Справа № 396/1663/22
Провадження № 1-кп/392/86/24
УХВАЛА

05 березня 2024 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , секретар судового засідання ОСОБА_4 , за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.09.2022 за № 0000290 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

встановив:

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу тримання під вартою строком на 60 днів. Зазначив, що ризики, які було встановлено судом при застосуванні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме визначені п.п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати на даний час. Вважав, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою не зможуть запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Просив врахувати, що обвинувачений не має постійного місця проживання, роботи та джерела доходу, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, кримінальне правопорушення вчинив в період іспитового строку. Просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід тримання під вартою, без визначення застави.

Потерпіла ОСОБА_6 - не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник заперечив проти клопотання прокурора, вказав, що у справі досліджено письмові докази, допитано свідків та потерпілу, а тому прокурором не доведено такий ризик як вплив на свідків. Інші ризики також не доведені. Зазначив, що вагомим є доказ - висновок психологічної експертизи, згідно з яким покази, що надані на досудовому слідстві ОСОБА_7 є правдивими, під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_7 сприяв розкриттю кримінального правопорушення, надавав правдиві показання. Обвинувачений ОСОБА_7 має сталі соціальні зв`язки, а тому просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в певний час доби за місцем його проживання: АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію захисника.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Встановлено, відповідно до ухвали Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 30 січня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29.03.2024 року, однак до вказаного часу судове провадження не може бути завершене.

Мета застосування запобіжного заходу визначена ч.1 ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом перевіряється факт того, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати.

Вирішуючи питання продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»).

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, який відповідно до положень ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, проти життя та здоров`я особи, санкція статті за інкримінований злочин передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»).

Поряд з тим, ЄСПЛ в п. 184 рішення Великої Палати у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, вказав, що «обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку».

Наразі, колегією суддів вирішується клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на стадії судового розгляду, обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінка яких буде надана судом за результатами розгляду кримінального провадження під час ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні клопотання про продовження строків тримання під вартою, вирішальним є наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та неможливість їх запобігти за допомогою інших більш м`яких запобіжних заходів.

Судом встановлено, що ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати, оскільки з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 в разі визнання його винуватим в інкримінованому злочині, опинившись на волі, може вчинити спроби ухилення від явки до суду, може вчинити нове кримінальне правопорушення, оскільки будучи раніше засудженим, в період іспитового строку обвинувачується у вчиненні нового особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я.

При цьому, в судовому засіданні колегією суддів не встановлено та стороною захисту не надано відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.

Доводи сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу, з урахуванням наявності міцних соціальних зв`язків, наявності постійного місця проживання, у своїй сукупності не є переконливими та достатніми для зміни йому такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. Поряд з цим, ці обставини на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли б у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, самі по собі такі обставини без їх сукупності з іншими обставинами, не можуть слугувати безумовною підставою для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаним з триманням під вартою.

Колегія суддів вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, в тому числі і домашній арешт в певний час доби, як клопотала сторона захисту, не зможуть забезпечити виконання останнім процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну процесуальну поведінку.

Обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні вбивства, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з урахуванням п.2 ч.4 ст. 183 КПК України, суд вважає за можливе не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Керуючись ст.331, ст.ст. 369-372, 392 КПК України,

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 05.03.2024 до 03.05.2024 року включно.

Строк дії ухвали визначити до 03 травня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Головуючий суддя Судді