Справа № 303/4683/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/187/23, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України не судимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 02 (два) роки.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді від 03.09.2019 (справа №303/5743/19; 1-кс/303/2556/19), на автомобіль марки «ГАЗ 69А» р.н. НОМЕР_1 скасовано.

Речові докази: змив речовини бурого кольору з передніх лівих (водійських) дверцят, який упаковано до паперового конверту з логотипом «слідчого підрозділу»; змив речовини бурого кольору з керма автомобіля, який упаковано до паперового конверту з логотипом «слідчого підрозділу»; біологічний зразок, який опечатано в паперовий конверт знищено; автомобіль марки «ГАЗ 69А», р.н. НОМЕР_1 повернуто власнику.

Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати пов`язані з проведенням: судової автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану транспортного засобу № 9191 від 06.07.2020 (Закарпатське відділення ЛНДІСЕ МЮ України) 2451,60 грн; судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин та механізму ДТП № 9192 від 07.07.2020 (Закарпатське відділення ЛНДІСЕ МЮ України) 2451,60 грн; біологічної експертизи від 24.04.2020 № 228 (Вінницький НДЕКЦ МВС України) 1712,97 грн; судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ/109/12/2-208МГ/20 від 12.05.2020 (Івано-Франківський НДЕКЦ МВС України) 9391,78 грн.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 31.08.2019 близько 23 год, керуючи в стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем марки «ГАЗ 69 А» д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні якого перебували пасажири ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , рухаючись із с. Синяк, Мукачівського району, в напрямку кафе «Соната» (вул. Духновича смт Чинадієво) по вул. Санаторній, за 55 метрів до перехрестя з вул. Терешкової в смт Чинадієво

-2-

Мукачівського району, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п. 1.2, 1.3, 1.5, 1.10, 2.3 «б», 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, при цьому під час руху не переконався у безпечності своїх дій, не вибрав безпечну швидкість та не врахував дорожню обстановку, в результаті чого втратив керованість та допустив занос з подальшим виїздом за межі дорожнього покриття у правий по ходу руху кювет, внаслідок чого ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми голови, грудної клітки, черева, що супроводжувалася закритою черепно-мозковою травмою, субарахноїдальні крововиливи, гемотораксом з права, забою легень, розриву правої легені, забою печінки, переломами ребер праворуч, перелом ключиці, від яких помер.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду від 13.02.2023 скасувати та направити кримінальне провадження на новий розгляд в суд першої інстанції. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на незаконність вироку у зв`язку з однобічністю та неповнотою досудового розслідування та судового розгляду, упередженістю суду, а також невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення. Зокрема зазначає, що в суді першої інстанції та під час досудового розслідування він повідомляв про те, що автомобілем керував не він, а потерпілий ОСОБА_10 , а він сидів на пасажирському сидінні поруч. Під час зіткнення та перекидання автомобіля його викинуло на сидіння ОСОБА_10 та в подальшому він сильно вдарився тім`яною частиною голови об внутрішню частині лівої дверки автомобіля та отримав тілесні ушкодження, що підтверджено висновком експерта та поясненнями його в судовому засіданні. Вважає, що виявлена під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди його кров на поверхні лівої дверки та кермі автомобіля належали йому, оскільки рана отримана ним в області тім`яної поверхні голови сильно кровила. Ні під час досудового розслідування, ні в суді не встановлено механізму отримання ним тілесних ушкоджень та можливості залишення ним слідів крові на внутрішній частині дверки автомобіля. До того ж факт керування автомобілем під час дорожньо-транспортної пригоди потерпілим ОСОБА_10 підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 й ОСОБА_11 . Під час проведення судових експертиз, не перевірялась його версія щодо можливого розвитку подій та механізму отримання ним та ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. Судом безпідставно проігноровано клопотання захисника про призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи, чим допущено неповноту судового розгляду.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілої, неявка якої з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що потерпіла належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від неї не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин її неявки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, промову прокурора, про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та законність вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення

-3-

швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в порушенні ним, як особою, що керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, за викладених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушенні не визнав та показав, що 31.08.2019, по обіді, після проведення разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , ремонтних робіт належного їм транспортного засобу, вони втрьох вирушили в ліс в район с. Синяк, для перевірки справності агрегатів автомобіля. Дорогою до означеного місця керування транспортним засобом здійснював ОСОБА_9 . У подальшому, протестувавши автомобіль та вживши на трьох алкогольні напої (пляшку горілки та вина), вони вирушили додому та, проїхавши незначну відстань, в цілях «проспатися», зупинилися поряд із гаражами санаторію «Синяк». Приблизно через годину потерпілий ОСОБА_10 отримав телефонний дзвінок та повідомив про необхідність вирушати додому, вказавши, що автомобіль поведе він. Дорогою додому, керований ОСОБА_10 транспортний засіб з`їхав у кювет, після чого перекинувся на лівий бік. Стверджував, що на момент настання дорожньо-транспортної події він знаходився в автомобілі в якості пасажира, поряд із водієм ОСОБА_10 , на якому в результаті перекидання транспортного засобу і опинився після аварії. В подальшому, будучи витягнутим із автомобіля ОСОБА_9 , він попрямував дорогою та, пройшовши 20-30 м, упав на узбіччі й втратив свідомість. Наявність на кермі транспортного засобу слідів його крові, ОСОБА_6 пояснив отриманою під час дорожньо-транспортної пригоди травмою голови, з масивним крововиливом.

-4-

Незважаючи на невизнання ОСОБА_6 своєї вини, на підтвердження його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду кримінального провадження, дослідив усі наявні докази у справі та дав їм належну правову оцінку.

Винуватість ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, підтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні та підтвердили вину обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зокрема, потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що безпосереднім очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.08.2019, не була і до настання означеної події, потерпілого ОСОБА_10 бачила востаннє близько 21 год 45 хв під час проїзду належного ОСОБА_6 транспортного засобу марки «ГАЗ 69» повз їх будинок. У той момент ОСОБА_10 знаходився в задній частині транспортного засобу, стоячи у повний зріст. Хто саме перебував за кермом автомобіля вона не помітила. Після чого, вона лягла спати, а через деякий час дізналася про настання дорожньо-транспортної пригоди, після якої потерпілого було госпіталізовано до Мукачівської ЦРЛ, де останній через шість днів помер. Також ствердила, що потерпілий ОСОБА_10 ніколи не сідав за кермо транспортного засобу, оскільки посвідчення водія не отримував.

Показаннями свідка ОСОБА_13 стверджено, що увечері 31.08.2019 близько 22-23 год, повертаючись з роботи, помітив карету швидкої допомоги, разом із якою одночасно і прибув на місце дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце на АДРЕСА_1 . По прибуттю спостерігав певне скупчення автомобілів та людей, автомобіль «ГАЗ 69» стояв на дорозі, перекривши рух, поряд на узбіччі дороги лежав ОСОБА_10 , його підтримував ОСОБА_9 .. Через деякий час, привели скривавленого ОСОБА_6 , якого він на власному автомобілі доставив до медичного закладу. При цьому зазначив, що обставини настання дорожньо-транспортної пригоди йому не відомі.

Свідок ОСОБА_14 ствердив, що безпосереднім очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 31.08.2019 на АДРЕСА_1 , не був. Вказаного дня близько 16-17 год, в цілях надання допомоги в господарських справах, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 приїздили за місцем його проживання та, по проходженню близько 15 хв, покинули дворогосподарство попрямувавши на автомобілі «ГАЗ» в бік с. Синяк. Розташування осіб в автомобілі було наступним: ОСОБА_9 перебував за кермом, ОСОБА_6 поруч на пасажирському сидінні, а ОСОБА_10 стояв позаду, в кузові даного транспортного засобу. В подальшому, увечері дізнався про настання дорожньо-транспортної пригоди та прибув на місце події, де побачив, що транспортний засіб знаходився у кюветі, розвернутий передньою частиною в напрямку смт Чинадієво, при цьому ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на місці події в той час вже не було.

Допитаний судом експерт ОСОБА_15 ствердив, що дослідження трупа ОСОБА_10 проводилося ним на підставі ухвали суду, із зазначенням обставин дорожньо-транспортної пригоди. За результатами проведеного експертного дослідження встановлено, що виникнення наявних у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень можливе лише для пасажира автомобіля. При цьому характерних ознак травм як для водія транспортного засобу не встановлено.

-5-

Допитаний в ході судового розгляду експерт ОСОБА_16 ствердив, що за умови перекидання транспортного засобу під час настання дорожньо-транспортної пригоди, наявні у ОСОБА_6 тілесні ушкодження, зокрема скальпована забійна рана тім`яної ділянки голови, могла виникнути як у пасажира, так і водія транспортного засобу.

Експерт ОСОБА_17 в судовому засіданні ствердив, що при проведенні експертного дослідження питання щодо перевертання транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди не з`ясовувалося, оскільки органом досудового розслідування на вирішення експертизи таке питання не ставилося.

Слідчий ОСОБА_18 ствердив, що саме ним здійснювався виїзд на місце дорожньо-транспортної пригоди та проведення слідчих дій, зокрема огляд місця події, за результатами якого складено відповідний протокол та схему до нього. Під час огляду місця події було вилучено футболку з переднього лівого коврика автомобіля; сліди бурого кольору з правої та лівої сторін внутрішнього салону автомобіля; сліди з керма та з коробки перемикання передач, також ним у схемі місця дорожньо-транспортної пригоди відображено наявне місцезнаходження транспортного засобу.

Вина ОСОБА_6 підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 31.08.2019, схемою та фототаблицею до нього, яким зафіксовано ділянку дороги на якій сталася дорожньо-транспортна пригода, місце розташування транспортного засобу, слідову картину, пошкодження транспортного засобу. Під час огляду місця події вилучено, в тому числі: сліди бурого кольору з лівої сторони внутрішнього салону автомобіля; сліди з керма.

Висновком судово-медичної експертизи за № 292/2019 від 18.10.2019 стверджується, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок поєднаної тупої травми голови, грудної клітки, черева, що супроводжувалася закритою черепно-мозковою травмою, субарахноїдальними крововиливами, гемотораксом справа, забоєм легень, розривом правої легені, забоєм печінки, переломами ребер праворуч, перелом ключиці, що і явилося безпосередньою причиною його смерті. Даний висновок про причину смерті підтверджується виявленням при дослідженні трупа вказаних вище прижиттєвих травматичних ушкоджень, а також підтверджується даними судово-гістологічного дослідження внутрішніх органів. При дослідженні трупа виявлені тілесні ушкодження у виді субарахноїдальних крововиливів, забою легенів, розриву тканини правої легені, гемотораксу, забою печінки. Вказані тілесні ушкодження відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення і з безпосередньою причиною настання смерті знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку. Тілесні ушкодження у виді переломів ребер 2, 3, 4 справа та перелому правої ключиці відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступені тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день. Крім того при дослідженні трупа виявлені тілесні ушкодження у виді синця в чоловій області голови справа, ділянок зсаднення по зовнішній поверхні правого плеча, в області грудної клітки справа та в області правого колінного суглобу, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, згідно п. 2.3.5 Правил судово- медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності. Всі вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення та механізму спричинення та механізму терті-ковзання, можливе їх виникнення під час дорожньо-транспортної пригоди у пасажира в салоні автомобіля. По давності виникнення можуть вкладатися в дату дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.08.2019. Смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в реанімаційному відділенні ІНФОРМАЦІЯ_3 .

-6-

Висновком судово-медичної експертизи № 278/2019 підтверджено, що у ОСОБА_6 встановлені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної скальпованої рани голови, з приводу чого проведено ПХО рани-накладено шви на рану. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення, можливо їх виникнення у водія в салоні легкового автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді. По давності виникнення можуть вкладатися в дату дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 31.08.2019 і відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, згідно п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 6, але не більше як 21 день.

Висновком експерта № 9191 від 06.07.2020 встановлено, що на момент огляду і експертного дослідження рульове керування, гальмівна система та ходова частина автомобіля марки «ГАЗ 69 А» д.н.з. НОМЕР_1 , знаходилися в працездатному стані та могли виконувати функції, передбачені конструкцією.

Висновком експерта № 9192 від 07.07.2020 встановлено, що в даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля «ГАЗ 69 А» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , повинен був діяти згідно вимог пунктів 10.1 та 12.1 з посиланням на термін «безпечна швидкість», який є в п.1.10 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути даної пригоди заключається для водія автомобіля «ГАЗ 69 А» д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_6 , у виконанні ним вимог пунктів 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України з посиланням на термін «безпечна швидкість», який є в п. 1.10 вказаних Правил.

Висновком експерта № СЕ/109/12/2-208МГ/20 від 12.05.2020 встановлено генетичні ознаки зразків букального епітелію ОСОБА_9 (об`єкт № 1), ОСОБА_6 (об`єкт № 2) та зразка крові ОСОБА_10 (об`єкт № 3). У наданих для дослідження змивах з поверхні передніх лівих (водійських дверцят) (об`єкт № 4) та у змиві з керма автомобіля (об`єкт № 5) виявлено сліди крові людини та клітини з ядрами і встановлено їх генетичні ознаки. Генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених у змиві з поверхні передніх лівих (водійських дверцят) (об`єкт № 4) та у змиві з керма автомобіля (об`єкт № 5) збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_6 (об`єкт № 2) і не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_9 (об`єкт № 1) та зразка крові ОСОБА_10 (об`єкт № 3). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку букального епітелію ОСОБА_6 та в об`єкті № 4 складає 1,23714 х 10 (-31). Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 8,08 х 10 (30) осіб. Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку букального епітелію ОСОБА_6 та в об`єкті № 5 складає 5,18014 х 10 (-27). Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 1,93 х 10 (26) осіб. Походження слідів крові та клітин в об`єктах 4, 5 від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виключається.

Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 6 від 29.03.2022 підтверджено, що тілесні ушкодження, які були виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_10 , викладені у висновку експерта № 292/2019 від 18.09.2019, виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення або ударі об такі та механізму тертя-ковзання під час дорожньо-транспортної пригоди, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, праворуч від потерпілого ОСОБА_10 . При проведенні комісійної судово-медичної експертизи, на тілі трупа ОСОБА_10 не виявлено ні специфічних, ні характерних тілесних ушкоджень, які б свідчили про перебування його за кермом легкового автомобіля

-7-

на момент дорожньо-транспортної пригоди. Тому судово-медична експертна комісія уважала, що ОСОБА_10 не був водієм автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до листа щодо надання інформації від 02.04.2020 зау № 31-/7-607 ОСОБА_10 посвідчення водія не отримував.

Згідно з відповіддю на запит від 14.04.2020 за № 546, ОСОБА_6 поступив до приймального відділення Мукачіівської ЦРЛ 01.09.2019 (алкотест 3,07 проміле).

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 наводить власну оцінку фактичних обставин кримінального провадження на користь його невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, однак не вказує про необхідність повторного дослідження апеляційним судом доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до вимог ст. 22, 26, 404 КПК України, умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків судом першої інстанції були створенні, ніяких перешкод у збиранні, перевірці доказів під час судового розгляду з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, судом першої інстанції не створювалось.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що після допиту обвинуваченого, потерпілої, всіх свідків, заявлених у кримінальному провадженні та дослідження всіх письмових доказів, обвинуваченим та його захисником не заявлялось жодних клопотань щодо додаткового з`ясування обставин, які мають значення для об`єктивного розгляду кримінального провадження.

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для кримінального провадження, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Оцінивши їх відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_6 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені у поданій апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів уважає необґрунтованими і такі відхиляє.

-8-

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_19 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за, що його засуджено, колегія суддів уважає, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних по кримінальному провадженні доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та дійшов правильного висновку щодо доведеності обвинувачення у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_6 , оскільки останній не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п. 1.2, 1.3, 1.5, 1.10, 2.3 «б», 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, при цьому під час руху не переконався у безпечності своїх дій, не вибрав безпечну швидкість та не врахував дорожню обстановку, в результаті чого втратив керованість та допустив занос з подальшим виїздом за межі дорожнього покриття у правий по ходу руху кювет, внаслідок чого ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження допустив неповноту та однобічність судового розгляду, дав неправильну правову оцінку зібраним по кримінальному проводжені доказам є необґрунтованими та безпідставними. Суд першої інстанції повно, об`єктивно та неупереджено розглянув кримінальне провадження, правильно встановив дійсні фактичні обставини кримінального провадження, при цьому дотримався вимог кримінального процесуального та кримінального закону. Істотних порушень вимог закону які б стали підставою для скасування по суті правильного прийнятого рішення ним не допущено.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не доведена, оскільки під час зіткнення та перекидання автомобіля його викинуло на сидіння ОСОБА_10 та в подальшому він сильно вдарився тім`яною частиною голови об внутрішню частину лівої дверки автомобіля та отримав тілесні ушкодження, не знаходять свого об`єктивного підтвердження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 6 від 29.03.2022 стверджено, що ОСОБА_10 не був водієм автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано піддав критичній оцінці показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_20 , з огляду на їх неспроможність.

Крім того, вказані доводи спростовано висновком експерта № СЕ/109/12/2-208МГ/20 від 12.05.2020, відповідно до якого генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених у змиві з поверхні передніх лівих (водійських дверцят) та у змиві з керма автомобіля збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_6 ; висновком судово-медичної експертизи № 292/2019 від 18.10.2019, відповідно до якого виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_10 виникли під час дорожньо-транспортної пригоди як у пасажира в салоні автомобіля; а також показаннями експерта ОСОБА_15 який показав, що виникнення наявних у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень можливе лише як для пасажира автомобіля, характерних ознак травм як для водія транспортного засобу не встановлено.

-9-

З цих же міркувань колегія суддів критично оцінює доводи ОСОБА_6 щодо керування транспортним засобом ОСОБА_10 , а відтак не визнанням ним своєї вини, було вірно розцінено судом як позицію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності, справедливого та законного покарання за вчинене діяння.

Посилання в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 на те, що за кермом автомобіля перебував ОСОБА_9 , про якого він раніше не повідомляв, оскільки побоювався останнього, колегія суддів також не приймає до уваги з огляду на те, що з часу настання події, протягом проведення досудового розслідування, а також під час судового розгляду ОСОБА_6 притримувався іншої версії керування автомобілем під час дорожньо-транспортної пригоди саме ОСОБА_10 , а про факт керування автомобілем ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_6 заявив тільки під час апеляційного розгляду, що розцінюється як позиція захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Більш того, дані твердження спростовані висновком експерта № СЕ/109/12/2-208МГ/20 від 12.05.2020, яким встановлено, що генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених у змиві з поверхні передніх лівих (водійських дверцят) (об`єкт № 4) та у змиві з керма автомобіля (об`єкт № 5) збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_6 (об`єкт № 2) і не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_9 (об`єкт № 1) та зразка крові ОСОБА_10 (об`єкт № 3).

Отже, суд першої інстанції, обґрунтовано встановив у діянні водія ОСОБА_6 наявність порушень Правил дорожнього руху України та причинного зв`язку між цими порушеннями і суспільно небезпечними наслідками, що настали, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність наявності ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 286 КК.

На підставі наведеного, апеляційний суд уважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності висновків у вироку суду фактичним обставинам кримінального провадження, підтвердження не знайшли. Висновки суду, викладені у вироку ґрунтуються на належних, достовірних, допустимих та достатніх доказах, зокрема, з врахуванням численних експертних висновків, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Всі сумніви щодо доказів та їх змісту були перевірені під час судового розгляду та з приводу цього наведено відповідні мотиви у рішенні. У вироку суду в повній відповідно до вимог частини 3 статті 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , які суд дослідив та оцінив з дотриманням положень статті 94 КПК України.

З огляду на зазначене, заперечення під час апеляційного розгляду вини ОСОБА_6 щодо обставин події дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд розцінює, як обрану лінію захисту обвинуваченого з метою уникнення ним відповідальності, а тому ставиться до таких його доводів критично.

У ході аналізу доводів апеляційної скарги підстав для закриття кримінального провадження, судом апеляційної інстанції встановлено не було, адже винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується належними, допустимими, достовірними доказаними, безпосередньо дослідженими та оціненими на основі власного переконання судом першої інстанції.

Слід визнати необгрунтованими й доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про неповноту судового розгляду, оскільки вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів кримінального провадження, в тому числі з підстав відхилення клопотання сторони захисту про призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи.

-10-

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд уважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у кримінальному правопорушенні, за яке його засуджено.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними і такі відхиляються.

З вироку вбачається, що на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях першої й апеляційної інстанцій, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення, а твердження обвинуваченого про недоведеність його вини в зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів його вини у кримінальному правопорушенні, за яке обвинувачений засуджений, слід визнати безпідставними.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав уважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому обвинувачений наголошує в апеляційній скарзі. Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути враховані при розгляді кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За приписами ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цих вимог кримінального закону, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався.

З вироку суду вбачається, що вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 як основного, так і додаткового покарання, суд першої інстанції врахував обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, а також те, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, яке характеризується необережною формою вини, характер суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та дані про його особу, який є розлученим, непрацюючим, на обліку у лікарів фтизіатра, нарколога та психіатра не перебуває, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, утриманців не має, за місцем проживання характеризується посередньо.

-11-

Обставин, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції не встановлено.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при винесенні вироку щодо ОСОБА_6 дотримано вимоги ст. 50, 65 КК України та призначено покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також співмірним вчиненому протиправному діянню та його наслідкам у виді смерті людини, і не може уважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець уважає пропорційним.

При цьому колегія суддів констатує, що з огляду на факт перебування ОСОБА_6 під час вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, законні підстави для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, а вирок суду без змін.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не надано доказів, які би підтверджували обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_21 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2023, щодо нього, - без змін.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді