Справа № 473/1217/24
Номер провадження 1-кс/473/429/2024
У Х В А Л А

про обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою

"31" березня 2024 р. місто Вознесенськ

Слідчий суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

слідчого СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання органу досудового розслідування Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, погоджене з прокурором Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за №0001311 від 08 грудня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.4 ст. 246 КК України, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора та сторони захисту,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 органом досудового розслідування підозрюється в тому, що відповідно до ст.1 Лісового Кодексу України (далі ЛК України), ліс - тип природних комплексів, у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище. Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права держави.

Відповідно до ст. 4 ЛК України, до лісового фонду України належать лісові ділянки, в тому числі захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара.

Згідно ст. 8 ЛК України, у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Статтею 39 ЛК України передбачено, що полезахисні лісові смуги відносяться до категорії захисних лісів, які виконують водоохоронні, ґрунтозахисні та інші захисні функції.

Відповідно до ст. 64 ЛК України, громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати захист лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень. Згідно із ст. 67 ЛК України, у порядку спеціального використання може здійснюватися заготівля деревини.

Відповідно до ст.69 ЛК України, спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.

Згідно положень п. п. 2, 7 Порядку поділу лісів на категорії та виділення особливо захисних лісових ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 733 від 16.05.2007, до лісів належать захисні ліси, до категорії захисних лісів відносяться лісові ділянки, що виконують функцію захисту навколишнього природного середовища та інженерних об єктів від негативного впливу природних та антропогенних факторів, зокрема лісові насадження лінійного типу (полезахисні лісові смуги, державні захисні лісові смуги, лісові смуги уздовж забудованих територій населених пунктів).

Відповідно до п. п. 2, 3, 8 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 761 від 23.05.2007, лісорубний або лісовий квиток є основним документом, на підставі якого: здійснюється спеціальне використання лісових ресурсів; ведеться облік дозволених до відпуску запасів деревини та інших продуктів лісу, встановлюються строки здійснення лісових користувань та вивезення заготовленої продукції, строки і способи очищення лісосік від порубкових решток, а також облік природного поновлення лісу, що підлягає збереженню; ведеться облік плати, нарахованої за використання лісових ресурсів. Лісорубний квиток видається органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами Держлісагентства на заготівлю деревини під час проведення рубок головного користування на підставі затвердженої в установленому порядку розрахункової лісосіки.

Видача лісорубного та лісового (у разі, коли ліси перебувають в державній або комунальній власності) квитків здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності». Лісовий квиток видається власником лісів або постійним лісокористувачем.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

За версією органу досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 06 грудня 2023 року, у підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, виник злочинний намір на збагачення шляхом незаконної порубки дерев у лісових насадженнях у межах Вознесенського та Первомайського районів Миколаївської області та продажу їх як сировину для опалення.

За версією органу досудового розслідування в ході реалізації злочинного наміру, підозрювані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, для незаконної порубки дерев придбали бензопили, а для транспортування незаконно пиляних дерев придбали транспортні засоби автомобілі «Мегсеdes Веnz» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , автомобіль «ГАЗ-2757», реєстраційний державний номерний знак НОМЕР_2 , автомобіль «Mercedes Benz 110 DК», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 .

Для забезпечення стабільного прибутку від злочинної діяльності, виявлення покупців дров, розмістили у соціальних мережах Інтернету оголошення про продаж дров з зазначенням своїх номерів телефонів для контактів.

Для складування дров, виготовлених з незаконно рубаних дерев, розміщення транспортних засобів та знарядь для пилки дерев, які використовуються у злочинній діяльності, орендували територію нежитлових будівель розміщену за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, підозрювані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, у різний період часу в різному складі осіб, у межах Вознесенського та Первомайського районів Миколаївської області, у лісових насадженнях, розташованих за межами населених пунктів, з використанням бензопил незаконно пиляли живоростучі дерева, стовбури яких розпилювали на фрагменти та використовуючи наявні транспортні засоби, перевозили та складували за адресою: АДРЕСА_1 , після чого, дрова, виготовлені з незаконно пиляних дерев, розвозили покупцям у межах Вознесенського району Миколаївської області.

За версією органу досудового розслідування, 16 січня 2024 року в нічний час доби, підозрювані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою між собою, з метою незаконної порубки дерев, прибули на бортовому маловантажному автомобілі «ГАЗ-2757», реєстраційний номер НОМЕР_2 , до полезахисного лісового насадження лінійного типу розміщеного у межах Арбузинської ТГ Первомайського району Миколаївської області, у полі на відстані до 1 км у східному напрямку від села Новий Ставок. Для забезпечення реалізації злочинного умислу щодо незаконної порубки дерев та розпилу їх на дрова, підозрювані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 узяли з собою бензопилу.

В подальшому, підозрювані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , перебуваючи у полезахисному лісовому насадженні лінійного типу, розміщеному у полі в межах Арбузинської ТГ Первомайського району Миколаївської області, на ділянці місцевості з координатами 47.80339, 31.437229, порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання і відтворення лісу, як важливого елементу навколишнього природного середовища, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, самовільно, без спеціального на те дозволу, який посвідчується відповідним документом (лісорубний квиток, ордер), виданий уповноваженим органом, діючи умисно, з використанням бензопили незаконно спиляли, шляхом відокремлення від кореня до повного припинення росту, 20 живорослих дерева породи ясен діаметром на шийці кореня з корою 26X28; 23X26; 15,5X15; 18X16; 19X17; 36X18; 25X22; 25X20; 17,5X16; 14X15; 15X16; НОМЕР_4 ; 31X38; НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 ; 39X29; 35X37; 20X19 сантиметрів. Для зручного перевезення, від незаконно спиляних дерев відпиляли тонкі гілки з листям, а стовбури розпиляв на фрагменти які завантажив до автомобіля для транспортування.

Фрагменти незаконно спиляних дерев, з допомогою автомобіля «ГАЗ-2757», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , перевезли на територію нежитлових будівель розміщених за адресою: АДРЕСА_1 , які в подальшому продали як дрова.

За версією органу досудового розслідування, внаслідок незаконних дій підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , державі спричинено тяжкі наслідки, у вигляді майнової шкоду у сумі 97732 гривень 53 копійки.

За версією органу досудового розслідування, також 29 березня 2024 року у денний час доби, підозрювані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою між собою, з метою незаконної порубки дерев, прибули на автомобілі «Mercedes-Benz 110 DК», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , до полезахисного лісового насадження лінійного типу розміщеного у межах Братської ТГ Вознесенського району Миколаївської області, у полі між селом Миколаївка та селом Красноярка. Для забезпечення реалізації злочинного умислу щодо незаконної порубки дерев та розпилу їх на дрова, підозрювані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 узяли з собою бензопилу.

В подальшому, підозрювані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , перебуваючи у полезахисному лісовому насадженні лінійного типу, розміщеному у полі в межах Братської ТГ Первомайського району Миколаївської області, на ділянці місцевості з координатами 47.816380, 31.506456, порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання і відтворення лісу, як важливого елементу навколишнього природного середовища, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, самовільно, без спеціального на те дозволу, який посвідчується відповідним документом (лісорубний квиток, ордер), виданий уповноваженим органом, діючи умисно, з використанням бензопили незаконно спиляли, шляхом відокремлення від кореня до повного припинення росту, З живорослих дерева породи клен ясенолистий діаметром на шийці кореня з корою 44X39, 30X24, 49X46 сантиметрів. Для зручного перевезення, від незаконно спиляних дерев відпиляли тонкі гілки з листям, а стовбури розпиляв на фрагменти які приготували для вантаження для транспортування, але були помічені та затримані на місці події працівниками поліції.

За версією органу досудового розслідування, внаслідок незаконних дій підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , державі заподіяно майнову шкоду у сумі 40853 гривень 75 копійок.

29 березня 2024 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за вчиненням ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України.

30 березня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 246 КК України, тобто незаконна порубка дерев у захисних лісових насадженнях, вчинена за попередньою змовою групою осіб, що спричинила тяжкі наслідки та ч.2 ст. 246 КК України, тобто незаконна порубка дерев у захисних лісових насадженнях, що заподіяло істотну шкоду, вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні прокурор просила обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Сторона захисту заперечувала проти обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила обрати відносно нього більш м`якші види запобіжних заходів у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході проведення кримінального провадження під номером 0001311 встановлені обставини, які є достатніми відповідно до п.2 ч.1 ст.196 КПК України, та свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, в виді можливості підозрюваного ОСОБА_6 , переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків (у тому числі на викривача) та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 .

В клопотанні поданому до суду зазначено, що підозрюваний ОСОБА_6 підозрюєтьсяу вчиненні кримінальних правопорушеннь проти довкілля за ч.2 та ч.4 ст.246 КК України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки маючи не погашені судимості, він підозрюється у вчиненні нових тяжких корисливіх кримінальних правопорушеннях. Відносно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, котре перебуває на розгляді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області /єдиний унікальний номер судової справи №473/2371/21/ обрано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 227000 гривень на підставі ухвали Вознесенського міськрайонного суду в рамках кримінального провадження №0000297 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.15 ч.2 ст.307, ч.2 ст.15 ч.3 ст.307 КК України. Запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише із застосуванням до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Більш м`які види запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 не забезпечать належної поведінки підозрюваного в ході досудового розслідування та під час судового розгляду у кримінальному провадженні та не зможуть запобігти настанню вище перерахованих ризиків.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя виходить з вимог ч.1 ст.183 КПК України, відповідно до якого тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно, і прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою, слідчий суддя виходить з вимог п.5 ч.2 ст.183 КПК України, відповідно до якого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

В судовому засіданні під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , прокурором доведено наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, тобто наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, поданого до суду відносно підозрюваного ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу, що дає підстави для задоволення даного клопотання про обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 .

Дослідивши матеріали кримінального провадження, а також практику ЄСПЛ з даного питання, слідчий суддя приходить до висновку, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Слідчий суддя погоджується з позицією сторони захисту, яка з посиланням на практику ЄСПЛ, в даному судовому засіданні зазначала, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Відповідно до п.48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року, ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч 5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України у кримінальному провадженні, слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України. Слідчий суддя, з враховунням майнового та сімейного стану підозрюваного ОСОБА_6 , а також ризиків, передбачених ст.177 КПК України, за необхідне визначити суму застави у розмірі 80 /вісімдесяти/ прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто /3028х80/ = 242240 /двісті сорок дві тисячі двісті сорок/ гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.176-178, 183, 184, 194, 196, 205, 206 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.246, ч.4 ст.246 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Вознесенська Миколаївської області, громадянину України, освіта професійна технічна, не працює, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому:

1. 12.05.2003 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 296, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 71 КК України до 02 років 04 місяців позбавлення волі;

2. 30.01.2006 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 190, ч.1 ст.27 ч.1 ст. 121, ч.2 ст.185, ч.5 ст.185, ч.1 ст. 70 КК України до 08 років позбавлення волі з конфіскацією всього його майна;

3. 07.06.2018 року Центральним районним судом міста Миколаєва за ч.2 ст.303, ч.2 ст. 369, ч.1 ст. 70 КК України до 04 років 01 місяця позбавлення волі, звільненого 27 травня 2019 року в порядку ст.81 КК України умовно-достроково на не відбутий строк основного покарання на 08 місяців 19 днів;

4. 08.07.2021 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт обрати запобіжний захід в виді тримання під вартою в Державній установі "Миколаївський СІЗО" до до 27 травня 2024 року включно.

Визначити розмір застави у розмірі 80 /вісімдесяти/ прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто /3028х80/ = 242240 /двісті сорок дві тисячі двісті сорок/ гривень.

В разі внесення застави покласти на підозрюваного за ч.2 ст.246, ч.4 ст.246 КК України ОСОБА_6 обов`язки: прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, прокурора або суду, не відлучатися з місця проживання на території України, без дозволу зазначених осіб, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання на території України, виключити спілкування зі свідками та підозрюваними у даному кримінальному провадженні.

В задоволенні клопотання сторони захисту про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 , більш м`якшого ніж тримання під вартою в Державній установі "Миколаївський СІЗО", а саме цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , відмовити.

Копію ухвали про обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою вручити підозрюваному за ч.2 ст.246, ч.4 ст.246 КК України ОСОБА_6 .

Ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку, відповідно до ст.310 КПК України.

Подача апеляції до Миколаївського апеляційного суду не зупиняє виконання даної ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.

Слідчий суддя: ОСОБА_1