УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2024 Справа №607/25532/23 Провадження №1-кп/607/27/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представника володільця

майна адвоката ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження №0000277 від 08 листопада 2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 КК України, ч. 1 ст. 149 КК України (в редакції Закону № 3316-IV від 12.01.2006, № 2539-VIІІ від 06.09.2018), ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 28 грудня 2023 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000277 від 08 листопада 2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 КК України, ч. 1 ст. 149 КК України (в редакції Закону № 3316-IV від 12.01.2006, № 2539-VIІІ від 06.09.2018), ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 КК України.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_10 заявив клопотання про повернення обвинувального акта у даному кримінальному провадженні прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України. В обґрунтування своїх вимог, зазначив, що даний обвинувальний акт абсолютно не деталізований, в ньому не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення. Вважає, що у зв`язку із неконкретністю обвинувального акту, сторона захисту позбавлена можливості у підготовці для захисту обвинувачених, оскільки кваліфікація діяння обвинувачених є незрозумілою.

Захисник адвокат ОСОБА_11 , обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтримали клопотання захисника ОСОБА_10 про повернення обвинувального акта прокурору.

Адвокати ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , щодо повернення обвинувального акта прокурору покладаються на думку суду.

Прокурор ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про повернення обвинувального акта та призначити судовий розгляд, оскільки обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000277 відповідає вимогам КПК України та підсудний Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області.

Заслухавши позиції сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000277, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

У цьому контексті суд враховує правову позицію Об`єднаної палати ККС ВС, викладену у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 161/7092/20. У вказаному рішенні Верховний Суд зазначив, що кримінальний процесуальний закон не містить вичерпного переліку порушень у складанні обвинувального акта, які б обумовлювали його повернення, однак положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України відсилає до ст. 291 КПК України, що надає можливість визначити перелік порушень, які є похідними від закріплених у цій статті вимог до підсумкового документа досудового розслідування.

До таких порушень належать: порушення, які стосуються змісту та форми самого обвинувального акту (неправильність або відсутність в обвинувальному акті такої інформації, як дата і місце його складання та затвердження; формулювання обвинувачення; правова кваліфікація кримінального правопорушення тощо); порушення, які стосуються змісту та наявності додатків до обвинувального акта (недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування; недолучення розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта тощо).

Враховуючи викладене, при вирішенні заявленого захисником клопотання, суд має з`ясувати, чи містить обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні таку невідповідність вимогам ст. 291 КПК України, яка б перешкоджала призначенню судового розгляду на його підставі.

Дослідивши поданий у межах даного кримінального провадження обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що вказані вимоги до обвинувального акта стороною обвинувачення були дотримані.

Так, в обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000277 викладено фактичні обставини кримінальних правопорушень, які сторона обвинувачення вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію дій кожного з обвинувачених, із зазначенням редакції Закону, яка їм інкримінується, сформульовано їх обвинувачення. Вказано обставини, які, відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Захисник посилається на не відображеність обставин вчинення правопорушень організованою групою, водночас це питання, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішуються судом при ухваленні вироку та не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин чи досліджувати обставини кримінального провадження або докази на їх підтвердження чи спростування.

Отже, суд вважає, що формулювання обвинувачення кожного обвинуваченого є зрозумілим, чітким та достатньо визначеним для здійснення належного правового захисту.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що у клопотанні захисника ОСОБА_10 не наведено такої невідповідності обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000277 вимогам КПК України, яка б перешкоджала призначенню його до судового розгляду. Також, такої невідповідності судом не встановлено під час підготовчого судового засідання, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту, у цьому кримінальному провадженні, прокурору слід відмовити.

Таким чином, суд, вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, вважає, що кримінальне провадження №0000277 підсудне Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області, підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 4-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України немає, підстав для повернення обвинувального акту, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України немає.

З урахуванням думки учасників підготовчого судового засідання, суд вважає можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, який здійснювати у відкритому судовому засіданні.

Крім цього, до суду звернувся ОСОБА_15 із клопотанням про скасування арешту майна, а саме: грошових коштів в сумі 13 500 гривень, 20 доларів США та мобільного телефону «Samsung Galaxy A73» ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , який накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2023 року, власником якого є він, шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування. В обґрунтування своїх вимог вказав, що в застосуванні арешту майна відпала потреба, оскільки всі необхідні слідчі та процесуальні дії були проведені.

Також, до суду звернувся ОСОБА_16 із клопотанням про скасування арешту накладеного на майно мобільний телефон «Samsung Galaxy A52» ІМЕІ 1 НОМЕР_3 , ІМЕІ 2 - НОМЕР_4 , який накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2023 року, власником якого є він, шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування. В обґрунтування своїх вимог вказав, що всі необхідні слідчі та процесуальні дії були проведені, а тому в застосуванні арешту майна відпала потреба.

Окрім цього, адвокат ОСОБА_14 , яка діє в інтересах володільця майна ОСОБА_17 , звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту накладного на майно мобільний телефон марки «Iphone X» ІМЕІ НОМЕР_5 , печатка «Огляд нарколога, огляд психіатра, лікар ОСОБА_17 » та грошових коштів в сумі 8075 доларів США, 6400 гривень, 190 Євро, яке належить ОСОБА_17 та який ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2023 року, шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування. В обґрунтування своїх вимог адвокат ОСОБА_14 вказала, що підставою для скасування арешту майна є необгронтованість його застосування, не встановлення будь яких даних про віднесення такого до доказів у будь яких кримінальних провадженнях.

Представник володільця майна адвокат ОСОБА_14 в судовому засіданні клопотання підтримала та просить його задовольнити з підстав викладених у такому.

Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотань ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , яка діє в інтересах ОСОБА_17 , вказавши, що майно, на яке накладений арешт, є речовими доказами.

Захисники адвокати ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтримали клопотання про скасування арешту майна.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши клопотання ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , яка діє в інтересах ОСОБА_17 , та долучені до них документи, суд вважає, що в задоволенні цих клопотань, слід відмовити, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2023 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000277 від 08 листопада 2022 року та накладено арешт, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на вищезазначене майно.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотань про скасування арешту на майно в порядку ст. 174 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, суд повинен з`ясувати мету, правову підставу для накладення арешту на майно. Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом».

Зважаючи на обставини кримінального провадження та із врахуванням завдань арешту майна запобігання відчуженню, пошкодженню чи знищенню речових доказів, і того, що такі ризики наявні, суд вважає, що потреба в застосуванні арешту майна не відпала, а тому клопотання не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 315 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000277 прокурору відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000277 від 08 листопада 2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 КК України, ч. 1 ст. 149 КК України (в редакції Закону № 3316-IV від 12.01.2006, № 2539-VIІІ від 06.09.2018), ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 КК України, у судовому засіданні в приміщенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області на 12 год. 00 хв. 07 червня 2024 року.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні.

Про час розгляду справи повідомити учасників кримінального провадження.

В задоволенні клопотань ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_17 про скасування арешту з майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти такої ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1