ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю учасників судового провадження:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

законного представника ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 лютого 2024 року у кримінальному провадженні №0004169 від 27.10.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , студента 2 курсу Чернівецького будівельного коледжу, не одруженого, офіційно не працевлаштового, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення.

Вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 лютого 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,104 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання встановлено відраховувати з моменту проголошення вироку.

Контроль за поведінкою засудженого покладено на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

________________________________________________________________________________

ЄУНСС 727/12925/23 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10

Номер провадження 11-кп/822/155/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Запобіжний захід у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 ухвалено залишити до набрання вироком суду законної сили.

Вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.

На вказаний вирок перший заступник керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи правової кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини, вважає, що судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що при ухваленні вироку суд першої інстанції не застосував п.4 ч.3 ст.76 КК України, не поклавши на ОСОБА_6 обов`язок виконання заходів, передбачених пробаційною програмою.

Звертає увагу на досудову доповідь, складену органом з питань пробації, згідно якої орган рекомендує покласти на неповнолітнього ОСОБА_6 обов`язки, визначені п.4 ч.3 ст.76 КК України.

На підставі викладеного просить скасувати вирок ухваливши новий, яким визнати неповнолітнього ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,104 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 та п.2,4 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

У решті вирок суду першої інстанції просить залишити без змін.

На апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав заперечення, в яких просить залишити вирок районного суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Захисник вказує, що ч.1 ст.76 КК України є імперативною нормою, у той час як покладення додаткових обов`язків за ч.3 ст.76 КК України є лише правом суду.

Також посилається на те, що органом пробації у висновку не вказано, яку саме пробаційну програму рекомендується пройти ОСОБА_6 , її вид і тривалість, а тому така вимога прокурора є незрозумілою та непередбачуваною для обвинуваченого.

Зазначає, що пробаційні програми існують для повнолітніх та неповнолітніх осіб, у той час як ОСОБА_6 , вчинивши злочин неповнолітнім, з 27 березня 2024 року уже має повних 18 років, а тому є незрозумілим, до якої категорії його слід віднести при проходженні заходів пробаційної програми.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Згідно вироку суду, 26 жовтня 2023 року, у вечірній час доби, неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи в умовах воєнного стану, помітив потерпілу ОСОБА_11 , яка проходила повз, підійшов до неї та, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, застосував до потерпілої газ сльозогінної та дратівливої дії в область обличчя.

Внаслідок цього потерпіла ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді садна з опіковими ознаками в ділянці нижньої повіки лівого ока, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Після цього ОСОБА_6 кинув потерпілу на землю, та усвідомлюючи, що його дії є очевидними для потерпілої, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, відкрито заволодів майном потерпілої: сумкою білого кольору, що виготовлена із заміннику шкіри, овальної форми, вартістю 700 грн., в якій знаходились: грошові кошти в сумі 700 грн., 30 євро (згідно курсу НБУ станом на 26.10.2023 становить 1 197 грн.), ліки на загальну суму 200 грн. 55 коп., дисконтні картки з різних магазинів та аптек, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, банківські картки : картка ключ до рахунку «ПриватБанк», зеленого кольору, № НОМЕР_1 , картка для ви-плат «ПриватБанк», золотого кольору, № НОМЕР_2 , картка «Приват Банк», жовто-сірого кольору, № НОМЕР_3 , картка для виплат «Приват Банк», золотого кольору, № НОМЕР_4 , картка для виплат «Приват Банк», золотого кольору, № НОМЕР_5 , «ОщадБанк», жовтого кольору, № НОМЕР_6 , що видана на ім`я ОСОБА_12 , карта «ОщадБанк», жовтого кольору, № НОМЕР_7 , що видана на ім`я ОСОБА_13 .

У подальшому ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим своїми умисним діями спричинив ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 2 097 грн. 55 коп.

Суд кваліфікував дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Обвинувачений, його законний представник та захисник заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Потерпіла в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату і час апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, її неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду.

Мотиви Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах поданих апеляційних скарг, заслухавши учасників апеляційного провадження в судових дебатах, надавши обвинуваченому останнє слово колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому колегія суддів перевіряє вирок лише в частині дотримання судом вимог закону України про кримінальну відповідальність при звільненні від відбування покарання.

Фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 , доведеність його вини, а також обрані судом вид та міра покарання у виді позбавлення волі прокурором не оспорюється, а тому ці обставини колегією суддів в апеляційному порядку не переглядаються.

Перевіряючи вирок суду в частині призначеного покарання, колегія суддів установила, що при призначенні покарання суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст.50,65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який є неповнолітнім, вчинив злочин вперше, примусових заходів медичного характеру не потребує, на обліках не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, вину визнав у повному обсязі.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне та повне відшкодування завданих збитків, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Врахував суд і позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка просила не призначати реальне покарання ОСОБА_6 , оскільки пробачила його і отримала повне відшкодування збитків.

Діючи у межах дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення неповнолітньому ОСОБА_6 покарання нижче за найнижчу межу санкції ч.4 ст.186 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України, а також звільнення його від відбування покарання на підставі ст.ст.75, 104 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

З таким рішенням колегія суддів погоджується повною мірою і вважає його належним чином умотивованим.

Доводи апеляційної скарги прокурора зводяться до того, що суд не врахував рекомендацію органу пробації та не поклав на ОСОБА_6 обов`язку, передбаченого п.4 ч.3 ст.76 КК України.

Не покладення судом такого обов`язку на обвинуваченого прокурор вважає неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що, на його думку, є підставою для скасування вироку.

Колегія суддів вважає таке твердження безпідставним.

Стаття 76 КК України передбачає перелік як обов`язкових (п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України), покладення яких є імперативною вимогою закону так і додаткових обов`язків (ч.3 ст.76 КК України), покладення яких є правом суду з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Таким чином, визначення для обвинуваченого додаткових обов`язків, передбачених пунктами 1-6 частини 3 статті 76 КК України є дискреційними повноваженнями суду.

Посилання прокурора на досудову доповідь органу пробації, який рекомендував покласти на ОСОБА_6 обов`язок, передбачений п.4 ч.3 ст.76 КК України, колегія суддів також вважає безпідставним.

Досудова доповідь представника персоналу органу пробації складається з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує засудженого, а також прийняття судового рішення про розмір покарання та має виключно рекомендаційний характер, яку суд може врахувати, виходячи із своїх дискреційних повноважень.

Також, як слушно зауважує захист у запереченнях на апеляційну скаргу, досудова доповідь була складена щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , якому на сьогоднішній день вже виповнилось 18 років, а тому прокурор в апеляційній скарзі взагалі не конкретизує, яку саме програму необхідно пройти ОСОБА_6 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції дослідив та належним чином врахував досудову доповідь органу з питань пробації при призначенні покарання ОСОБА_6 та застосування ст.ст.69,75,104 КК України.

Таким чином, в апеляційній скарзі прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На переконання колегії суддів, не покладення додаткового обов`язку на обвинуваченого не може вважатися недотриманням вимог закону України про кримінальну відповідальність у розумінні п.1 ч.1 ст.413 КПК України та слугувати підставою для скасування законного та обґрунтованого вироку суду.

Не передбачає і закон обов`язку суду мотивувати у вироку підстави не покладення окремих обов`язків на обвинуваченого при його звільненні від відбування покарання.

За наведених вище обставин, у задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст.186 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького

апеляційного суду _________________ ОСОБА_1

(посада) ОСОБА_14 , підпис) (ПІБ)

12.04.2024 року

(дата засвідчення копії)