Справа № 675/401/23
Провадження № 1-в/675/4/2024
У Х В А Л А

"13" лютого 2024 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі колегії суддів: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 , прокурора - ОСОБА_5 , представників установи - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , засудженого - ОСОБА_8 , захисника - адвоката ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк,

в с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_8 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», звернувся до суду з клопотанням, у якому просить замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк та зарахувати відбутий ним строк до покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

ОСОБА_8 зазначає, що призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі слід замінити на підставі ст. 28 Конституції України, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 82 КК України покаранням у виді позбавлення волі на певний строк із зарахуванням відбутого ним строку до призначеного на підставі ст. 82 КК України покарання. Просить врахувати те, що він до засудження судимостей не мав. Вказує, що злочин, за який його засуджено, він не вчиняв.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 , а також представники установи ОСОБА_6 і ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечили, посилаючись на його безпідставність.

Заслухавши пояснення засудженого, його захисника, представників установи, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що клопотання до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з приписами п.п. 2, 3, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

За змістом ч.ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 засуджений за вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 21 травня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 08 вересня 2009 року, за ст.ст. 115 ч. 2 п.п. 1, 6, 12, 187 ч. 4, 70 ч.ч. 1, 2 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особисто йому належного майна.

У подальшому ОСОБА_8 засуджений за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року, зміненим ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2017 року, за ст.ст. 289 ч. 1, 71 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особисто йому належного майна.

Верховним Судом 29 серпня 2018 року здійснювався перегляд у касаційному порядку вироку Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2017 року, відповідно до постанови суду ухвалу суду апеляційної інстанції змінено. На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Виключено з ухвали посилання на призначення покарання ОСОБА_8 на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків. Ухвалено вважати ОСОБА_8 засудженим вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 21 травня 2009 року за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч.ч. 1, 2 ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

У відповідності до положень ч.ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст. 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

Наказом Міністерства юстиції України від 19 січня 2023 року № 294/5 затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого».

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Як вбачається із наданої адміністрацією Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» характеристики на ОСОБА_8 станом на 30 листопада 2023 року, у ОСОБА_8 відсутні явні прояви неадекватної поведінки. Засуджений підтримує стабільні зв`язки з рідними та близькими, які позитивно на нього впливають. Протягом останніх півроку порушень не допускав. Бажає змінити своє життя, проте це бажання має поодинокий та несистемний характер. ОСОБА_8 усвідомлює, що саме потребує змін, але при цьому нічого не робить та не має позитивних намірів на майбутнє. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення із персоналом установи під контролем його поведінки. Засудженому визначено середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення і небезпеки для суспільства. Індивідуальну програму соціально-виховної роботи не виконує.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення станом на 21 червня 2023 року ОСОБА_8 заохочень не має. Чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності за зберігання заборонених предметів та нетактовну поведінку до представників адміністрації. Усі стягнення погашені.

Як вбачається із довідки Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» від 23 серпня 2023 року № 250, засуджений працевлаштований у майстерні установи, оплата праці здійснюється згідно з договором цивільно-правового характеру № 136 від 24 липня 2023 року. У відповідності до договору цивільно-правового характеру № 136 від 24 липня 2023 року, укладених між Державною установою «Замкова виправна колонія (№ 58)» та ОСОБА_8 , останній надає установі послуги щодо виготовлення «Вбивця карася», що також підтверджується актами прийому наданих послуг до вказаного договору № 136/7 від 31 липня 2023 року, № 136/8 від 26 вересня 2023 року, № 136/10 від 31 жовтня 2023 року, № 136/12 від 22 грудня 2023 року

Також зі змісту витягу з протоколу № 22 від 30 листопада 2023 року вбачається, що комісією установи, в якій відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі засуджений ОСОБА_8 , вказано, що засуджений не став на шлях виправлення та не може бути представлений до заміни покарання на підставі ст. 82 КК України.

У матеріалах провадження наявний висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 , у якому зазначено, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Загальна кількість балів засудженого становить 57.

Також засудженим особисто складено індивідуальний план виправлення та ресоціалізації.

Крім того, судом враховується, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, адже згідно паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Кам`янець-Подільським МВ УМВС України в Хмельницькій області 24 липня 1999 року, він зареєстрований у с. Слобідка-Рихтівська Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

ОСОБА_8 має малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , повторно виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 10 лютого 2023 року.

Судом установлено, що на момент розгляду клопотання ОСОБА_8 формально набув право на застосування до нього ст. 82 КК України.

Водночас призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Судом установлено, що у поведінці засудженого ОСОБА_8 мають місце позитивні тенденції у виправленні, оскільки він непогашених стягнень не має, на даний час працевлаштований у установі, однак вищевказані обставини на час розгляду клопотання останнього не доводять, що він став на шлях виправлення та невідбута частина призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена строковим покаранням.

Також матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали подальше відбування покарання засудженим ОСОБА_8 в установі виконання покарань.

Згідно з ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої, правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Прийняття рішення про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням не є обов`язковим, а залежить від наявності переконання суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку суду, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого. За період відбування покарання ОСОБА_8 заохочень не мав, а підтримання соціально-корисних зв`язків з родиною не є підставою для застосування щодо засудженого пільги - заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Отже, строк відбутого засудженим до довічного позбавлення волі покарання є недостатнім, а тому його заміна на даний час не сприятиме виправленню ОСОБА_8 та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Що стосується посилань ОСОБА_8 на розбіжності між характеризуючими його особу даними, які містяться у матеріалах особової справи, та даними характеристики і висновку щодо ступеня виправлення засудженого, то виявлені неточності не змінюють висновків суду щодо відсутності відповідних ознак, які вказували б на виправлення засудженого.

Також слід зазначити, що зі змісту поданого ОСОБА_8 клопотання вбачається, що засуджений фактично не погоджується із вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 21 травня 2009 року, вважає його незаконним та необґрунтованим, а призначене покарання - надто суворими.

Суд зазначає, що ухвалою Верховного Суду України від 08 вересня 2009 року вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 21 травня 2009 року щодо ОСОБА_8 було залишено без змін. Отже, судом касаційної інстанції при перегляді постановленого щодо засудженого вироку було підтверджено законність його засудження та призначеного йому покарання.

Натомість, у даному випадку Ізяславський районний суд Хмельницької області не вправі переглядати (ревізувати) судові рішення, які набрали законної сили. Такими повноваження положення ст. 537 КПК України суд не наділяють.

Таким чином, клопотання ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк до задоволення не підлягає у зв`язку з його передчасним поданням до суду.

Оскільки відсутні підстави для заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, не підлягає задоволенню і вимога ОСОБА_8 про зарахування відбутого ним строку до покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2