Справа № 175/3353/24
Провадження № 1-кс/175/937/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року смт Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої: слідчої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

за участю захисників: адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю підозрюваного: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_7 , погоджене прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0002304 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берислав Херсонської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 ..

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а саме: так, 18 квітня 2023 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин, солдат ОСОБА_6 , знаходячись за місцем тимчасового розташування командно-спостережного пункту в м. Часів Яр Бахмутського району Донецької області, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, порушуючи установлений порядок підлеглості, відкрито відмовився виконати наказ начальника бойовий наказ першого заступника коменданта начальника штабу прикордонної комендатури швидкого реагування № НОМЕР_1 НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_8 , який був виданий на підставі бойового розпорядження командира тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_3 » заступника командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 18 квітня 2023 року № 473/дск, про необхідність здійснення маршу з АДРЕСА_2 та переходу у складі зведеного підрозділу в оперативні підпорядкування командира 2 аеромобільного батальйону 77 оаембр (Військової частини НОМЕР_3 ) з подальшим висуванням в район зосередження основних сил та засобів із зайняттям рубежів на позиціях в м. Бахмуті Донецької області, з подальшим виконанням бойових завдань у складі сил оборони 2 аеромобільного батальйону 77 оаембр (Військової частини НОМЕР_3 ). Таким чином, підозрюваний ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, проходячи військову службу за мобілізацією у НОМЕР_2 прикордонному загоні ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії навідника першої секції протитанкових ракетних комплексів третього протитанкового відділення протитанкової прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування № 2 у військовому званні солдат, в порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перебуваючи в умовах воєнного стану, 18 квітня 2023 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин, вчинив непокору, тобто відкрито відмовився виконати наказ начальника.

Відомості про зазначене кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002304, правова кваліфікація правопорушення ч. 4 ст. 402 КК України.

Тобто, в діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке кваліфікується як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Підозра у вчиненні ОСОБА_6 зазначеного вище кримінального правопорушення (злочину) обґрунтовується зібраними в кримінальному провадженні доказами: витягами з наказів; витягом з бойового розпорядження; показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ..

28 лютого 2024 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

В клопотанні прокурор просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, зазначаючи, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, крім того, підозрюваний є військовослужбовцем, він стійких соціальних зв`язків не має, що дає підстави вважати, що, перебуваючи на свободі, ОСОБА_6 з метою уникнення покарання матиме можливість переховуватися від органу досудового розслідування або суду, може незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Також прокурор посилається на те, що обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із взяттям ОСОБА_6 під варту, не забезпечить належної поведінки підозрюваного в ході розслідування кримінального провадження і в процесі розгляду провадження в суді, а також не забезпечить виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні.

Суд, вислухавши пояснення прокурора, яка вважає необхідним задовольнити клопотання, думку захисників, які вважають необхідним відмовити в задоволенні клопотання, думку підозрюваного, який просив не позбавляти його волі, дослідивши матеріали клопотання, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню за такими підставами.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, ч. 8 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402 405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені положеннями цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Як встановлено в ході судового розгляду, підозрюваний ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України. При цьому суд враховує, що під час розгляду клопотання слідчим суддею перевіряється питання щодо обґрунтованості підозри, а питання доведеності вини у вчиненні кримінального правопорушення може бути розглянуте лише судом при розгляді кримінального провадження по суті. Так, подані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість такої підозри.

Також суд приймає до уваги, що підозрюваний ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце мешкання, він є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується задовільно.

При цьому, в обґрунтування таких ризиків, як-от: підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, прокурором зазначені по суті лише припущення, які не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки жодні докази на підтвердження реальності існування вказаних ризиків в матеріалах клопотання відсутні.

Так, як вбачається з матеріалів клопотання, факт відмови виконати наказ відбувся 18 квітня 2023 року, тобто досить тривалий час (майже 10 місяців) тому. ОСОБА_6 було повідомлено про підозру 28 лютого 2024 року. Протягом усього цього періоду часу жодних намірів щодо переховування та втечі з його боку встановлено не було, він самостійно прибув до суду. Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження стороною обвинувачення у жовтні 2023 року були допитані свідки, показання яких були зафіксовані за допомогою технічних засобів відеофіксації. Жодних спроб незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні з боку підозрюваного встановлено не було. Будь-які відомості щодо перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню іншим чином відсутні. Так само як і відсутні будь-які відомості щодо наявності у підозрюваного намірів вчинити інше кримінальне правопорушення, здійснення підозрюваним готування до кримінального правопорушення або замаху на таке. Тому немає обґрунтованих підстав вважати, що підозрюваний, як зазначає прокурор, може переховуватися від органу досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Не було надано таких доказів і в ході судового розгляду клопотання.

Крім того, в судовому засіданні підозрюваний пояснив слідчій судді, що він ніколи не переховувався та не ухилявся від органів досудового розслідування та суду, жодних намірів так вчиняти він не має. Більше того, протягом усього часу після скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, він продовжував проходити військову службу, виконував вказівки командування, декілька разів був передислокований разом із іншими військовослужбовцями в різні регіони України, виконував і продовжує виконувати обов`язки військової служби, маючи при цьому доступ до зброї. Після цього підозрюваному був роз`яснений його обов`язок прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду і таке зобов`язання беззаперечно було ним прийняте.

Крім того, судом враховуються положення ч. 1 ст. 183 КПК України, згідно яким тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовуються виключно у разі, якщо більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваного. Також суд зважає і на положення ч. 8 ст. 176 КПК України, які вказують на те, що до військовослужбовця, який підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 402 405, 407, 408, 429 КК України, може бути застосовано запобіжний захід лише у виді тримання під вартою.

Однак, як було встановлено в ході судового розгляду, виключних обставин для тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою немає, оскільки жодних конкретних даних, які б свідчили про необхідність застосування саме такого запобіжного заходу у клопотанні не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено, так само як не доведено і не надано будь-яких доказів на підтвердження існування хоча б одного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, більшість посилань прокурора в обґрунтування необхідності застосування щодо підозрюваного такого запобіжного заходу як тримання під вартою зводилися до тяжкості скоєного злочину, його суспільної небезпеки та суворості передбаченого законом за вчинення цього злочину покарання. Разом із цим, суд не може приймати подібні обґрунтування прокурора до уваги, оскільки, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. При цьому, в контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Також суд звертає увагу, що легітимною метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків і запобігання здійснення ним певних дій, але аж ніяк не покарання за скоєний підозрюваним злочин.

Тобто, в ході судового розгляду клопотання прокурором було доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено обставин, передбачених п. 2 і п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, що зобов`язує слідчу суддю постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав, передбачених законом, для задоволення клопотання та застосування до підозрюваного запобіжного заходу, а тому в задоволенні клопотання необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176 178, 183 184, 193, 194, 196, 309 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_7 , погоджене прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0002304 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідча суддя: