ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/5177/22 Номер провадження 11-кп/814/585/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в. м. Полтаві в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000140 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Харків, українка, громадянка України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючої, не інвалід, не одружена, має неповнолітню дитину 2016 року народження, в свідоцтві про народження зазначена матір`ю та зі слів не позбавлялася батьківських прав, фактично проживаюча та зареєстрованої в АДРЕСА_1 ,-

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-1 ч. 4 КК України, та призначено їй покарання у вигляді 3 ( трьох ) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи з надання публічних послуг на строк 10 ( десяти ) років з конфіскацією 1/2 частини особистого майна.

Строк покарання відраховувати з моменту обрання засудженій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному провадженні згідно ухвали Полтавського райсуду Полтавської області від 21.09.2022 - з 21.09.2022 року.

Запобіжний захід засудженій до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою.

Вирішено долю речових доказів.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду, ОСОБА_7 скоїла кримінальне правопорушення за наступних обставин:

Згідно указу президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 ( № 2102-ІХ ), відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.

ОСОБА_7 в період часу з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року, точної дати під час досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебуваючи за місцем свого помешкання на території АДРЕСА_1 в умовах здійсненої окупації, вчинила кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

У період з 24 лютого 2022 року збройними силами російської федерації - військовослужбовцями країни агресора, в силовому виді за допомогою військової техніки шляхом вторгнення було захоплено - окуповано АДРЕСА_1 . Для запровадження та утримання в незаконний спосіб місцевих мешканців села Липці військовослужбовці російської федерації, з метою повного контролю над захопленою територією, використовуючи силу та вогнепальну зброю на в`їздах та виїздах з території вказаного села обладнали ворожі бойові озброєні блокпости, а також ними введено спеціальний режим переміщення місцевого населення окупованою територією.

Крім цього, військовослужбовці російської федерації, перебуваючи у незаконний спосіб на території села, проводили обшуки домоволодінь місцевого населення та фактично захопили ряд будівель Липецької об`єднаної територіальної громади Харківської області.

В той час, коли 24.02.2022 військовослужбовці збройних сил російської федерації вчинили військову агресію та вторгнення па територію України, в тому числі в АДРЕСА_1 , при цьому здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе господарське та оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти з метою окупації України, підсудна, достовірно знаючи про перебування збройних формувань та окупаційних військ російської федерації на території вказаного населеного пункту, за відсутності будь-якого примусу та погроз з боку військових, добровільно вступила в контакт з солдатами російської федерації - представниками збройних та воєнізованих формувань держави-агресора, запропонувавши їм матеріальні ресурси для нормальної життєдіяльності та виконання своїх незаконних дій по захопленню населеного пункту на території України. При цьому, розуміючи, що підриває національну безпеку України та становить безпосередню загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності, конституційному ладу та іншим національним інтересам, тобто діяла з прямим умислом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, на вчинення умисних дій щодо надання матеріальних ресурсів військовослужбовцям держави - агресора ( російської федерації ), підсудна у період з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року, за місцем свого проживання в той час по АДРЕСА_1 , діючи умисно, особисто, добровільно та з власної ініціативи, підтримуючи збройну агресію російської федерації на території України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, маючи демонстративний та відкритий перед населенням громади села постійний зв`язок з військовими держави - агресора російської федерації, неодноразово, добровільно та безоплатно надавала матеріальні ресурси в розпорядження військовослужбовцям кожної ротації окупаційних військ російської федерації, а саме наявні у неї продукти харчування, алкогольні напої, також готувала їм їжу та інше.

При цьому, у період окупації вказаного населеного пункту підсудна не надавала зазначених матеріальних ресурсів місцевим мешканцям, тим самим інтереси та потреби окупантів ставила у пріоритет перед односельчанами. Переслідуючи мету надання допомоги збройним силам російської федерації протягом окупації, підсудна підтримувала дружні стосунки з військовими збройного формування країни-агресора, забезпечувала їх матеріальними ресурсами, у зв`язку з чим користувалась прихильністю з боку військовослужбовців російської федерації, мала привілеї перед іншими місцевими мешканцями, зокрема : безперешкодно переміщувалась по окупованій території разом з військовими.

Вказані протиправні дії підсудна вчиняла добровільно, без застосування відносно неї або членів її родини фізичного чи психологічного впливу, а також без погроз застосування зброї військовослужбовцями збройних сил російської федерації.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погоджуючись з рішенням суду захисником в інтересах обвинуваченої подана апеляційна скарга в якій ставиться питання про скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції допустив порушень вимог ст.349 КПК України, оскільки обвинувачена не в повній мірі визнавала фактичні обставини справи, обвинувачена діяла в умовах крайньої необхідності з метою захисту доньки та матері. Суд першої інстанції після допиту підсудної, мав змінити порядок дослідження доказів і розглядати провадження в загальному порядку, однак суд не дотримався вказаних вимог кримінально процесуального закону.

Позиція учасників провадження.

Захисник та обвинувачена підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, учасників провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань та випадків, передбачених ч. 3 ст.323та ст.381 КПК України.

При цьому повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3ст. 349 КК України.

Виходячи зі змісту ч. 3ст. 349 КПК України, якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року в справі №727/9754/18, щодо застосування ч. 3ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст.349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Водночас, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції вимог, передбачених ч. 3ст. 349 КПК України в повній мірі не дотримався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема журналу судового засідання та звукозапису від 10 листопада 2022 року, судом з`ясовано думку обвинуваченої щодо розгляду матеріалів кримінального провадження в спрощеному порядку, при цьому обвинувачена зазначила, що вину визнає повністю, не заперечує проти спрощеного порядку, а тому судом прийнято рішення про розгляд кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Разом з тим, доводи захисника про те, що судом першої інстанції після допиту обвинуваченої необхідно було змінити порядок дослідження доказів, оскільки обвинувачена не повністю визнавала фактичні обставини справи, заслуговують на увагу.

Так, з вироку суду та звукозапису судового засідання вбачається, що допитана судом першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 пояснила, що вчинила кримінальне правопорушення з метою захисту своєї дитини та матері, які перебували на тимчасово окупованій території так поступити була вимушена через вказані обставини.

На думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про повне визнання обвинуваченою своєї вини та незаперечення нею фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України є суперечливим, оскільки під час надання показань суду ОСОБА_7 фактично не погодилась з висунутим обвинуваченням та зазначила що діяла з метою захисту доньки та матері, що не може однозначно свідчити про добровільність таких дій.

При таких обставинах, на думку апеляційного суду, неможливо зробити однозначний висновок про те, що обвинувачена усвідомлює та повністю визнає вину у пред`явленому обвинуваченні.

Таким чином, суд першої інстанції при суперечності показів обвинуваченої ОСОБА_7 дійшов висновку про застосування скороченого порядку дослідження доказів, передбаченого ч. 2 ст. 349 КПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є неприпустимим при судовому розгляді, оскільки, в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст.7 КПК України- серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

З метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, та з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину та даних про особу обвинуваченої, апеляційний суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2022 року, щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

ОСОБА_7 обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 16 червня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .