Провадження №11-сс/801/310/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 13.01.2024 за № 0000035,

якою задоволено клопотання слідчого СВ Відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 , продовжено строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 12.05.2024 року включно, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, українця, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчий СВ Відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_9 звернулась до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 .

Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000035 від 13.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12 січня 2024 року ОСОБА_8 у не встановлений органом досудового розслідування час, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де спільно із знайомими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 розпивали алкогольні напої.

У подальшому, в ході спільного вживання алкогольних напоїв за вищевказаною адресою між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник конфлікт на ґрунті політичних переконань, під час якого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, що направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 схопив ОСОБА_10 за його верхній одяг та почав своїми руками наносити невизначену кількість ударів в область голови та тулуба останнього, після цього ОСОБА_8 взяв до своїх рук тростину, що знаходилася поруч з ним у вищевказаній квартирі та діючи умисно, усвідомлюючи, що посягає на здоров`я іншої особи, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів вищевказаною тростиною в область голови та тулуба ОСОБА_10 , після чого зник у невідомому напрямку.

У наслідок отриманих тілесних ушкоджень, 13.01.2024 під час надання медичної допомоги у реанімаційному відділенні працівниками КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» ОСОБА_10 помер.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1405 від 13.01.2024 ОСОБА_10 було поставлено діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, поверхнева забійна рана лівої тімяної ділянки, закритий черезвиростковий перелом лівої плечової кістки зі зміщенням та закритий перелом зовнішньої кісточки лівої гомілки з незначним зміщенням.

Так, 13.01.2024 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_8 повідомлено про підозру.

Вина ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами.

У вказаному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду; незаконний вплив підозрюваного на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню з метою уникнення відповідальності; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Всі вищевказані обставини, у своїх сукупності свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_8 в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам, тому слідчий просила клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_13 в судовому засіданні клопотання підтримав.

Слідчий ОСОБА_9 в судовому засіданні клопотання підтримала, оскільки необхідно провести експертизу.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав думку захисника та просив обрати домашній арешт.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ Відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 .

Продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 12.05.2024 включно.

Свої висновки слідчий суддя мотивував тим, що 07.03.2024 постановою керівника Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_14 продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні за № 0000035 до трьох місяців.

08.03.2024 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.03.2024 ОСОБА_8 було продовжено строк дії запобіжного заходу до 12.04.2024 включно.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2024 у зв`язку з складністю провадження строк досудового розслідування продовжено до 4 місяців, тобто до 12.05.2024.

Підставами для постановлення вказаних ухвал суду було доведення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_8 офіційно не працює, підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого правопорушення та можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі, що в своїй сукупності свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перебуваючи на волі ОСОБА_8 матиме можливість з метою створення для себе сприятливих умов незаконно впливати на свідків, свідчення яких мають важливе значення для встановлення усіх обставин кримінального провадження, тому існує ризик, передбачений п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя враховуючи насильницький характер злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , характеризуючі дані підозрюваного, з яких встановлено, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, прийшов до висновку, що існує ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також вважав, що прокурором та слідчим в судовому засіданні було доведено, що підозрюваний ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, а також наявні обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, а саме необхідність проведення слідчих та процесуальних дій, зокрема, експертиза ДНК. Вважав, що обставини на які посилались суди першої та апеляційної інстанцій при обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, а тому інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі поданій в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2024 року скасувати та змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване судове рішення на його думку є незаконним, оскільки поза увагою слідчого судді залишилися доводи підозрюваного та захисника про недоведеність існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Клопотання слідчої є немотивованим, оскільки не містить будь-яких нових обставин, що свідчать про існування вказаних ризиків та неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів. Сторона захисту вважає, що слідчим суддею безпідставно не було враховано практику Європейського суду з прав людини.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 апеляційну скаргу та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на наявність у вказаному кримінальному провадженні ризиків, передбачених нормами КПК України, у зв`язку з чим, просив апеляційну скаргу останнього залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді суду першої інстанції без змін, так як вважає її законною та обґрунтованою.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просив суд забезпечити особисту участь підозрюваного у розгляді апеляційної скарги поданої в його інтересах. У зв`язку з чим, апеляційним судом підозрюваний ОСОБА_8 повідомлявся через ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про розгляд апеляційної скарги його захисника, однак не виявив бажання брати особисту участь у її розгляді. За таких підстав, захисник та прокурор не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у відсутність підозрюваного, а тому судовий розгляд відбувся у його відсутність, оскільки відповідно до ч.4 ст.405 КПК України зазначене не перешкоджає проведенню даного розгляду, також в даному випадку не буде порушено право на захист останнього, оскільки у своїй апеляційній скарзі захисник не ставить питання про погіршення становища свого підзахисного.

Клопотань про відкладення судового розгляду від учасників судового провадження не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та заперечення прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

Апеляційний суд враховуючи, що сторона захисту у своїй апеляційній скарзі не оспорюючи обґрунтованість оголошеної ОСОБА_8 підозри, переглядає оспорюване судове рішення слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2024 лише в межах апеляційної скарги.

Встановлено, що слідчим відділом ВП №2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000035 від 13.01.2024, за фактом вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

13 січня 2024 року ОСОБА_8 затримано, відповідно до ст. 208 КПК України, та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

22 березня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, та про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2024 по справі №127/1430/24 застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишену без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23.01.2024.

07.03.2024 постановою керівника Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_14 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000035 до трьох місяців.

08.03.2024 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.03.2024 ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу до 12.04.2024 включно, який в подальшому у відповідності до ухвали Вінницького міського суду від 09.04.2024 було продовжено до 12.05.2024.

Також ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2024, у зв`язку зі складністю вказаного кримінального провадження, строк досудового розслідування продовжено до 4 місяців, а саме до 12.05.2024.

Так, за частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Статтею 199 КПК регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою, яка покладає на слідчого, прокурора наступні обов`язки:

- скласти клопотання про продовження строку тримання під вартою відповідно до вимог, зазначених у ст. 184 КПК. Крім того, викласти в ньому обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому подання клопотання про продовження строків тримання під вартою є правом слідчого, прокурора, а не їх обов`язком ( ч.3 ст. 199 КПК);

- подати клопотання про продовження строку тримання під вартою до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду (ч. 2 ст. 199);

- подати клопотання про продовження строку тримання під вартою до суду не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 1 ст. 199).

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК).

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК).

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положенням ч.3 ст.197 КПК України визначено, що строк тримання під вартою може бути продовженим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи слідчої про доцільність продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 та можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Колегія суддів звертає увагу, що на даному етапі провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. А тому, з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді суду першої інстанції були всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного ОСОБА_8 з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року.

Статтями 19, 68 Конституції України визначено, що громадяни зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст.3, 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Колегія суддів не може погодитися з доводами захисника про відсутність продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню, або ж створять загрозу суспільству.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного ОСОБА_8 переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинене кримінальне правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Крім того, колегія суддів також не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо зміни підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення у сукупності з іншими обставинами кримінального провадження.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого), що свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, та у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, який відповідно до вимоги УІАП ГУНП у Вінницькій області від 15.01.2024 є особою раніше неодноразово судимою, зокрема за вчинення злочинів проти життя та здоров`я за ч.1 ст.125 КК України, проте це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, не працює, не має постійного джерела доходів, відсутні соціально-стримуючі зв`язки, а тому колегія суддів вважає, що рішення слідчого суді щодо продовження строку запобіжного заходу в межах строку досудового розслідування є законним та обґрунтованим, не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

При цьому, колегія суддів враховує також відсутність в матеріалах судового провадження документу про право власності на житло, який має відповідати Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь яких інших документів власника домоволодіння, який би погодився на проживання підозрюваного в його помешканні при застосуванні до останнього запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту.

Також на думку апеляційного суду, рішення суду відносно ОСОБА_8 про продовження йому строку тримання під вартою цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Також згода захисника та самого підозрюваного на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.

Колегія суддів вважає, що подальше продовження тримання під вартою підозрюваного не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого продовжують існувати у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування. Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою. Окрім того, такі дані в судове засідання апеляційного суду надані не були.

При цьому апеляційний звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії» зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст.5 п.1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вказаний запобіжний захід немає карального характеру, а його метою є саме забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, для того щоб орган досудового розслідування зміг виконати завдання передбачені ст.2 КПК України.

Також колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу ОСОБА_8 , характером кримінального правопорушення в якому він підозрюється, додатково свідчить про правильність висновків слідчого суді суду першої інстанції, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за останнім правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, є ускладненим.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя розглядаючи клопотання щодо продовження відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, а також існування викладених вище ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, з урахуванням даних про особу підозрюваного, необхідність проведення слідчих (розшукових) заходів спрямованих на виявлення та фіксацію доказів, що можуть мати доказове значення під час досудового розслідування та в подальшому судового розгляду, встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, навівши в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого, що на переконання колегії суддів апеляційного суду в повній мірі відповідає вимогам закону.

Інші доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу суду.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2024 року щодо підозрюваного ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4