Справа №345/3364/24
Провадження № 1-кп/345/259/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2024 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000124 від 24.02.2024 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Брошнів-Осада Рожнятівського району Івано-Франківської області, жителя та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, учасника бойових дій, розлученого, із середньою освітою, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, -

встановив:

ОСОБА_5 вчинив умисні дії, які виразились в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили.

Кримінальне правопорушення вчинене за наступних обставин.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення згідно зі ст. 129 Конституції України є однією з основних засад судочинства.

Ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Як установлено ст. 298 КУпАП, яка кореспондується із ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Досудовим розслідуванням встановлено, що постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.12.2023 у справі №348/2835/23, яка набрала законної сили 29.12.2023 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Не зважаючи на це, ОСОБА_5 будучи належним чином ознайомленим з даною постановою, знаючи про позбавлення його права керувати транспортними засобами, маючи реальну можливість виконати постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.12.2023, що набрала законної сили, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою невиконання вищевказаної постанови суду, 11.02.2024 в АДРЕСА_2 ОСОБА_5 керував автомобілем марки «Ford Fusion» із реєстраційним номером НОМЕР_1 , будучи позбавлений права керувати транспортними засобами, де був зупинений поліцейськими групи реагування патрульної поліції Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області. Після чого, останнього було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень.

В подальшому, 18.02.2024 ОСОБА_5 по АДРЕСА_3 керував автомобілем марки «Ford Focus» із реєстраційним номером НОМЕР_2 будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, де був зупинений поліцейськими групи реагування патрульної поліції Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області. Після чого, останнього було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень.

Таким чином, наявна достатня кількість доказів для обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні умисних дій, які виразились в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

30.05.2024 року між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором Калуської окружної прокуратури ОСОБА_3 було укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Також сторони погодили покарання, яке повинен понести обвинувачений - враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, беззастережно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), то сторони погоджуються на призначення покарання, за ч. 1 ст. 382 КК України, у межах санкції статті у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання звільнити з випробовуванням та встановити іспитовий строк, крім того покласти обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду, призначивши обвинуваченому визначену сторонами міру покарання, а також просить вирішити питання щодо речових доказів.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості. Також підтвердив, що угоду уклав добровільно і примусового тиску під час укладання угоди на нього не було.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 не заперечив щодо затвердження угоди про визнання винуватості.

Заслухавши думку учасників судового засідання, роз`яснивши сторонам провадження наслідки укладення та затвердження угоди відповідно до вимог ст. 473 КПК України, з`ясувавши в обвинуваченого чи цілком він розуміє права і обставини, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України і закону, переконавшись, що укладення сторонами даної угоди є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості, відповідає суспільним інтересам, суд вважає, що укладену між прокурором та обвинуваченим угоду про визнання винуватості слід затвердити з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно п. 2 ст. 474 КПК України розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Так, згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до положень ст. 12 КК України, злочин за ч. 1 ст. 382 КК України є нетяжким злочином.

Встановлено, що укладення угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості є добровільним. Зміст угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України. Підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ст. 474 КПК України, відсутні. Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, про призначення якої дійшли згоди обвинувачені та прокурор, передбачена санкцією інкримінованої обвинуваченому статті Кримінального кодексу України.

Взяті обвинуваченим ОСОБА_5 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

Судом встановлено, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковано згідно обвинувального акту та угоди про визнання винуватості за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. Із врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, суспільної небезпеки вчиненого, даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують його покарання, узгоджене сторонами угоди покарання обвинуваченому, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих обставин, особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебував, є учасником бойових дій, а також те, що даним кримінальним правопорушенням (злочином) не завдано шкоди правам та інтересам окремих осіб, воно не набуло значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та приходить до висновку, що узгоджене сторонами угоди покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів

Водночас, згідно із ст. 75 КК України - якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403,405,407,408,429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням викладеного, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, тому призначає йому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки, на думку суду, саме такого покарання буде необхідно і достатньо для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, так як іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Таким чином, під час підготовчого судового засідання встановлені законні підстави для затвердження угоди і призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Обвинуваченому у кримінальному провадженні запобіжний захід не застосовувався.

Цивільний позов та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 № 2500-ІХ та положень ч.15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 314, 373,374,468,469,470,472,473,474,475,476, 615 КПК України, суд -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30.05.2024 р. між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором Калуської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, поклавши на засудженого обов`язки відповідно до ч. 1ст. 76 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: копії матеріалів судової справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 ; копія постанови справа №345/2835/23 від 18.12.2023; оптичний носій інформації типу DVD- R, відносно події яка трапилась 11.11.2023 в смт. Делятин; завірена копія виконавчого провадження № АСВП: 73836974 від 16.01.2024; оптичний носій інформації типу DVD+R, відносно події яка трапилась 18.02.2024 в м. Калуш; копія постанови серії ЕНА № 1468028; оптичний носій інформації типу DVD- R, відносно події яка трапилась 11.02.2024 в смт. Делятин;копія постанови серії ЕНА № 1420126, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження - після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено виключно з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Копія повного тексту вироку, вручається обвинуваченому та прокурору, негайно після проголошення його резолютивної частини, відповідно до положень ч.15 ст. 615 КПК України (зі змінами, внесеними згідно з Законом № 2462-ІХ від 27.07.2022).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, надіслати копію даного вироку суду не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий