Справа № 206/1318/24
Провадження № 1-кс/206/427/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання слідчого СВ ВП №4 Дніпропетровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Високопілля Херсонської області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-29 листопада 2012 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України призначено 5 років 1 місяць позбавлення волі, 12 серпня 2016 року звільнений по відбуттю строку покарання;

-02 листопада 2017 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України від відбування основного покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки;

-23 травня 2018 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України призначено 5 років 1 місяць позбавлення волі. 24 лютого 2023 року звільнений по відбуттю строку покарання, встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік 6 місяців,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтовано тим, що 13 лютого 2024 року о 03 годині 50 хвилин, ОСОБА_5 проходив повз торговий центр супермаркету «Варус-40», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, буд. 43-Д, у цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення будь-якого чужого майна з вказаного торгового центру поєднаним з проникненням в інше приміщення.

Будучи обізнаним, що 24.02.2022 на підставі Указу Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації, на території України введено воєнний стан, а також те, що у подальшому, відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05.02.2024 № 49/2024, строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року продовжено строком на 90 діб (тобто до 13 травня 2024 року), ОСОБА_5 приступив до реалізації вищевказаного злочинного умислу.

Реалізуючи вищевказаний злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаний з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану, користуючись відсутністю інших осіб, перебуваючи в тому ж місці, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, підійшов до підсобного приміщення торгового центру супермаркету «Варус-40», за адресою: АДРЕСА_3 , де за допомогою предмету, який в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, зірвав навісний замок та відчинив двері вказаного підсобного приміщення, тим саме незаконно проник до іншого приміщення. Перебуваючи у вищевказаному підсобному приміщенні, ОСОБА_5 побачив металеву багажну тележку на колесах , яку він визначив об`єктом свого злочинного посягання.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_5 13 лютого 2024 року о 03 годині 50 хвилин, перебуваючи в підсобному приміщенні, де стояла металева багажна тележка на колесах та діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи спричинення майнової шкоди потерпілому та бажаючи її настання, взяв до рук металеву багажну тележку на колесах, належну ТОВ «ОМЕГА» супермаркету «Варус-40». Після чого, доводячи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану, до кінця, викотив вищевказану металеву багажну тележку з території підсобного приміщення по АДРЕСА_4 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення із викраденим майном зник та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми умисними корисливими діями, ОСОБА_5 , відповідно до висновку судово- товарознавчої експертизи заподіяв потерпілому ТОВ «ОМЕГА» супермаркету «Варус-40» майнову шкоду на загальну суму 791 гривень 64 копійок.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням в інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Також, 05 березня 2024 року приблизно о 18 годині 40 хвилин, ОСОБА_5 проходив повз аптеку «Не болей», яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , поряд з якою на стоянці стояв вантажний автомобіль марки «ГАЗ 3302», синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та знаходився у користуванні ОСОБА_8 .. Помітивши, що в автомобілі нікого немає у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення будь-якого чужого майна з вказаного вантажного автомобіля поєднаний з проникненням в інше сховище.

Будучи обізнаним, що 24.02.2022 на підставі Указу Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації, на території України введено воєнний стан, а також те, що у подальшому, відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від від 05.02.2024 № 49/2024, строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року продовжено строком на 90 діб (тобто до 13 травня 2024 року), ОСОБА_5 приступив до реалізації вищевказаного злочинного умислу.

Реалізуючи вищевказаний злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше сховище, в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 перебуваючи у тому ж місці та у той же час, користуючись відсутністю інших осіб, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, підійшов до вантажного автомобіля марки «ГАЗ 3302», синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та відчинив своєю рукою пасажирські двері вказаного автомобіля, які були не зачинені на замок, таким чином проник у інше сховище. Оглянувши салон автомобіля, ОСОБА_5 побачив на підлозі біля пасажирського сидіння бензопилу марки «ТМ Stihl» МS-230, помаранчевого кольору, належну ОСОБА_8 , яку він визначив об`єктом свого злочинного посягання.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_5 перебуваючи у тому ж місці та у той же час, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи спричинення майнової шкоди потерпілому та бажаючи її настання, користуючись відсутністю водія вантажного автомобіля ОСОБА_8 , взяв до рук бензопилу марки «ТМ Stihl» МS-230, помаранчевого кольору, та зачинивши пасажирські двері, зник з місця вчинення кримінального правопорушення із викраденим майном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши своїми діями потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 11967 гривень 12 копійок.

Органом досудового розслідування вказані дії ОСОБА_5 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням в інше сховище, вчинене в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурор зазначає, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 існують ризики переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілу, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, запобігти яких та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків можливо лише при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у зв`язку із тим, що ризики зазначені прокурором належним чином не доведені. Підозрюваний є особою з наркологічною залежністю і проходить курс замісної терапії за графіком встановленим лікарем-наркологом, у разі застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він буде позбавлений такої можливості, що негативно вплине на його здоров`я.

Вислухавши доводи прокурора, пояснення підозрюваного та захисника, дослідивши надані стороною обвинувачення письмові матеріали до клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

В провадженні ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №0000123 від 14 лютого 2024 року за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

11 березня 2024 року слідчим за погодженням з прокурором ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, від підписання повідомлення про підозру ОСОБА_5 відмовився в присутності захисника, про що зроблена відповідна відмітка.

Ухвалою слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2024 року надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою його приводу до Самарського районного суду м. Дніпропетровська для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

25 березня 2024 року підозрюваного ОСОБА_5 доставлено до суду для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зроблена відмітка про те, що підозрюваний ОСОБА_5 об 11 годині 00 хвилин 25 березня 2024 року відмовився від отримання копії клопотання та доданих до нього матеріалів в присутності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У силу ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий; а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначених у клопотанні ризиків

Дослідивши матеріали клопотання вважаю, що наявність обґрунтованої підозри підтверджується зібраними під час проведення досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, а саме: протоколами огляду місця події, протоколами допиту свідків, вилученими речовими доказами, протоколами пред`явлення особи до впізнання за фотознімками, зібраними матеріалами по кримінальному провадженню в цілому.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії.

Клопотання та матеріали, надані слідчим, дійсно свідчать про реальне існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язки з державою, у якій його переслідують. Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Так, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, які, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, у зв`язку тим, що останній вчинив тяжкий злочин проти власності особи є підстави вважати, що ОСОБА_5 усвідомлюючи факт можливої суворості покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2011 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наявним також є ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів проти приватної власності та маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову вчинив новий умисний повторний корисливий злочин проти власності.

Водночас із цим, слідчий суддя не може погодитись, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив нове корисливе кримінальне правопорушення саме під час випробувального терміну покарання, оскільки відомостей про те, що останнього засуджено за вчинення кримінального правопорушення за вироком суду та звільнено від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України не надано.

Наведений прокурором ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 може впливати на потерпілу особу шляхом вмовляння, підкупу, психологічними чи фізичними методами впливу, з метою схилення до зміни показань в даному кримінальному провадженні, за переконанням слідчого судді є лише припущенням, оскільки жодних доказів на підтвердження існування наведеного ризику до матеріалів клопотання не долучено.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого.

Так, слідчий суддя враховує, що підозрюваний є особою з наркологічною залежністю і проходить курс замісної терапії за графіком встановленим лікарем-наркологом, що підтверджується листком призначень препаратів наркотичних засобів, з якого вбачається, що ОСОБА_5 призначено препарат наркотичного засобу Tab. Methadoni 0,025 дозою 125 мг., який він з 28 лютого по 08 березня 2024 року приймав щоденно.

Захисник ОСОБА_6 вказав, що вказаний курс підозрюваний ОСОБА_5 проходить і до сьогоднішнього дня, що прокурор не заперечував.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Отже, слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України доведені, однак у даному випадку не доведено недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому оцінивши обставини обґрунтованості пред`явленої підозри та враховуючи дані про особу підозрюваного, приходжу до висновку, що у даному кримінальному провадженні відсутні обставини, які б виправдовували таке втручання у права та свободи особи, як тримання під вартою.

Прокурором також не доведено відсутність підстави вважати, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 найбільш дієвим буде лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Більш м`якими запобіжними заходами у порівнянні із триманням під вартою є: домашній арешт, застава, особиста порука та особисте зобов`язання.

З огляду на викладене, враховуючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, а також наявність встановлених в судовому засіданні ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, стан здоров`я підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про те, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та зможе запобігти цим ризикам.

Зазначений висновок слідчого судді узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Боротюк проти України» (заява № 33579/04, рішення від 16.12.2010, п. 62), в якому зазначено, що у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби ч. 1 ст. 181 КПК України.

Таким чином, враховуючи дані особи підозрюваного, стан його здоров`я, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, слідчий суддя вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню та щодо підозрюваного слід застосувати більш м`який запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту із покладенням кола відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На думку слідчого судді, такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками та зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, зазначеним слідчим у клопотанні.

Відповідно до абз. 4 п. 2 розділу ІІІ Інструкції про порядок виконання органами Національної поліції ухвал слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та про зміну раніше обраного запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, затвердженої наказом МВС України № 654 від 13 липня 2016 року, поліцейський, якому доручено здійснювати безпосередній контроль за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого повідомляє підозрюваного, обвинуваченого про необхідність інформування органу Національної поліції про наміри залишити житло в заборонений час, зокрема при отриманні виклику слідчого, прокурора, судового виклику; відлучення з дозволу слідчого, прокурора або суду; хворобу, виникнення стихійного лиха тощо.

Таким чином, застосований відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту дозволить останньому продовжити проходити курс замісної терапії за встановленим графіком, за умови отримання дозволу слідчого, прокурора або суду та інформування органу Національної поліції про намір залишити житло.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181-184,193-194, 196, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №4 Дніпропетровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 25 травня 2024 року включно, крім випадків явки до слідчого, прокурора чи суду, звернення за медичною допомогою (у тому числі, на час перебування у лікарні), виходу до спеціального сховища у разі оголошення тривоги.

На період застосування цілодобового домашнього арешту покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- не залишати місце постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Виконання ухвали та контроль за її виконанням покласти на слідчого СВ ВП №4 Дніпропетровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 та прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 .

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під домашнім арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що порушення домашнього арешту є підставою для застосування більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали визначити до 25 травня 2024 року включно.

Повний текст ухвали складено 28 березня 2024 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1