Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/107/22
Провадження № 1-кп/506/36/24
У Х В А Л А

про продовження запобіжних заходів

22.02.2024селище Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в залі судового засідання в смт Окни у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР 09.12.2021 року за №0001074 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовськ Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, в шлюбі не перебуває, не працює, раніше судимого:

- 08.07.2019 року Приморським районним судом м. Одеси за ст.ст.289 ч.2, 186 ч.2, 146 ч.2, 70 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі;

- 21.12.2020 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст.309 ч.1 КК України до штрафу у сумі 17000 грн.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Котовськ Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , громадянина України, з середньою освітою, не працює, одруженого, раніше судимого:

- 26.03.2020 року Одеським апеляційним судом за ст.ст.185 ч.4, 262 ч.1, 263 ч.1, 70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі;

- 01.06.2021 року Малиновським районним судом м. Одеса за ст.391 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України,

за участю сторони обвинувачення

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Красноокнянського районного суду Одеської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_8 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження у зв`язку з укладенням з прокурором угоди про визнання винуватості та яка вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 13 грудня 2023 року була затверджена , обвинувачуються в тому, що у невстановлену слідством дату, час та місці, вступили в злочинну змову, направлену на вчинення нападу, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з проникненням у житло. Для досягнення вказаної мети вони розробили злочинний план, відповідно до якого мали незаконно проникнути до домогосподарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , та повинні були відкрито заволодіти колекційними купюрами та монетами, які знаходилися в будинку.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також ОСОБА_8 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження у зв`язку з укладенням з прокурором угоди про визнання винуватості та яка вироком суду від 13 грудня 2023 року була затверджена , 09.12.2021 року близько 02.30 год. прибули до території житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , та після відкриття вхідних дверей потерпілим ОСОБА_9 , штовхнувши останнього, проникли до вказаного будинку, де в одній із кімнат будинку, з метою подальшого подолання спротиву потерпілого, зв`язали ОСОБА_9 і під психологічним тиском останній вказав, де знаходяться колекційні монети, після чого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_8 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження у зв`язку з укладенням з прокурором угоди про визнання винуватості та яка вироком суду від 13 грудня 2023 року була затверджена , діючи умисно, з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді завдання матеріальної шкоди потерпілим, тобто діючи з прямим умислом, відкрито заволоділи монетами різного номіналу та різних країн виробництва в кількості 323 штуки та купюрами різного номіналу та різних країн виробництва в кількості 75 штук, які належали потерпілому ОСОБА_9 , грошовими коштами у сумі 13000 гривень, які знаходились під подушкою та належали потерпілій ОСОБА_10 , яка є тіткою ОСОБА_9 та проживає разом з ним у даному будинку, а також мобільними телефонами марки «ERGO» моделі «В 181», вартістю 202,50 грн. та марки «Nokia - 105» моделі «TA 1174 DS», вартістю 304 грн., які належали потерпілим.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_8 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження у зв`язку з укладенням з прокурором угоди про визнання винуватості та яка вироком суду від 13 грудня 2023 року була затверджена, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись у подальшому викраденим майном на власний розсуд та завдавши потерпілим матеріального збитку на зазначену суму.

До суду надійшли клопотання прокурора про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 запобіжних заходів у виді тримання під вартою, строк застосування яких спливає 27.02.2024 року, які обґрунтовані тим, що підстав для зміни запобіжних заходів на більш м`які не вбачається, оскільки вони не забезпечать у повній мірі запобіганню ризикам, які залишились такими ж. Так, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, у зв`язку з чим є ризик втечі та переховування обвинувачених з метою ухилення від кримінальної відповідальності. При цьому, враховуючи близькість кордону з Республікою Молдова та Придністровською молдавською республікою, є ризик переховування обвинувачених поза межами території України. Крім того, обвинувачені не працюють, постійного джерела прибутку не мають та можуть перешкоджати судовому розгляду шляхом невиконання або неналежного виконання покладених на них обов`язків, як обвинувачених у кримінальному провадженні. Крім того, прокурор вважає, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , маючи на меті ухилитися від кримінальної відповідальності, можуть незаконно впливати на свідків, з метою примусу змінити покази на свою користь, шляхом умовлянь, погроз або підкупу. До того ж, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 раніше неодноразово притягалися до кримінальної відповідальності, що свідчить про їх небажання припинити свою злочинну діяльність. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в період іспитового строку. На думку прокурора, з урахуванням зазначених обставин, обрання обвинуваченим більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання покладених на них обов`язків, а також унеможливить запобігання вищевказаним ризикам.

В судовому засіданні прокурор підтримав зазначені клопотання.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

За інформацією, наданою суду, потерпіла ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора, посилаючись на безпідставність зазначеного клопотання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти продовження найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який має застосовуватись у виключних випадках, посилаючись на те, що ризики, зазначені прокурором у клопотанні, є лише його припущеннями. Зокрема, ризик втечі ОСОБА_4 не доведений будь-якими доказами. Так, ОСОБА_4 є раніше судимим, однак жодного разу в розшуку не перебував і не планує тікати, оскільки бажає довести свою невинуватість в даному кримінальному провадженні. Крім того, ОСОБА_4 є чоловіком призивного віку, у зв`язку з чим в умовах діючого на теперішній час воєнного стану не зможе покинути територію України та виїхати за кордон. Що стосується невизнаної ПМР, то кордони з нею взагалі закриті. При цьому, в ході розгляду кримінального провадження досліджувались докази та, на думку адвоката ОСОБА_7 , жодного доказу на підтвердження вини ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, щодо якого йому пред`явлено обвинувачення, прокурором не надано, однак наявна інформація щодо вчинення даного кримінального правопорушення іншою особою. З урахуванням зазначеного, адвокат ОСОБА_7 просила відмовити прокурору у задоволенні клопотання та заявила клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти клопотання прокурора та просив змінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 підтримав свого підзахисного ОСОБА_3 та доповнив, що ризики, на які посилається прокурор, невиправдані та надумані, крім того, обвинувачений ОСОБА_3 тривалий час знаходиться під вартою і в умовах воєнного стану, при постійній небезпеці для життя, з метою забезпечення перебування обвинуваченого разом з сім`єю, якій останній міг би надавати допомогу, правильним було б застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, як то цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши думки прокурора, обвинувачених та захисників, суд приходить до наступного.

Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.п.4, 5 ч.2 ст.183 КПК України - запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:

-до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

- до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Обвинуваченим інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років.

Так, при вирішенні клопотання про продовження обвинуваченим запобіжних заходів, суд виходить з того, що обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ухвалами слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12.12.2021 року були обрані запобіжні заходи у виді тримання під вартою, і вказаними ухвалами встановлена наявність обґрунтованої підозри.

Ухвалами слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07.02.2022 року продовжено строки обраних запобіжних заходів щодо вказаних обвинувачених до 10.03.2022 року.

Крім того, ухвалами Красноокнянського районного суду Одеської області від 09.03.2022 року, 04.05.2022 року, 28.06.2022 року, від 24.08.2022 року, від 20.10.2022 року, від 23.12.2022 року, від 23.02.2023 року, від 26.04.2023 року, від 15.06.2023 року, від 23.08.2023 року, від 19.10.2023 року та від 26.12.2023 року строк дії вищевказаних запобіжних заходів щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продовжено та він закінчується 27.02.2024 року.

В п.79 рішення у справі «Харченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Також суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, за яким тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

На думку суду, такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення. Ухилення обвинувачених від суду та обрання більш м`якого запобіжного заходу може перешкоджати охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченню швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.

При цьому, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 переховуватися від суду , або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, можуть вдатися до відповідних дій.

Так, враховуючи близьке розташування державного кордону України, у обвинувачених є можливості безперешкодно у незаконний спосіб перетнути державний кордон України або з невизнаною Придністровською Молдавською Республікою, з якою у України відсутні будь-які міжнародно-правові відносини, або з Республікою Молдовою.

Крім того, суд враховує, що поведінка обвинувачених на час вчинення інкримінованого органами досудового розслідування останнім правопорушення у складі групи осіб, із застосуванням насильства щодо потерпілих, свідчить про існування ризику можливого впливу на потерпілого.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст.183 КПК України, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Так, при обранні відносно обвинувачених запобіжних заходів на стадії досудового розслідування слідчим суддею було враховано як особи обвинувачених, так і ризики, передбачені ст.177 КПК України, і ці ризики на час вирішення питання щодо продовження судом запобіжних заходів не змінилися та не відпали.

Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, а тому вони можуть переховуватися від суду, оскільки ніде не працюють, можуть впливати на потерпілого та свідків, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Крім того, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є раніше судимими, а ОСОБА_4 , крім зазначеного, обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку, що свідчить про наявність ризику можливості вчинення ними іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Крім цього, зазначені ризики підсилюються також оголошеним в Україні воєнним станом. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних військовою агресією російської федерації проти України, у обвинувачених збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинувачених.

Крім того, обвинувачені при наданні пояснень по справі як на алібі обвинуваченого ОСОБА_4 посилалися на свідків, які ще не були допитані у судовому засіданні, клопотання про допит яких заявили прокурор та захисник ОСОБА_7 , і таким чином, продовжує існувати ризик впливу обвинувачених на вказаних свідків.

Зважаючи на те, що на даний час кримінальне провадження по суті ще не розглянуто, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинувачених, беручи до уваги обставини, за якими пред`явлено обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особи обвинувачених, а саме враховуючи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є раніше судимими за корисливі злочини, маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не стали, а обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення нового кримінального правопорушення в період відбування покарання з випробуванням, жоден обвинувачений до обрання запобіжних заходів не працював, офіційних джерел доходу не має, а також беручи до уваги те, що в Україні оголошено воєнний стан, суд вважає, що ризики не зменшились і інші запобіжні заходи не будуть сприяти належній процесуальній поведінці обвинувачених, а крім того, не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 запобіжних заходів у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Також суд враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особи обвинувачених та характер висунутого обвинувачення, тяжкість можливого покарання в їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Тому, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченим, та покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, дані про особи обвинувачених, відсутність даних про постійні джерела доходу, наявність справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою, належних гарантій, які б переважали ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема можливість обвинувачених переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому, інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані до обвинувачених з вищенаведених підстав.

Позицію захисника ОСОБА_6 про необґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час дії воєнного стану, суд залишає без уваги, оскільки оголошення воєнного стану в країні не може слугувати підставою для пом`якшення запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке відповідає меті його застосування, а захисником ОСОБА_6 не надано будь-яких належних доказів того, що більш м`який запобіжний захід забезпечить належну поведінку його підзахисного.

Щодо посилань захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про недоведеність прокурором ризиків, на які той посилається у своєму клопотанні, суд зазначає, що за правилами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є не власне факт вчинення діянь, визначених ч. 1 цієї статті, а лише обґрунтована ймовірність їх існування, а ризик, в свою чергу, не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність настання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.

Тому, на думку суду, наведене прокурором у клопотаннях обґрунтування існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які мають місце в даному випадку, з врахуванням обставин і тяжкості кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватості, даних, які характеризують особи обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зокрема те, що обвинувачені не працюють, можуть переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення і перешкоджати кримінальному провадженню, раніше судимі, судимості не зняті та непогашені, крім того, ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком, а обвинувачений ОСОБА_3 , до того ж, не має міцних соціальних зв`язків, є достатнім для задоволення вказаних клопотань.

Тривалість перебування обвинувачених під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України При вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо останніх, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод, а тому і підстав для обрання відносно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, немає.

Що стосується усних клопотань обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_6 , а також захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжних заходів з тримання під вартою на домашній арешт, слід зазначити наступне.

Ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

До глави 18 КПК України «Запобіжні заходи, затримання особи» входять ст.ст.176-213 КПК України.

Зокрема, порядок звернення до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу обвинуваченим, його захисником встановлений ст.201 КПК України, якою, крім іншого, встановлено вимоги до такого клопотання, яке подається до суду в письмовій формі.

З урахуванням зазначеного, так як усне заявлення вищевказаними захисниками та обвинуваченим ОСОБА_11 в судовому засіданні клопотань про зміну запобіжних заходів не передбачене ст.201 КПК України, а оформлені відповідно до вимог ст.201 КПК України письмові клопотання до суду не надійшли, то підстави для розгляду таких клопотань відсутні.

Таким чином, з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, суд вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння ними інших кримінальних правопорушень та переховування обвинувачених від суду, незаконного впливу на учасників провадження, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 371, 372, 392 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на шістдесят днів - до 22 квітня 2024 року включно.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на шістдесят днів - до 22 квітня 2024 року включно.

На ухвалу може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд Одеської області протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особами, які перебувають під вартою протягом п`яти днів з моменту вручення копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повну ухвалу суду оголошено 26.02.2024 року о 16.00 год.

Суддя ОСОБА_1