Справа № 308/3157/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання слідчого в ОВС 1-го вiддiлення слідчого вiддiлу Управління СБ України в Закарпатській області капітана юстиції ОСОБА_3 погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінально му провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000035 від 17.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий в ОВС 1-го вiддiлення слідчого вiддiлу Управління СБ України в Закарпатській області капітан юстиції ОСОБА_3 за погодженням прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000035, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України.

В обгрунтування вимог клопотання слідчий посилається на те, що 16.02.2024 приблизно о 21 год. 07 хв. в зону митного контролю на смугу руху «Червоний коридор» в напрямку в`їзду в Україну митного поста «Тиса» прибув транспортний засіб марки Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,. В якості пасажира з ним слідував громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У ході митного огляду транспортного засобу марки Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 за сидінням водія було виявлено приховані від митного контролю:

1.предмет, схожий на штик-ніж, довжиною 650 мм;

2.два предмети, схожі на мечі, довжиною 520 мм, на одному з яких наявне заводське маркування, виконане шляхом тиснення, яке читається як «TALABOTF 1832 PARIS»

3.предмет, схожий на меч, довжиною 625 мм;

У ході огляду місця події від 16-17.02.2024, проведеного на підставі рапорту про виявлений злочин відділу 1 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Закарпатській області, слідчим вилучено:

1)предмет, схожий на штик-ніж, довжиною 650 мм;

2)два предмети, схожі на мечі, довжиною 520 мм, на одному з яких наявне заводське маркування, виконане шляхом тиснення, яке читається як «TALABOTF 1832 PARIS»

3)предмет, схожий на меч, довжиною 625 мм;

4)зім`яті фрагменти малярного скотчу світлого кольору;

5)автомобіль марки «Renault Master» д.н.з. НОМЕР_1 , з ключами до замка запалювання та з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Постановою слідчого від 17.02.2024 зазначені вище речі та предмети були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий зазначає, що у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що всі вилучені предмети містять ознаки речового доказу, як визначено ч. 1 ст. 98 КПК України і будуть використані як докази фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення.

Зокрема, виявлені та вилучені предмети, а саме: предмет, схожий на штик-ніж, довжиною 650 мм, два предмети, схожі на мечі, довжиною 520 мм, на одному з яких наявне заводське маркування, виконане шляхом тиснення, яке читається, як «TALABOTF 1832 PARIS», предмет, схожий на меч, довжиною 625 мм, які за своїми ознаками є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 201 КК України, переміщувалися замотаними у малярний скотч світлого кольору та були приховані за водійським сидінням автомобіля марки «Renault Master» д.н.з. НОМЕР_1 , які використовувались з метою приховування предмету злочину.

Слідчий зазначає, що орган досудового розслідування вбачає наявність обґрунтованих ризиків відчуження вилучених речей третім особам, їх подальше приховування, пошкодження або знищення з метою перешкоджання подальшому проведенню їх експертному дослідженню та встановленню інших обставин кримінального правопорушення або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. У зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою запобігання можливості їх приховування, знищення, пошкодження, переміщення або відчуження.

На даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказані предмети є доказами у кримінальному провадженні, адже вони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (вони є матеріальні об`єкти, які могли зберегти на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження). У зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів.

У судове засідання слідчий не з`явився, при цьому подав до суду заяву про розгляд клопотання про арешт майна без його участі. Клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Власник майна в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений, що підтверджується заявою слідчого в ОВС 1-го відділення СВ УСБУ в Закарпатській області капітана юстиції ОСОБА_7 .

У відповідності до ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів клопотання слідчим відділом УСБУ в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 17.02.2024 року внесені до ЄРДР за№0000035 , попередня правова кваліфікація ч. 1 ст. 201 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що 16-17.02.2024 року в рамках даного кримінального провадження слідчим в ході проведення огляду місця події було виявлено та вилучено:

1)предмет, схожий на штик-ніж, довжиною 650 мм;

2)два предмети, схожі на мечі, довжиною 520 мм, на одному з яких наявне заводське маркування, виконане шляхом тиснення, яке читається як «TALABOTF 1832 PARIS»

3)предмет, схожий на меч, довжиною 625 мм;

4)зім`яті фрагменти малярного скотчу світлого кольору;

5)автомобіль марки «Renault Master» д.н.з. НОМЕР_1 , з ключами до замка запалювання та з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Постановою слідчого в ОВС 1-го відділення СВ УСБУ в Закарпатській області капітана юстиції ОСОБА_3 від 17.02.2024 вказані вилучені речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні за №0000035 від 17.02.2024.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК).

Застосовуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у даній ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

При цьому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Отже, чинним КПК не заборонено з метою збереження речових доказів накладати арешт на майно у кримінальному провадженні, коли у ньому нікому, в тому числі й тим, на чиє майно накладається арешт, не повідомлено про підозру.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, вилученого в ході огляду місця події 16-17.02.2024, з метою запобігання можливості їх приховування, знищення, пошкодження, переміщення або відчуження та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання підлягає до задоволення.

Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.

Одночасно, слідчий суддя вважає, що слідчим дотримано вимог ст.ст. 170,171 КПК України і в клопотанні слідчого наявне обґрунтування необхідності арешту речей виявлених під час огляду місця події та конкретизовано підстави та мета накладення на них арешту.

Слідчим суддею встановлено, клопотанням та матеріалами доданими до клопотання доведено, що вилучені в ході огляду місця події від 16-17.02.2024 речі згідно п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України є предметом кримінального правопорушення, а тому у відповідності до ст. 98 КПК України, вони мають значення у кримінальному провадженні як речовий доказ.

Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки у разі його не застосуванні може призвести до зникнення та навіть втрати слідів, предметів як речових доказів, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, окрім того вилучення майна проведено згідно встановленої процедури, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів не втручання в право власності, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, тому слідчий суддя вважає, що клопотання обґрунтоване й підлягає до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому наявні правові підстави для арешту майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування .

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном. Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Тимчасове накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя погоджується з висновком, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Розяснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого в ОВС 1-го вiддiлення слідчого вiддiлу Управління СБ України в Закарпатській області капітана юстиції ОСОБА_3 погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000035 від 17.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке вилучене 16-17.02.2024 в ході огляду місця події в кримінальному провадженні № 0000035 від 17.02.2024 за ч. 1 ст. 201 КК України, а саме:

1)предмет, схожий на штик-ніж, довжиною 650 мм;

2)два предмети, схожі на мечі, довжиною 520 мм, на одному з яких наявне заводське маркування, виконане шляхом тиснення, яке читається як «TALABOTF 1832 PARIS»

3)предмет, схожий на меч, довжиною 625 мм;

4)зім`яті фрагменти малярного скотчу світлого кольору;

5)автомобіль марки «Renault Master» д.н.з. НОМЕР_1 , з ключами до замка запалювання та з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , шляхом заборони користування, відчужування та розпорядження.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1