Провадження №11-кп/801/713/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем: ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 8 травня 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів,

в с т а н о в и в :

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло на розгляд кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Ухвалою цього суду від 8 травня 2024 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Мотивуючи прийняте рішення, суд врахував тяжкість злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , відсутність у нього соціально стримуючих факторів та існування низки ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом не було надано оцінки стану здоров`я ОСОБА_7 , який хворіє на тяжку хворобу, крім того, він має міцні соціальні зв`язки: постійне місце проживання у м. Вінниці, за яким позитивно характеризується, офіційно працевлаштований, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, доглядає за своєю матір`ю, яка має захворювання. Також зазначає, що таких ризиків, як перешкоджання обвинуваченим кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення не існує, а застосування домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю в повній мірі нівелюватиме можливість обвинуваченого переміщуватись до свідків та впливати на них.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , який, не наполягаючи на виклику свого підзахисного, підтримав апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, дослідивши ухвалу суду першої інстанції та клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При розгляді клопотань про продовження строку дії застосованого запобіжного заходу суд додержується правил, передбачених розділом II КПК України.

У відповідності до вимог ст.177 цього Кодексу метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Згідно вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, яке відповідно до класифікації злочинів є тяжким, який спричинив смерть людини.

Судом враховано про існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України : переховування обвинуваченого від суду, незаконний вплив на потерпілу та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Наявність встановлених ризиків у межах даного кримінального провадження ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої інстанції.

Також судом враховано особу обвинуваченого, який хоча і має постійне місце проживання, проте у нього відсутні соціально стримуючі фактори та міцні соціальні зв`язки.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справах «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, наголошено, що тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про унеможливлення застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з чим погоджується колегія суддів.

Як під час розгляду клопотання судом першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду судового рішення не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою за станом здоров`я.

Отже, рішення суду щодо продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 8 травня 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів - до 06.07.2024 включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4