Справа № 186/698/23
Провадження № 1-кп/0186/80/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м.Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 13 січня 2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Першотравенська, Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, який має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, учасника бойових дій, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Першотравенська, Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, який має на утриманні малолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , непрацюючого, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 (приймає участь в режимі відеоконференції)

захисників адвоката ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 (приймає участь в режимі відеоконференції)

обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 днів з визначенням обвинуваченому застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 242 240,00 грн.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, строк дії ухвали закінчується 24 березня 2024 року. З огляду на те, що розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не закінчено, з метою виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Підставою для продовження запобіжного заходу ОСОБА_3 , є наявність ризиків передбачених п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які полягають у тому, що ОСОБА_3 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, та може вчинити інше кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин з корисливих мотивів.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 , офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходів не має, власне житло відсутнє, за місцем реєстрації не проживає та враховуючи тяжкість злочину, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_3 , у зв`язку з вчиненням умисного тяжкого кримінального правопорушення, може чинити незаконний вплив на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки останньому відомі анкетні дані та місця проживання зазначених осіб. Отже, у поєднанні з тяжкістю злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_3 та суворості покарання, яке загрожує йому у випадку доведення вини, з метою уникнення встановленої законом відповідальності є досить високим ризик того, що перебуваючи на волі обвинувачений може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні шляхом вмовляння, підкупу, психологічними чи фізичними методами впливу, з метою відмови або зміни в подальшому ними свідчень.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_3 не працевлаштований, у нього відсутній постійний заробіток, у зв`язку з чим останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин з корисливих мотивів.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав у повному обсязі та прохав його задовольнити.

Захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_3 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, вважали, що необхідно застосувати відносно ОСОБА_3 міру запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Захисник зазначив, що всі клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу однакові, змінюються лише дати та підпис. Вважає, що прокурором не доведено, що на даний час взагалі є ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Адвокат ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_5 при розгляді клопотання поклалися на розсуд суду.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах заявленого клопотання, суд зазначає наступне.

За приписами ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України суд враховує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання певним ризикам.

Згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності ряд обставин, наведених у переліку даної норми.

Суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку саме про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Суд вважає, що прокурором у судовому засіданні доведена наявність підстав вважати, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_3 зможе переховуватися від суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення, дані ризики продовжують існувати і не зменшились, з огляду на таке.

Так кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 є тяжким злочином, за вчинення якого діючим законодавством встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Як встановлено судом ОСОБА_3 не має постійного місця проживання, розлучений, офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків, що в першу чергу свідчить про можливість вчинення нових кримінальних правопорушень та підвищену соціальну небезпеку.

Ризик переховування від правосуддя суд оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 (особливості поведінки, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування, тощо) і приходить до висновку, що ризик переховуватися є досить актуальним, зважаючи на особу обвинуваченого та тяжкість ймовірного покарання.

Наявність ризику передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України допустимими доказами прокурором не доведено, так як судом вже допитані всі свідки, які зазначені стороною обвинувачення та захистом.

Таким чином прокурором наведено достатні та переконливі докази про існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Стосовно клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт суд зазначає, що достатніх доказів, які б свідчили про наявність відповідних підстав для прийняття такого процесуального рішення та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченим ОСОБА_3 , суду не надано.

Таким чином, наведені вище фактичні дані цього кримінального провадження та особисті обставини ОСОБА_3 у сукупності дають підстави для висновку про продовження існування та збереження високого ступеня ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Беручи до уваги ту обставину, що заявлені раніше ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились та не відпали, тому є виправданим подальше тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити частково і продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою строком на 35 днів.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч.3 ст.183 КПК України, відповідно до яких при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, відповідно до якої суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися, те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина четверта статті 182 Кримінального процесуального кодексу України), зважаючи на обставини кримінального правопорушення, тяжкість злочину, який інкримінується обвинуваченому та його наслідки, характеристику обвинуваченого, його майновий і сімейний стан, стан здоров`я, з огляду на вимоги щодо того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірною для нього, то суд вважає за необхідне визначити розмір застави, передбачений для даної категорії злочинів в межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560,00 грн.

Крім того, суд, відповідно до частини третьої статті 183 КПК, вважає за необхідне, у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 КПК.

Відповідно до частини четвертої статті 202 КПК, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває обвинувачений, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Керуючись ст.ст.331, 177-178, 183, 199, 350, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою задовольнити частково.

Продовжити строк тримання ОСОБА_3 обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, під вартою на строк 35 днів по 23 квітня 2024 року включно.

Визначити заставу у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає: АДРЕСА_2 без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У задоволенні решти клопотання відмовити.

У задоволенні клопотання щодо зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 відмовити.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику ОСОБА_10 негайно після її оголошення та направити до ДУВП №4 для виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 21 березня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1