Справа № 369/8003/24
Провадження №1-кс/369/1693/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2024 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,, підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання начальника відділення СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001277, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання начальника відділення СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001277, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 , будучи згідно ст. 18 КК України службовою особою, перебуваючи на посаді завідувача сектору містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, неналежно виконуючи свої службової обов`язки через несумлінне ставлення до них, знаючи про невідповідність проекту відведення земельної ділянки нормам Законів України, генеральному плану поєднаний з детальним планом території окремих частин с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, передбачаючи можливість завдання шкоди охоронюваним законом громадським інтересам внаслідок вибуття земельної ділянки із комунальної власності, легковажно розраховуючи на їх відвернення, здійснив погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0226 загальною площею 0,2488 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Білогородка Києво-Святошинського району з наступних обставин.

Згідно з розпорядженням голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 28.12.2016 року № 96 ос ОСОБА_4 з 03.01.2017 року призначено на посаду начальника відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області,

Згідно наказу керівника апарату Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 26 грудня 2019 № 333-к ОСОБА_4 з 27 грудня 2019 року переведено на посаду завідувача сектору містобудування та архітектури головного архітектора Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області.

Наказом керівника апарату Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 08 січня 2020 № 4-к ОСОБА_4 , завідувачу сектору містобудування та архітектури головному архітектору Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області присвоєно черговий 5 (п`ятий) ранг державного службовця з 03 січня 2020 року.

Відповідно до Положення про сектор містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, затвердженого розпорядженням виконувача обов`язків голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 14.01.2020 № 22, основним завданням сектору є забезпечення реалізації державної політики у сфері будівництва, містобудівництва та архітектури на території Києво-Святошинського району Київської області.

Згідно пункту 1.3 Положення, сектор у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність», «Про основи містобудування», «Про Генеральну схему планування території України», «Про місцеві державні адміністрації», «Про державну службу» та іншими законами, актами Президента України, Кабінетів Міністрів України, наказами міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, розпорядженнями голови Київської обласної державної адміністрації та Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, наказами керівника апарату райдержадміністрації, державними будівельними нормами, а також цим положенням про сектор.

Розділом 2 Положення визначено завдання сектору, спрямованих на забезпечення реалізації державної політики у сфері містобудування та архітектури, дотримання законодавства у вказаній сфері, державних стандартів, норм та правил, здійснення контролю за їх реалізацією та моніторингу.

Згідно з розділом 4 Положення, сектор очолює завідувач, головний архітектор Києво-Святошинського району Київської області, який здійснює керівництво сектором, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності.

Посадовою інструкцією завідувача сектору містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації, затвердженої керівником апарату Києво-Святошинської районної державної адміністрації 02.01.2020 встановлені основні посадові обов`язки, до яких, серед інших, належить забезпечення ведення містобудівного кадастру на території району, погодження документації із землеустрою, здійснення моніторингу за реалізацією схеми планування території району, стану розроблення, оновлення містобудівної документації, забудови та іншого використання територій, тощо.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 га.

Статтею 40 Земельного кодексу України встановлено, що громадянам України за рішенням органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах норм, визначених цим Кодексом.

Громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, що трактує ст. 116 Земельного кодексу України.

Порядок приватизації земельних ділянок громадянами визначено ст. 118 Земельного кодексу України. Зокрема, згідно із ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно із ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються в разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Положення ч. ч. 2, 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України, яка була чинною станом на дату підписання Висновку, передбачають погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах заселеного пункту, на якій планується розташування об`єкта будівництва структурним підрозділом районної державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно до ст. ст. 38, 39 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.

Згідно із ст. ст. 1, 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Крім того, відповідно до ст. ст. 16, 18 вказаного Закону планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. План зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. Внесення змін до плану зонування території допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту. За порушення вимог, встановлених планом зонування території, фізичні та юридичні особи несуть відповідальність до закону.

Статтею 180 Земельного кодексу України встановлено, що зонування земель здійснюється в межах територій територіальних громад, при цьому встановлюються вимоги щодо допустимих видів забудови та іншого використання земельних ділянок у межах окремих зон.

Особливості регулювання земельних відносин при здійсненні містобудівної діяльності врегульовані ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Так ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім окремих випадків, зокрема розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи чи приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону. Водночас передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, навіть у визначених цією статтею випадках, за відсутності плану зонування або детального плану території не допускається, якщо земельна ділянка розташована в межах зелених зон населених пунктів, внутрішньоквартальних територій (територій міжрайонного озеленення, елементів благоустрою, спортивних майданчиків, майданчиків відпочинку та соціального обслуговування населення). Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

Окрім того, статтею 83 Земельного кодексу України передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів.

Також, ст. 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій. Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов`язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації.

Рішенням 28 сесії VІІ скликання Білогородської сільської ради № 391 від 31.08.2018 року затверджено Генеральний план поєднаний з детальними планами території окремих частин АДРЕСА_1 , відповідно до якого територія земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0226 загальною площею 0,2488 га в с. Білогородка Києво-Святошинського району (наразі Бучанського району) Київської області віднесено до територій зелених насаджень загального користування, а також територій комунальної забудови. Крім того, на вказаній території передбачені проектні інженерні споруди каналізаційно-насосної станції дощових вод та очисні споруди дощових вод.

Однак, рішенням 63 сесії VІІ скликання Білогородської сільської ради № 780/19 від 22.10.2020 року, громадянці ОСОБА_8 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_1 .

Після чого, громадянка ОСОБА_8 звернулася із заявою про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 до фізичної особи підприємця (ФОП) ОСОБА_9 , який працює інженером-землевпорядником на підставі кваліфікаційного сертифікату № 013331 від 11.07.2016 року та здійснює свою діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії.

Вказаний проект землеустрою, згідно положень ч. ч. 2, 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України, яка була чинною станом на дату підписання Висновків, передбачала погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах заселеного пункту, на якій планується розташування об`єкта будівництва структурним підрозділом районної державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури.

Так, 03.11.2020, більш точний час не встановлено, завідувач сектору містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні, де знаходився сектор містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, неналежно виконуючи свої службові обов`язки внаслідок несумлінного ставлення до них та маючи реальну можливість виконати свої службові обов`язки, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків неналежного виконання даних обов`язків, маючи обов`язок і можливість їх передбачити, підписав висновок № 17-16/3471 «Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 , чим фактично погодив проект землеустрою.

В цей же день, більш точний час не встановлено, завідувач сектору містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні, де знаходився сектор містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, неналежно виконуючи свої службові обов`язки внаслідок несумлінного ставлення до них та маючи реальну можливість виконати свої службові обов`язки, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків неналежного виконання даних обов`язків, маючи обов`язок і можливість їх передбачити, підписав висновок № 17-16/3472 «Про наявні обмеження на використання земельної ділянки», відповідно до якого обмеження (обтяження) на використання земельної ділянки не встановлені.

В подальшому, інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_9 до Офіційного електронного порталу Держгеокадастру «e.land.gov.ua» подано електронний варіант проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 за своїм електронним цифровим підписом, який отримав висновок Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про розгляд документації із землеустрою № 24388/82-20 від 16.12.2020.

На підставі вказаного проекту землеустрою 18.12.2020 було зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0226 загальною площею 0,2488 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 .

Рішенням V (позачергової) сесії VIII скликання Білогородської сільської ради № 140.2/04 від 22.01.2021 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,2488 га (кадастровий номер :01:009:0226) у власність гр. ОСОБА_8 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на території АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 02.02.2021 року на підставі рішення Білогородської сільської ради №140.2/04 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:009:0226.

Згідно висновку експерта від 15.03.2024 № СЕ-19/111-24/10402-ОЗ за результатами проведення судової оціночно-земельної експертизи, ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0226, загальною площею 0,2488 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 , станом на 02.02.2021 року становить 1 037 445 грн. (один мільйон тридцять сім тисяч чотириста сорок п`ять гривень 00 копійок) яка у 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, згідно з п. 4 примітки до ст. 364 КК України, є тяжкими наслідками, на момент вчинення злочину.

Таким чином, завідувач сектору містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_4 погодив висновки № 17-16/3471 від 03.11.2020 «Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 та № 17-16/3472 від 03.11.2020 «Про наявні обмеження на використання земельної ділянки» з порушенням вимог ст. ст. 38, 39, 83, 180 Земельного кодексу України та ст. ст. 16, 17, 24Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

У вчиненні вказаного злочину обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Прилуки Чернігівської області, українець, громадянин України, із вищою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Підозра ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколами допиту свідків, результатами проведеного ряду тимчасового доступу до речей та документів, висновками експертиз, зокрема почеркознавчої та оціночною-земельною та іншими доказами в своїй сукупності.

У даному випадку ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, санкція якого у разі визнання його винним у вчиненні даного злочину, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Зокрема, ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що підозрюваний, усвідомлюючи можливість реального покарання за злочин у вчиненні якого підозрюється та санкція статті, передбачає покарання у разі визнання його винним, у вигляді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого, прокурора та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Крім цього, підозрюваний не має осіб, які перебувають на його утриманні.

Враховуючи вказане, існує реальний ризик залишення підозрюваним ОСОБА_4 місця проживання в будь-який час задля уникнення від кримінальної відповідальності за злочин у вчиненні якого підозрюється.

Реальним є і ризик впливу підозрюваного на свідків у даному провадженні. Так, ОСОБА_4 , знаючи про фактичне місце проживання свідків, може незаконно впливати на них, змушуючи із застосуванням фізичного чи психологічного примусу змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитися від дачі будь-яких показань.

У зв`язку із цим виникла необхідність у застосуванні щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який належним чином забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є забезпечення виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органу досудового розслідування та (або) суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Підставою застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину та наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років та існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які є реальними, орган досудового розслідування приходить до висновку що застосування більш м`яких запобіжних заходів передбачених КПК України, аніж домашній арешт не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, начальник відділення СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 просила слідчого суддю, застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за місцем проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у межах строку досудового розслідування. Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, та зобов`язати її: не відлучатися із місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , окрім як за вимогою слідчого, прокурора та суду, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього; прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками у вказаному провадженні.

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримала, просила його задовольнити з підстав наведених у клопотанні.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував щодо застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у повному обсязі.

Захисник у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання у повному обсязі.

Вислухавши сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно з ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення із під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Так, ні в самому клопотанні, ні прокурором у судовому засіданні не було наведено індивідуальних підстав для підтвердження необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

ЄСПЛ наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями).

Між тим, відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи особу підозрюваної, а саме той факт, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягувався, відсутність негативної репутації підозрюваного, а також те що прокурор не довів обставин, передбачених пунктом 3 частини першої статті 194 КПК України, а саме недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого та застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваному, ніж той, який зазначений у клопотанні, а саме особистого зобов`язання, котрий згідно зі ст. 179 КПК України полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 532, 534 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання начальника відділення СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001277, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України - відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, маючого на утриманні двох дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого - запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 57 (п`ятдесят сім) діб, тобто до 09 липня 2024 року (включно).

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 57 (п`ятдесят сім) діб, тобто до 09 липня 2024 року (включно) наступні обов`язки:

прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання чи роботи;

здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за межі території України, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_7 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1