07.05.2024
Справа № 331/2195/23
Провадження № 1-кс/331/888/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області підполковника юстиції ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000089 від 22.03.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111, ч.3 ст.332 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий в ОВС 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області підполковник юстиції ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором групи прокурорів, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, по кримінальному провадженню №0000089 від 22.03.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111, ч.3 ст.332 КК України.

В обґрунтування вищезазначеного клопотання зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 який фактично проживає у АДРЕСА_2 , пішов на співпрацю зі збройними формуваннями російської федерації та діючи умисно, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, в період збройного конфлікту та в умовах воєнного стану сприяє представникам збройних формувань російської федерації у проведенні підривної діяльності направленої на шкоду енергетичній та економічній безпеці України, шляхом збирання та надання їм інформації щодо функціонування та розташування об`єктів критичної інфраструктури електроенергетичної сфери, що знаходяться в м. Запоріжжя та прилеглих населених пунктах.

Зокрема, встановлено, що виконуючи завдання представників збройних формувань російської федерації ОСОБА_5 , за допомогою мобільного додатку системи миттєвого обміну повідомленнями «Telegram», обліковий запис якого зареєстрований на абонентський номер телефону оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , яким він особисто користується, протягом 2023 року надавав мешканцю м. Запоріжжя ОСОБА_6 завдання щодо збору та передачі для представників спецслужб рф інформації про об`єкти військової та критичної інфраструктури з метою подальшого планування та здійснення їх ефективного вогневого ураження.

В подальшому, ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 відомості щодо місця розташування об`єкту ППО ЗСУ на території Запорізького району, який останній, у свою чергу, передав своїм кураторам із числа представників спецслужб рф, за що заплатив ОСОБА_6 грошову винагороду.

Після виконання завдання представників спецслужб зф рф, у жовтні 2023 року ОСОБА_5 разом зі своїми кураторами із числа представників спецслужб рф, почав організовувати т.зв. «евакуацію» ОСОБА_6 з території України, з метою подальшого його переправлення на територію рф та тимчасово окуповані території України для подальшої співпраці.

Зокрема встановлено, що на виконання вказівок ОСОБА_5 та представників зф рф керує організацією т.зв. «евакуації» ОСОБА_6 шляхом його незаконного переправлення через державний кордон України на територію рф невстановлена особа яка представляється ім`ям « ОСОБА_7 » та використовує з метою конспірації для спілкування з ОСОБА_6 обліковий запис у системі миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» під ім`ям « ОСОБА_8 », зареєстрований на абонентський номер іноземного оператора мобільного зв`язку НОМЕР_2 .

В той же час, встановлено, що зазначена невстановлена особа, яка представляється ім`ям « ОСОБА_7 », на виконання вказівок ОСОБА_5 та представників зф рф залучила також до своєї злочинної діяльності гр. України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , який безпосередньо виготовляє підроблені документи для подальшого незаконного перетину державного кордону України військовозобов`язаними чоловіками, використовуючи, при цьому, для відправки підроблених документів через оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова Пошта» вигадані імена, в тому числі « ОСОБА_10 » та « ОСОБА_11 ».

06.05.2024 гр..України ОСОБА_6 отримав поштове відправлення оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова Пошта» №0497 відправлене від імені « ОСОБА_11 », тел. НОМЕР_3 з відділення №87 у м. Києві на ім`я ОСОБА_6 , тел. НОМЕР_4 , до відділення №72 у м. Запоріжжя.

06.05.2024 за участі свідка було проведено огляд вказаного відправлення під час якого в ньому було виявлено наступні документи:

- Аркуш паперу формату А4 на якому наявний рукописний запис барвником синього кольору « ОСОБА_12 НОМЕР_4 Запорожье ПН 72»;

- Витяг з реєстру територіальної громади №2024/003532390 від 09.04.2024 з ДП «ДІЯ» щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_6 , на 1 арк. формату А4;

- Довідка про перебування на консульському обліку (справа №35), видана на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 1-му арк.;

- Витяг з реєстру територіальної громади №2024/003532404 від 09.04.2024 з ДП «ДІЯ» щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 1 арк. формату А4.

Свідок ОСОБА_6 показав, що довідка про перебування на консульському обліку у Португалії зроблена на ім`я його доньки ОСОБА_13 , проте вона не проживає у Португалії, а в дійсності останні 3 роки постійно проживає у Польщі. На фото у вказаній довідці дійсно зображено доньку ОСОБА_6 ОСОБА_13 . Вказане фото в електронному вигляді свідок особисто відправляв особі на ім`я ОСОБА_7 для виготовлення йому документів необхідних йому для виїзду закордон як військовозобов`язаному.

Під час огляду вказані документи разом із картонним конвертом поштового відправлення №0497 ТОВ «Нова пошта» були вилучені та визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 237 КПК України передбачено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Вимогами ч. 5 ст. 237 КПК України передбачено, що при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. А згідно вимог ч. 7 цієї ж статті вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

В той же час, відповідно до ст. 169 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

П. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

А згідно ч. 3 цієї ж статті, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

В той же час незастосування заборони та обмеження у користуванні і розпорядженні вищезазначеними речами може призвести до їх приховування та знищення, адже вони можуть безпосередньо свідчити про причетність до вчинення вказаного та інших злочинів, а отже призведе до знищення доказів протиправної діяльності.

На підставі вище викладеного, слідчий просить суд клопотання про арешт майна задовольнити. Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно, вилучене 06.05.2024 у свідка ОСОБА_6 за його добровільної згоди, у вигляді поштового відправдлення та документів, які визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. Слідчий також подав заяву про розгляд клопотання без фіксації судового засідання технічними засобами та розгляд справи без його участі.

Свідок ОСОБА_6 також подав заяву про розгляд спави без його участі та без фіксації технічними засобами, проти задоволення клопотання не заперечує.

Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів»: суддя, при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності, слідчого, прокурора та володільця документів у якого було вилучено, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Слідчий суддя, взявши до уваги заяву слідчого та свідка, вивчивши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, прийшов до наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-її). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А «296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, а також те, що незастосування арешту майна, може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 21, 93, 98-100, 117, 131, 132, 167, 170-174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000089 від 22.03.2022 за ч.2 ст. 111, ч.3 ст.332 КК України - задовольнити.

Накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно, яке було вилучено 06.05.2024 під час огляду у свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме на:

- Конверт поштового відправлення ТОВ «Нова пошта» №0497;

- Аркуш паперу формату А4 на якому наявний рукописний запис барвником синього кольору «Бухлицький Сергей Запорожье НП 72»;

- Витяг з реєстру територіальної громади «2024/003532390 від 09.04.2024, на 1 арк.;

- Довідку про перебування на консульському обліку (справа №35), на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 30.11.2023, на 1 арк.;

- Витяг з реєстру територіальної громади №2024/003532404 від 09.04.2024 на 1 арк.

Ухвала підлягає негайному виконанню співробітниками УСБУ в Запорізькій області.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя: ОСОБА_1