У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000310, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Христофорівка Баштанського району Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2023 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту набуття вироком законної сили та приведення його до виконання.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 23.06.2023 по 08.10.2023, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна. Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_8 просять вирок скасувати.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі висловив незгоду з кваліфікацією вчиненого кримінального правопорушення та вважав призначене покарання занадто суворим.

Зазначив, що діяв в межах необхідної оборони, оскільки не провокував потерпілого ОСОБА_8 , який є молодшим за віком та фізично сильнішим за нього. Окрім того, потерпілий раніше погрожував йому та застосовував до нього фізичне насилля. Претензії та вимоги потерпілого були неправомірними.

Також, після вчиненого злочину матеріально допомагав потерпілому на лікування, примирився з ним, потерпілий просив суд не позбавляти його волі, стверджував, що він був ініціатором конфлікту.

Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Звертає увагу, що суд не надав належної оцінки доказам у справі та необґрунтовано кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки він перевищив межи необхідної оборони та не мав прямого умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Потерпілий ОСОБА_8 в апеляційній скарзі зазначив, що раніше неодноразово мав конфлікти з ОСОБА_6 , в ході яких бив останнього. Звертає увагу, що ОСОБА_6 надав йому допомогу, вони примирилися, він усвідомив, що його агресивні дії призвели до спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим.

Оскільки ОСОБА_6 захищався від чергового його побиття ним, то вважає що його дії не перейшли за межі необхідної оборони.

Вважає, що дії обвинуваченого вчинені внаслідок перевищенням меж необхідної оборони, та наявні підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Узагальнена позиція інших учасників провадження.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_9 просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого, а вирок залишити без змін.

Вважає, що дії потерпілого, які за твердженням обвинуваченого стали причиною конфлікту, за своїм характером та об`єктивними проявами не можуть розцінюватись як такі, що досягли ступеня суспільної небезпечності і викликали у ОСОБА_6 необхідність вжиття неодноразових активних дій із застосуванням знаряддя злочину - ножа, спрямованих на відвернення посягання саме таким способом.

Зазначає, що заподіяння ОСОБА_6 множинних тілесних ушкоджень за допомогою ножа в різні частини тіла потерпілого свідчать про прямий умисел на вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Також вважає, що з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого, який характеризується посередньо, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та реально відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак це не сприяло його виправленню та попередженню вчиненню нових злочинів, частково визнав вину, частково відшкодував лікування потерпілого за допомогою родичів, суд обґрунтовано призначив покарання в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

22 червня 2023 року о 21:00 год ОСОБА_6 приїхав до своєї колишньої співмешканки ОСОБА_10 , її доньки ОСОБА_11 та малолітньої онуки ОСОБА_12 , які проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

22 червня 2023 року близько 22:00 год, перебуваючи в приміщенні будинку ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вживали спиртні напої, після чого пішли відпочивати у кімнату даного домоволодіння.

23 червня 2023 року близько 02:00 год до вищевказаного домоволодіння приїхав ОСОБА_8 , який розбудив свою колишню співмешканку ОСОБА_11 та інших осіб, які спали у будинку. Близько 02:30 год між ОСОБА_6 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_8 в приміщенні будинку виникла словесна сварка, яка продовжилась між ними на подвір`ї вказаного домоволодіння. На ґрунті тривалих неприязних відносин у ОСОБА_6 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з мотивів особистої неприязні, умисно наніс кухонним ножем ОСОБА_8 , який стояв у дворі вищевказаного домоволодіння неподалік вхідних дверей в житловий будинок, не менше 6 ударів по тулубу та в область грудної клітини.

В результаті вищевказаних злочинних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді множинних колото-різаних ран грудної клітки зліва (рана на рівні 7 міжребер`я зліва по передній паховій лінії; дві рани на рівні 3-4 міжребер`я зліва по задній паховій лінії, одна із них проникаюча), пневмотораксу зліва, колото-різаної рани лівої пахової ділянки з ушкодженням стегнової вени, з інтенсивною кровотечею, різаної рани лівого передпліччя, різаної рани бокової ділянки шиї зліва, геморагічного шоку III ступеня. Проникаюча рана грудної клітки і колото-різана рани лівої пахової ділянки з ушкодженням стегнової вени, з інтенсивною кровотечею відносяться (кожна окремо) до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винуватим в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, та кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги, просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 вважав вирок суду законним та обґрунтованим. Просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При ухваленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим доказам.

На переконання колегії суддів, вина ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного злочину доведена поза розумним сумнівом та його дії кваліфіковані правильно.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 в суді пояснив, що не мав умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. Стверджував, що ОСОБА_8 наніс йому два удари в область серця, потім штовхнув у спину, вхопив за комір і почав тягнути з будинку на вулицю, наносив удари по тулубу кулаком, потилицю та завдав удар ногою. Коли він намагався підвестись та чинити опір, потерпілий схопив його за шию і почав душити. Біля веранди на столі лежав кухонний ніж, який він схопив, наніс ОСОБА_8 один удар у нижню частину тулубу та ще декілька ударів у верхню частину, після чого потерпілий впав. Наміру завдавати тілесні ушкодження потерпілому не мав, а побоювався за своє життя, і погрози потерпілого, які раніше він виказував, вважав реальними.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, який в суді частково визнав вину, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження за обставин, встановлених судом.

Зокрема, щодо доводів ОСОБА_6 про відсутність умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень та неправильності кваліфікації його дій, колегія суддів зазначає, що ці доводи позбавлені підстав, з огляду на таке.

У суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_8 пояснив, коли він взяв ОСОБА_6 за комір та вивів його на вулицю у них почалася сварка, наніс 2-3 удари обвинуваченому в обличчя, схопив за шию і почав душити, штовхнув його, після чого вони разом впали. Потім він відчув удар в пах та зрозумів, що ОСОБА_6 його чимось порізав, крім того обвинувачений порізав йому руку, в області ребер та шиї. Відчувши слабкість, він відпустив обвинуваченого, відчув другий удар по руці та через декілька хвилин втратив свідомість. На його тілі були чотири різані рани на тулубі та одна рана в паху.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 24.07.2023 та відеозаписом до нього за участю потерпілого ОСОБА_8 , останній 23 червня 2023 року близько 01:00 год приїхав до Москаленків, де у дворі між ним та ОСОБА_6 розпочався конфлікт, після чого вони помирилися. Коли потерпілий заходив до веранди, відчув удар в пах, слабкість, відштовхнувши від себе ОСОБА_6 знову відчув удар по руці, після чого впав на правий бік та обвинувачений наніс ще близько 5 ударів (т.1 а.п. 118-125).

Показання потерпілого також підтверджуються протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.06.2023 (т. 1 а.п. 175-176).

В основу обвинувального вироку також обґрунтовано покладені показання свідків, які допитані в суді.

Так, свідок ОСОБА_10 повідомила, що 22.06.2023 в ночі у дворі їх домоволодіння стався конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Бачила, як обвинувачений лежав на маленькому столі, а потерпілий його душив. Вона намагалася припинити сварку між ними, але потерпілий відштовхнув її та вона пішла до будинку. Ніж вона залишила у дворі, оскільки з дочкою готували їжу на передодні події.

Ці показання свідка узгоджуються з даними проведення слідчого експерименту від 23.06.2023 та відеозаписом до нього за участі свідка ОСОБА_10 , згідно якого остання пояснила наступне. ОСОБА_8 у будинку вдарив ОСОБА_6 кулаком в обличчя та за плечі вивів його на подвір`я, де останній звалив потерпілого на землю та вдарив його. На землі у дворі біля ОСОБА_8 лежав ніж у крові, який вона помила.

З паху ОСОБА_8 текла кров на асфальт, яку вона також замила (т. 1 а.п. 103-110).

Свідок ОСОБА_11 пояснила, 22.06.2023 вночі на подвір`ї їх домоволодіння між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 відбувся конфлікт. Почувши крик, вона вийшла на двір та побачила лежачого потерпілого, в якого в паху була кров. Після чого вона викликала швидку допомогу.

Ці показання свідка узгоджуються з даними протоколу проведення слідчого експерименту від 24.07.2023 та відеозаписом до нього за участю свідка ОСОБА_11 (т. 1 а.п. 112-116).

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що 23.06.2023 до ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення, що до КНП «Новобузька багатопрофільна лікарня» було доставлено особу з чисельними ножовими пораненнями. Він у складі слідчо-оперативної групи прибули до лікарні для з`ясування обставин. Після приїзду до місця злочину та допиту Москаленків, було встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення причетний ОСОБА_6 , якого було затримано та який з правої кишені своїх штанів видав ніж.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що 23.06.2023 до КНП «Новобузька багатопрофільна лікарня» був доставлений ОСОБА_8 з колото-різаною раною, який проходив тривале стаціонарне лікування. Зауважив, що без своєчасного надання медичної допомоги ОСОБА_8 міг померти.

Згідно довідки, 23.06.2023 о 03:40 год ОСОБА_8 бригадою ШМД було доставлено до КНП «Новобузька БПЛ» у важкому стані, встановлено діагноз: множині колото-різані рани грудної клітки зліва (одна проникаюча). Пневмоторакс зліва. Колото-різана рана лівої пахової ділянки з ушкодженням стегнової вени, інтенсивна кровотеча. Геморагічний шок ІІІ ст. Різана рана шиї, різана рана лівого передпліччя (т. 1 а.п. 177).

Вищезазначені пояснення свідків узгоджуються з дослідженими у суді першої інстанції письмовими доказами, а саме: витягом з ЄРДР, рапортами чергового та старшого оперуповноваженого, протоколами затримання та огляду місця події від 23.06.2023 та фототаблицями до них, постановами про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування проведено судово-медичну експертизу, яка встановила характер спричинених тілесних ушкоджень потерпілому, їх локалізацію та механізм заподіяння.

Відповідно висновку судово-медичної експертизи медичних документів №99/47 від 18.07.2023, у ОСОБА_8 мались множині колото-різані рани грудної клітки зліва (рана на рівні 7 міжребер`я зліва по передній паховій лінії; дві рани на рівні 3-4 міжребер`я зліва по задній паховій лінії, одна із них проникаюча); пневмоторакс зліва; колото-різана рана лівої пахової ділянки з ушкодженням стегнової вени, з інтенсивною кровотечею; різана рана лівого передпліччя; різана рана бокової ділянки шиї зліва; геморагічний шок ІІІ ст.

Всі наявні ушкодження спричинені внаслідок не менш чим 6 ударів якимось гострим колюче-ріжучим предметом типу леза ножа, можливо 23.06.2023.

Проникаюча рана грудної клітки і колото-різана рана лівої пахової ділянки з ушкодженням стегнової вени, з інтенсивною кровотечею відносяться (кожна окремо) до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Всі інші наявні ушкодження належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Утворення наявних ушкоджень в наслідок падіння на площині не можливе. Локалізація ушкоджень вказує на те, що під час їх спричинення потерпілий був повернутий до нападника переважно лівою бічною поверхнею тіла (т. 2 а.п. 49-51).

За даними медичної карти стаціонарного хворого та виписки з медичної карти стаціонарного хворого №2400, ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні з 23.06.2023 по 24.07.2023, повний діагноз: множині колото-різані рани грудної клітки зліва (одна із них проникаюча). Пневмоторакс зліва. Колото-різана рана лівої пахової ділянки з ушкодженням стегнової вени, інтенсивна кровотеча. Геморагічний шок ІІІ ст. Різана рана шиї, різана рана лівого передпліччя. Постгеморагічна анемія ІІІ ст. Вторинний вено-лімфостаз лівої н/кінцівки. Спайки плевральної порожнини із осумкованим гідротораксом, стан після торакоскопії (т. 2 а.п. 53-85).

Згідно висновків судово-імунологічних експертиз № 401-і, 399-і, 400-і, 398-і на зіскобі з землі, наволочці, рушнику, трусах з місця події, штанах, парі кросівок, парі шкарпеток, футболці, куртці, спортивних штанах ОСОБА_6 знайдено кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_8 та ОСОБА_6 (т. 1 а.п. 206-210, 219-223, 231-234, 242-246).

Проаналізувавши висновки зазначених експертиз, колегія суддів зазначає, що зазначені висновки судової медичної та імунологічних експертиз доводять вину ОСОБА_6 у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому за встановлених судом першої інстанції обставин.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянтів про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі та необґрунтовано кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки ОСОБА_6 перевищив межи необхідної оборони та не мав прямого умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, з огляду на таке.

Згідно ч. 1, 3 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що дії потерпілого ОСОБА_8 , які за твердженням обвинуваченого стали причиною конфлікту, за своїм характером та обставинами не можуть розцінюватись як такі, що досягли ступеня суспільної небезпечності і викликали у ОСОБА_6 необхідність вжиття неодноразових активних дій із застосуванням знаряддя злочину - ножа, спрямованих на відвернення посягання саме таким способом.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, у ОСОБА_8 мались множині колото-різані рани грудної клітки зліва, пневмоторакс зліва, колото-різана рана лівої пахової ділянки з ушкодженням стегнової вени, з інтенсивною кровотечею, різана рана лівого передпліччя; різана рана бокової ділянки шиї зліва, геморагічний шок ІІІ ст. Всі наявні ушкодження спричинені внаслідок не менш чим 6 ударів якимось гострим колюче-ріжучим предметом типу леза ножа. Проникаюча рана грудної клітки і колото-різана рана лівої пахової ділянки з ушкодженням стегнової вени, з інтенсивною кровотечею відносяться (кожна окремо) до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

У діях ОСОБА_6 не вбачається ознак необхідної оборони, оскільки у нього не було невідкладності в заподіянні 6 ударів гострим колюче-ріжучим предметом (ножем), а наносячи удари ножем в життєво важливі ділянки тіла потерпілого, обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачав негативні наслідки, а тому ним не було допущено перевищення меж необхідної оборони, а відтак підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого не встановлено.

Колегія суддів вважає, що заподіяння ОСОБА_6 множинних тілесних ушкоджень ножем у різні частини тіла потерпілого свідчать про прямий умисел на вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

З урахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення в їх сукупності, зокрема характеру, хронології і послідовності, кількості дій потерпілого та обвинуваченого, а також їх поведінки, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність направлення умислу ОСОБА_6 на заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, який виник внаслідок тривалих неприязних відносин.

Незгода обвинуваченого з висновками суду першої інстанції про вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння спростовується даними, що містяться в протоколі затримання ОСОБА_6 від 23.06.2023 в порядку ст. 208 КПК України. Так, ОСОБА_6 , ознайомившись з підставами затримання, у присутності захисника ОСОБА_15 пояснив, що 22.06.2023 о 20:00 год випив 200 г вина та ліг спати в будинку ОСОБА_10 . Вночі, на подвір`ї побачив ОСОБА_8 , який лежав у крові (т. 1 а.п. 140-144).

Оцінюючи досліджені судом першої інстанції докази, всупереч доводам апелянта, суд вважає, що всі досліджені докази, на які послався суд першої інстанції в обґрунтування оскаржуваного рішення, є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, та достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом.

За такого, колегія суддів, оцінюючи у сукупності пояснення обвинуваченого, потерпілого, свідків, письмові докази, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими, вважає правильними висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом».

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, дослідивши докази та надавши їм належну оцінку, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

На думку колегії суддів, вина обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом. Судом апеляційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного вироку, про що просять в апеляційних скаргах обвинувачений та потерпілий.

Що стосується наведених апелянтами доводів про призначення обвинуваченому занадто суворого покарання, то ці доводи позбавлені підстав.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином.

Також враховано дані про особу винного, який не судимий в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаряінфекціоніста, за місцем проживання характеризується посередньо, на військовому обліку не перебуває та офіційно не працює.

Обставинами, які пом`якшують покарання, визнано щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Покарання за ч. 1 ст. 121 КК України призначено в межах санкції зазначеної статті, та у розмірі, наближеному до мінімального.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 призначив покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відсутні підстави вважати призначене покарання занадто суворим, як зазначено апелянтами, а також для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2023 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3