ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/5062/19 Номер провадження 11-кп/814/921/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 червня 2019 року за №001516, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 06 вересня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, із середньою технічною освітою, безробітного, не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Закрито провадження у справі за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_10 .

За вироком місцевого суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за таких обставин.

16 червня 2019 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_8 в під`їзді будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 разом із своєю сусідкою ОСОБА_11 розпивав спиртні напої. У ході конфлікту на ґрунті ревнощів та раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_8 умисно наніс ОСОБА_10 один удар стопою ноги в ділянку грудей, від чого ОСОБА_10 упав на підлогу та, захищаючись від ОСОБА_8 , кинув у бік останнього горщик із квітами. Далі ОСОБА_8 , поваливши ОСОБА_10 на спину, сів зверху й здавив великими пальцями рук обидва ока ОСОБА_10 . Здавивши великим пальцем лівої руки праве око ОСОБА_10 , ОСОБА_8 відійшов, але через декілька хвилин знову заподіяв останньому, який лежав на підлозі й тримався руками за праве око, один удар передньою частиною ноги в ділянку ребер.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 завдав ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до повної втрати ОСОБА_10 зору на праве око.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (безпідставне застосування ст.75 КК України), що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 06 вересня 2023 року в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, виключити з вироку суду першої інстанції врахування обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 у вигляді щирого каяття. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд під час призначення покарання не врахував: жорстокість і наслідки вчиненого обвинуваченим злочину, які свідчать про його особливу суспільну небезпеку; те, що ОСОБА_8 ігнорував судовий розгляд справи, за даними досудової доповіді має високий ризик небезпеки для суспільства, за життя ОСОБА_10 не вчинив будь-яких дій, спрямованих на примирення з останнім, який не вибачив ОСОБА_8 та заявив до нього позов про відшкодування моральної шкоди; відсутність характерних рис обвинуваченого, що підтверджували би його готовність належно виконувати покладені на нього обов`язки й досягти мети заходу примусу лише в умовах певного контролю за його поведінкою.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого та його захисника проти апеляційної скарги, дослідила й перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України як умисне заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили втрату функції органу, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора, які зводяться до безпідставного застосування першою судовою інстанцією положень ст.75 КК України, внаслідок чого призначення обвинуваченому надто м`якого покарання, колегія суддів уважає обґрунтованими.

Виходячи з п.3 ч.1 ст.407, п.4 ч.1, ч.2 ст.409, п.4 ч.1 ст.420 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У силу п.2 ч.1 ст.413, ст.414 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність визнається застосування закону, який не підлягає застосуванню. Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З аналізу приписів ст.75 КК України вбачається, що при застосуванні даної норми кримінального закону всі зібрані у справі дані щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в сукупності з даними про особу винуватого мають спонукати до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Санкцією ч.1 ст.121 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

За змістом оскаржуваного вироку місцевий суд при призначенні покарання зазначив про врахування ним ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особи обвинуваченого, який не судимий, розлучений, із середньою технічною освітою, не працює, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, даних досудової доповіді щодо середнього ризику вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та високого ризику його небезпеки для суспільства, наявності обставини, що пом`якшує покарання щирого каяття, та обставин, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене вище та позицію прокурора, який у суді першої інстанції просив застосувати до обвинуваченого приписи ст.75 КК України, місцевий суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі на строк, який є мінімальним, та звільнив його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку й покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Проте суд першої інстанції належним чином не мотивував свого рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, так як не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання, та в повній мірі не врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, і конкретні обставини його вчинення, а саме те, що ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння в жорстокий спосіб заподіяв тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_10 шляхом нанесення йому удару ногою та численних здавлень пальцями рук очей останнього, вперто не припиняючи злочинні дії навіть коли ОСОБА_10 лежав у безпорадному стані на землі, що призвело до непоправних тяжких наслідків у вигляді повної втрати ОСОБА_10 зору на праве око. При цьому, тяжкість обставини, яка обтяжує покарання, у вигляді вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння обумовлена насамперед ступенем суспільної небезпеки такого діяння, яке становить підвищену загрозу для життя та здоров`я інших людей.

Наведені вище обставини значно підвищують суспільну небезпечність учиненого злочину та особи ОСОБА_8 .

Також перевіркою матеріалів справи встановлено відсутність відомостей про те, що обвинувачений після вчинення злочину більше ніж на протязі 4 місяців за життя ОСОБА_10 намагався будь-яким чином допомогти ОСОБА_10 оговтатись від пережитого, компенсувати шкоду чи полегшити душевний біль. ОСОБА_8 не працює та суспільно-корисною працею не займається.

Місцевим судом хоча й перераховано в оскаржуваному вироку дані про особу обвинуваченого, однак залишено поза увагою те, що вони свідчать про відсутність достатньої сукупності характерних рис ОСОБА_8 як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, які би підтверджували готовність обвинуваченого належно виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та досягти мети заходу примусу в умовах лише певного контролю за його поведінкою. Навпаки, в даних досудової доповіді, яка хоча і має рекомендаційний характер і не є вирішальною, але підлягає врахуванню з іншими обставинами в їх сукупності, встановлено за результатами дослідження способу життя ОСОБА_8 його високий ступінь небезпеки для суспільства (т.1 а.п.75-77).

Окрім того, місцевий суд урахував одні й ті ж обставини при призначенні ОСОБА_8 покарання та потім у ході вирішення питання щодо його звільнення від відбування покарання з випробуванням, що є явно недостатнім.

Посилання в оскаржуваному вироку на думку прокурора в засіданні першої інстанції з приводу застосування до ОСОБА_8 положень ст.75 КК України не свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбуття ним покарання та вказана думка не встановлює меж обрання заходу примусу, не перешкоджає в реалізації судом своїх дискреційних повноважень.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , у вигляді щирого каяття, то в цій частині вони є неспроможними, оскільки спростовуються матеріалами справи, а також через те, що факт щирого каяття не пов`язується виключно з відшкодуванням шкоди та обставинами явки ОСОБА_8 до суду.

Однак, на переконання апеляційного суду, наявність цієї обставини, що пом`якшує покарання, попри це, істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, та відсутність у нього судимостей, із огляду на всі зазначені вище обставини, які враховуються при обранні заходу примусу в їх сукупності, само по собі не вказує на наявність достатніх і мотивованих підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, натомість обґрунтовано вплинуло на призначення йому мінімального покарання. Інші обставини, які би пом`якшували покарання обвинуваченого, є відсутніми.

На підставі викладеного вище, колегія суддів уважає, що застосування положень ст.75 КК України до ОСОБА_8 є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не сприяє меті покарання - виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, і призвело до призначення останньому невиправдано м`якого заходу примусу, який не є справедливим і пропорційним ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу ОСОБА_8 .

Тому оскаржуваний вирок у частині призначення обвинуваченому покарання належить скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

При призначенні покарання суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, його характер і високий ступінь суспільної небезпеки, виходячи із обставин нанесення обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 у жорстокий спосіб, заподіювати які він уперто не припиняв навіть коли ОСОБА_10 лежав на землі в безпорадному стані, що призвело до непоправних тяжких наслідків у вигляді повної втрати ОСОБА_10 зору на праве око, особу ОСОБА_8 , який не судимий (т.2 а.п.55-56), розлучений, із середньою технічною освітою, не працює та суспільно-корисною працею не займається, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває (т.2 а.п.53-54), за життя ОСОБА_10 не намагався допомогти останньому оговтатись від пережитого, компенсувати шкоду, дані досудової доповіді про середній ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та високий ризик його небезпеки для суспільства (т.1 а.п.75-77), наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, та обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Ураховуючи наведені вище дані та обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що покарання ОСОБА_8 повинно бути призначене у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям, однак у мінімальному розмірі.

Зважаючи на відсутність декількох обставин, які би пом`якшували покарання та водночас істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, підстав для застосування щодо обвинуваченого положень ст.69 КК України також немає.

Саме таке покарання буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга підлягає до частково задоволення, так як доводи прокурора про необхідність виключення з оскаржуваного вироку посилання на щире каяття обвинуваченого не знайшли свого підтвердження.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 06 вересня 2023 року в частині призначення ОСОБА_8 покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4