Дата документу 21.03.2024 Справа № 315/1816/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №315/1816/18 Головуючий в 1 інст ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/121/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Грайворон Білгородської області, громадянина України, який має середню освіту, одружений, не працює, не військовозобов`язаний, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 в режимі відеоконференції,

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_10 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 20 липня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили ухвалено не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання на виконання цього вироку.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 5720 грн в рахунок відшкодування процесуальних витрат.

Позовні вимоги потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог потерпілих відмовлено.

Знято арешт з автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 , накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2018 року, в частині позбавлення власника права на відчуження та розпорядження вказаним майном.

Знято арешт з мопеда «Honda Lead», без реєстраційного номеру, який належить ОСОБА_6 , накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2018 року.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_10 просить вирок скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню.

Вказує, що в обвинувальному акті, затвердженого прокурором, статус ОСОБА_6 залишився підозрюваним, однак відповідно до ст.291 КПК України, в обвинувальному акті зазначаються анкетні дані кожного обвинуваченого. В обвинувальному акті вказаний лише ОСОБА_6 , тому, він не може обвинувачуватись у вчиненні правопорушення.

До обвинувального акту додано реєстр матеріалів досудового розслідування, в якому вказано «за підозрою ОСОБА_6 »

Таким чином, апелянт вважає, що суд першої інстанції не мав права здійснювати судовий процес у відношенні підозрюваного, оскільки це не передбачено КПК України.

Зазначає, що в ході підготовчої стадії судового процесу стороною захисту було заявлено клопотання про повернення обвинувального акту, однак суд відмовив в його задоволенні.

Вважає, що ухвалюючи вирок у відношенні підозрюваного ОСОБА_6 , суд першої інстанції проігнорував вимоги ст.7 КПК України та постановив вирок при відсутності обвинуваченого.

Згідно з вироком суду, 20 вересня 2018 року приблизно о 17 годині 30 хвилин (у світлу пору доби) водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи мопедом «Honda Lead», без реєстраційного номеру, незареєстрованим в органах МВС України, без мотошолома, не маючи поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, здійснював рух по проїзній частині вул. Герцена з боку вул. Першого травня в напрямку вул. Шевченка у м. Гуляйполе Запорізької області. В якості пасажира на мопеді без мотошолома знаходився ОСОБА_14 .

В цей же час, по проїзній частині вул. Шевченка з боку вул. Н. Махна в напрямку вул. Спортивної у м. Гуляйполе, зі швидкістю не менше 79,6 км/год, що перевищує дозволену швидкість руху у населених пунктах, наближаючись при цьому до перехрестя з вул. Герцена зліва по ходу руху водія ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався водій ОСОБА_13 .

Водій ОСОБА_6 , керуючи мопедом «Honda Lead», без реєстраційного номеру, наблизившись до перехрестя вул. Герцена з вул.Шевченка в м. Гуляйполе Запорізької області, перед яким встановлено дорожній знак пріоритету 2.1 «Дати дорогу», у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, не виконав вимоги вказаного знаку, не дав дорогу автомобілю «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який наближався до нього ліворуч по вул. Шевченка.

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 2.1 а), ґ), 2.3 г), 2.9 а), в), 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями, відповідно до яких: - п.2.1 «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; - п.2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: г) під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів»; - п.2.9 «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»; в) керувати транспортним засобом, незареєстрованим в уповноваженому органі МВС, без номерного знака ... »; - п.16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»; - розділ 33 «Дорожні знаки» «Знаки пріоритету» 2.1 «Дати дорогу» - водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі...».

Внаслідок порушення пункту 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху водій ОСОБА_6 , керуючи мопедом «Honda Lead», без реєстраційного номеру, скоїв зіткнення з автомобілем «Меrсеdes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_13 .

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху згідно з висновками судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП №9-729 від 09 листопада 2018 року з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мопеду ОСОБА_14 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, а водій ОСОБА_6 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №240 від 01 листопада 2018 року смерть ОСОБА_14 , 1974 року народження, настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженнями внутрішніх органів, які ускладнилися розвитком шоку. Множинні переломи кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів явились небезпечними для життя, тобто мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Всі ушкодження у ОСОБА_14 утворилися прижиттєво по механізму тупої травми від дії тупих, твердих предметів, і могли утворитися при конкретній дорожньо-транспортній пригоді.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого; потерпілу та її представника, які також заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України, обґрунтованість призначеного покарання в апеляційній скарзі не оспорюється, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ч.2 ст.42 КПК України, обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

У цьому кримінальному провадженні обвинувальний акт 29 грудня 2018 року надійшов до Гуляйпільського районного суду Запорізької області.

З матеріалів провадження убачається, що відповідно до вимог ст.293 КПК України, одночасно з переданням обвинувального акта прокурором надано копію вказаного акту та копію Реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_6 , про що свідчить розписка останнього.

Таким чином, ОСОБА_6 набув статусу обвинуваченого, а доводи захисника про протилежне є помилковими та суперечать матеріалам провадження.

Окрім того, за змістом ухвали суду першої інстанції від 22 квітня 2019 року, у підготовчому судовому засіданні учасники провадження, в т.ч. обвинувачений та його захисник, не заперечували проти призначення справи до судового розгляду на підставі вищевказаного обвинувального акта та складення досудової доповіді щодо обвинуваченого.

У судовому засіданні від 16 травня 2019 року після оголошення прокурором обвинувального акта ОСОБА_6 не вказував про те, що висунуте обвинувачення йому не зрозуміле.

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 містить чітке формулювання обвинувачення та кваліфікацію дій останнього.

З огляду на викладене, те, що в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_6 підозрюється, а не обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (на що звертає увагу захисник в апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді), само по собі не вказує на те, що ОСОБА_6 не набув статусу обвинуваченого у цьому провадженні.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів не убачає підстав для скасування оскаржуваного вироку суду з підстав, наведених у вищевказаній апеляційній скарзі захисника - адвоката ОСОБА_10 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 20 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4