суспільства.

Органом пробації не виявлено криміногенних факторів, які можуть призвести до вчинення правопорушень у майбутньому, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 , розуміє неправомірність свого вчинку та шкодує про скоєний злочин. Надалі планує продовжувати навчання в ліцеї, отримати професію та в майбутньому працювати за спеціальністю. Крім того, житлово-побутові умови проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , задовільні, сім`я не потребує соціального супроводу.

Також, органом пробації оцінено ризик вчинення ОСОБА_7 , повторного кримінального правопорушення, як низький.

Колегія судді приходить до висновку, що зазначені вище обставини, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

При вирішенні питання про доцільність задоволення апеляційної скарги прокурора та зміни вироку Монастирищенського районного суду Черкаської області, в частині призначеного покарання, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_7 є неповнолітнім, щиро розкаявся у вчиненому, на момент вчинення злочину мав вік 16 років, навчається у ДНЗ «Монастирищенський професійний ліцей» на денній формі, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, вперше вчинив кримінальне правопорушення, до адміністративної відповідальності не притягувався, викрадене майно повернуто потерпілому. Потерпілий ОСОБА_13 , претензій до обвинуваченого немає, обвинувачений ОСОБА_7 , на обліках у лікарів: нарколога та психіатра не перебуває, до скоєного відноситься самокритично.

Отже, колегія суддів вбачає наявні підстави для призначення покарання з урахуванням вимог ч.1 ст. 69 КК України, тобто при призначенні покарання перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Відповідно до ч.1 ст.100 КК України громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста двадцяти годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час. Тривалість виконання даного виду покарання не може перевищувати двох годин на день.

Застосування вимог ч.1 ст. 69 КК України, у даному випадку, забезпечить досягнення закріплених у ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, виходячи з принципу індивідуалізації покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне пом`якшити призначене покарання, тобто перейти до іншого покарання у виді громадських робіт на строк, передбачений ст.100 КК України.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області, щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання підлягає зміні з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Керуючись ст.376, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України змінити в частині призначеного покарання внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Змінити вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_7 , покарання з застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді 100 годин громадських робіт.

В решті вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 березня 2024 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, передбаченому ст.426 КПК України.

Головуючий

Судді