Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1157/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422-1 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у приміщенні апеляційного суду в м. Житомирі матеріали контрольного провадження №285/1157/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20 травня 2024 року включно, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та покласти на нього обов`язки, визначені ст.194 КПК України. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що ОСОБА_6 тривалий час перебуває під вартою. Вказує, що судом не наведено обставин, які б свідчили про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Посилається на те, що судом не було враховано, що в сім`ї ОСОБА_6 трапилась непоправима втрата, а саме на фронті загинув рідний брат обвинуваченого, на утриманні якого перебувало двоє неповнолітніх дітей, які потребують підтримки і уваги.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області знаходиться об`єднане кримінальне провадження №0000450 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст.307 КК України.

Під час судового розгляду прокурор заявив письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 посилаючись на те, що судовий розгляд триває, але вказаний строк спливає, а ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування останнього від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, які слугували підставою для застосування та продовження такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, під час досудового розслідування даного кримінального провадження тривалий час перебував у розшуку, та кількість злочинів, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність існування ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, а тому задовольнив клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідно до п.3 ч.4 ст.183 КПК України.

Прокурор, захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , обвинувачений належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду. Від прокурора та захисника ОСОБА_7 надійшли клопотання про проведення апеляційного розгляду без їх участі. Від захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого клопотання про участь в апеляційному розгляді не надходили.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За таких обставин, колегія суддів вважає можливим проводити апеляційний розгляд без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст.331 КПК України вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На думку колегії суддів, приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , судом першої інстанції повністю дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 196, 199, 331 КПК України.

Так, з контрольного судового провадження №285/1157/22 вбачається, що в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області знаходиться об`єднане кримінальне провадження №0000450 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст.307 КК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому під тяжкістю можливого покарання останній може переховуватися від суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Крім того, вказаний ризик підтверджується тим, що під час досудового розслідування ОСОБА_6 перебував тривалий час у розшуку. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується кількістю епізодів злочинної діяльності та тим, що під час розгляду судом обвинувального акта від 08.04.2022 ОСОБА_6 висунуто нове обвинувачення за обвинувальним актом від 21.03.2023.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою до обвинуваченого та наявності ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування останнього від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави відповідно до ч.4 ст.183 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризик переховування від суду обґрунтований тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінального правопорушення, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна. Крім того, під час досудового розслідування ОСОБА_6 перебував у розшуку. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтований кількістю епізодів злочинної діяльності та тим, що під час розгляду судом обвинувального акта від 08.04.2022 ОСОБА_6 висунуто нове обвинувачення за обвинувальним актом від 21.03.2023.

Зазначеним спростовуються доводи апелянта про недоведеність вказаних ризиків та не встановлення судом обставин, які б свідчили про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не враховано, що в сім`ї ОСОБА_6 трапилась непоправима втрата, а саме на фронті загинув рідний брат обвинуваченого, на утриманні якого перебувало двоє неповнолітніх дітей, які потребують підтримки та останній тривалий час перебуває під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані обставини не свідчать про зменшення ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Більш того, судом зазначено, що в даному кримінальному провадженні до обвинуваченого вже застосовувався запобіжний захід у виді застави, який був ним порушений.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника не можуть бути визнані колегією суддів достатніми для скасування оскаржуваного судового рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20 травня 2024 року включно, без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :