ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1534/24 Справа № 204/2311/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника ДФ "Спеціальний заклад

з надання психіатричної допомоги" ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

особи, щодо якої подано заяву про

зміну застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

якою відмовлено у задоволенні заяви представника Дніпровської філії "Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги" ДУ "Інститут судової психіатрії МОЗ України" про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 та переведення його до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що враховуючи тривалість застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом, анамнез його хвороби, та те, що на цей час він не потребує продовження примусового медичного лікування у психіатричному закладі із суворим наглядом можливо дійти висновку, що ОСОБА_9 доцільно змінити примусові заходи медичного характеру на надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Зазначає, що посилання суду на те, що медичний заклад не скористався правом оскаржити ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.24 року в апеляційному порядку є безпідставним, оскільки відповідно до ст.393 КПК України медичний заклад відсутній в переліку суб`єктів, яким надано право оскаржувати цю ухвалу.

Окрім того, судом не було враховано, що вказана справа не була оперативно розглянута, оскільки судове засідання за заявою представника закладу відбулось лише 19.02.2024 року, тобто через 4 місяці 24 дні.

Наслідком тривалого зволікання з розглядом заяви закладу стало те, що ОСОБА_9 01.03.2024 року був повторно, тобто до сплину шестимісячною терміну, оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила свій попередній висновок від 06.09.2023 року №840 та рекомендувала змінити вид примусових заходів медичного характеру на надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника Дніпровської філії "Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги" ДУ "Інститут судової психіатрії МОЗ України" про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 .

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12.04.2023 року на підставі висновку №281 від 14.03.2023 ОСОБА_9 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру із суворим наглядом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19.02.2024 року було відмовлено в задоволенні заяви лікарні на підставі висновку комісії від 06.09.2023 року, оскільки покращення стану особи не є тривалим. Ця ухвала суду не була оскаржена, набрала законної сили, тому є обов`язковою для виконання. 01.03.2024 року заявником було проведено нову комісію та складено новий висновок №205 від 01.03.2024 року, на підставі якого заявник звернувся до суду із заявою, яка аналогічна попередній, - про зміну примусових заходів медичного характеру на посилений, чим фактично ставить під сумнів ухвалу суду від 19.02.2024 року.

Окрім того, суд дійшов висновку, що з часу набрання законної сили ухвали від 19.02.2024 року по 12.03.2024 року (дати звернення до суду з новою заявою), особа перебувала в лікарні без наявності рішення суду.

Також не визначеним залишається питання перебування особи в лікарні за попередній міжкомісійний період, оскільки останньою ухвалою, якою продовжено примусові заходи медичного характеру, є ухвала від 12.04.2023 року, тому період перебування особи в лікарні без ухвали суду є ще більш тривалим.

Заслухавши суддю-доповідача, особу, щодо якої подано заяву про зміну примусових заходів медичного характеру, його захисника, представника медичного закладу, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 404 КПК України, ухвала суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22.02.2000 року перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.

Згідно із ч.2 ст.95 КК України особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу", особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення, продовження або про зміну застосування таких заходів. Після проведення огляду представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі психіатричну допомогу, направляє до суду за місцезнаходженням закладу з надання психіатричної допомоги заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що містить обґрунтування необхідності продовження зміни або припинення застосування примусового заходу медичного характеру відповідно. У подальшому продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, що не перевищує 6 місяців.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступінь якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.12.2017 року до ОСОБА_9 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, які неодноразово продовжувались.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12.04.2023 року ОСОБА_9 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру із суворим наглядом.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.95 КК України, ч. 4 ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу", відповідно до яких продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, що не перевищує 6 місяців, ОСОБА_9 повинен був оглянутий комісією лікарів-психіатрів до 11.10.2023 року та до вказаного строку заява про зміну застосування примусового заходу медичного характеру повинна була бути направлена до суду та розглянута судом.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів 06.09.2023 року, тобто в межах, визначених ч.2 ст.95 КК України, ч. 4 ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу" строку.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19.02.2024 року було відмовлено в задоволенні заяви лікарні про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 з тих підстав, що покращення стану особи не є тривалим.

12.03.2024 року представник медичного закладу звернувся до суду першої інстанції із заявою про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів № 205 від 01.03.2024 року.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_9 з 12.10.2023 року (час, коли закінчився строк дії ухвали від 12.04.2023 року, яким ОСОБА_9 було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру із суворим наглядом) продовжував перебувати в медичному закладі без відповідного рішення суду, при цьому суд першої інстанції обгрунтовано послався на правову позицію, викладену у рішенні ЄСПЛ від 11 січня 2024 року у справі «Цеге фон Мантейфель проти України», в якій зазначено, що 19.08.2016 року місцевий суд постановив ухвалу про продовження строку примусового лікування заявниці. Строк дії цієї ухвали закінчився 19.02.2017 року, оскільки відповідно до Закону України "Про психіатричну допомогу" ухвали про продовження строку примусового лікування особи мали переглядатися щонайменше раз на шість місяців, однак заявниця продовжувала триматись в психіатричній лікарні за відсутності судового рішення, тому Європейський суд дійшов висновку, що її тримання в психіатричній лікарні після 19.02.2017 року було незаконним та констатував порушення п.1 ст.5 Конвенції.

Окрім того, колегія суддів бере до уваги те, що ухвалою суду від 19.02.2024 року встановлено, що покращення стану ОСОБА_9 не є тривалим, що й стало підставою для відмови у задоволенні заяви про зміну застосування примусових заходів медичного характеру, а тому звернення до суду з аналогічною заявою 12.03.2024 року, тобто через 3 тижні після попереднього розгляду, не свідчить, що покращення стану ОСОБА_9 є тривалим, при цьому у висновку лікарів-психіатрів №205 не зазначено, що з 19.02.2024 року відбулись якісь суттєві позитивні зміни у стані ОСОБА_9 .

Також у висновку лікарів-психіатрів зазначено, що ОСОБА_9 не становить особливої небезпеки для оточуючих.

Відповідно до ч.4 ст.94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, однак таке посилання у висновку щодо ОСОБА_9 відсутнє.

Посилання захисника на те, що медичний заклад відсутній в переліку суб`єктів, яким надано право оскаржувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2024 року в апеляційному порядку не є слушним, оскільки з вказаної ухвали, яка наявна в Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що під час розгляду заяви представника медичної установи в суді першої інстанції були присутні прокурор, ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 , які відповідно до ст.395 КПК України не позбавлені були права на оскарження вказаного судового рішення.

Твердження захисника, що наслідком тривалого зволікання з розглядом заяви закладу стало те, що ОСОБА_9 01.03.2024 року був повторно оглянутий комісією лікарів-психіатрів не спростовує тих обставин, що ОСОБА_9 з 12.10.2023 року перебував в лікарні за відсутності судового рішення, та тієї обставини, що після огляду ОСОБА_9 01.03.2024 року представник медичного закладу звернувся до суду першої інстанції із заявою лише 12.03.2024 року, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Таким чином, ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року постановлена згідно із нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 94, 95 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року щодо ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4