КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №367/3439/22Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2727/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000182по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 січня 2024 року продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на 60 (шістдесят) днів, до 21 березня 2024 року включно, з альтернативою внесення застави - 50 (п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 134200 (сто тридцять чотири тисячі двісті) грн.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати,через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги ОСОБА_6 вважає, що суд неповно дослідив матеріали клопотання, яке не містить викладу обставин, які можуть слугувати підставами для продовження строку тримання під вартою.

Просить врахувати, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом. Посилається на відсутність ризиків неналежної процесуальної поведінки та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження того в якому обвинувачується. Також не підтверджується ризик незаконного впливу на свідків, оскільки свідки вже надали свої показання у даному кримінальному провадженні. Щодо можливості його переховування від суду, то як вважає обвинувачений, вказаному ризику можливо запобігти шляхом покладення на нього відповідних процесуальних обов`язків.

Також вказує на відсутність обґрунтованої підозри, оскільки в основу обвинувального акту покладено докази, які є недопустимими, та отримані з порушенням вимог КПК України. Як вважає ОСОБА_6 органи досудового розслідування безпідставно ставлять йому у провину діяння, передбачені ч.3 ст. 436-2 КК України.

За результатами апеляційного розгляду просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_3 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

В судове засідання учасники провадження, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, не з`явилися та не подали клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участі, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати провадження у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000182 від 09 червня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України, в якому здійснюється судовий розгляд.

22 січня 2024 року прокурор Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 звернулась до суду з клопотаннями про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 січня 2024 року продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на 60 (шістдесят) днів, до 21 березня 2024 року включно, з альтернативою внесення застави - 50 (п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 134200 (сто тридцять чотири тисячі двісті) грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд визнав обґрунтованим наведені у клопотанні доводи про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому ОСОБА_6 обвинувачується.

Наявність ризику переховування від суду в оскаржуваному рішенні суд обґрунтував тяжкістю кримінального правопорушення та покаранням, яке загрожує ОСОБА_6 у разі доведення його винуватості. Усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 може виїхати до Російської Федерації та переховуватися від суду.

Наявність ризику ризик впливу з боку обвинуваченого на свідків у цьому кримінальному провадженні, які є особами, що знайомі з ОСОБА_6 обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , використовуючи свій вплив, має можливість впливати на свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інших, яких наразі судом не допитано, з метою розроблення загальної, узгодженої стратегії уникнення від кримінальної відповідальності.

Також наявний у даному кримінальному провадженні ризик вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, у якому ОСОБА_6 обвинувачується, оскільки злочинна діяльність ОСОБА_6 в умовах воєнного стану та триваючої збройної агресії рф була спрямована на виправдовування вчинення кримінальних правопорушень рф проти національної безпеки України та проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, та направлена на підтримку протиправної діяльності російських окупаційних військ із закликами, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії рф проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань російської федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також представників окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Перевіряючи наведені у клопотанні доводи прокурора на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, яке ставиться у провину обвинуваченому, та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненому злочині. При цьому, як встановив суд, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовження кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які містяться посилання в поданій апеляційній скарзі.

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилається обвинувачений в поданій апеляційній скарзі, в тому числі посилання на можливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 січня 2024 року, якою продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на 60 (шістдесят) днів, до 21 березня 2024 року включно, з альтернативою внесення застави - 50 (п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 134200 (сто тридцять чотири тисячі двісті) грн. - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4