Справа № 734/5957/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/460/24
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000311, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , прокурора Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 лютого 2024 року щодо

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кіпті, Козелецького району, Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 лютого 2024 року ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання із застосуванням ст.. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 164 800 гривень 00 копійок та в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 10 000 гривень 00 копійок.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 164 800 гривень 00 копійок та в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 10 000 гривень 00 копійок.

Арешт, накладений слідчим суддею Новозаводського районного суду м. Чернігова 15 листопада 2023 року на автомобіль марки FORD Transit Connect, реєстраційний номер НОМЕР_1 скасовано.

Залишено до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді застави у розмірі 161 040,00 грн. без змін.

Стягнуто на користь держави з обвинуваченого ОСОБА_12 витрати на проведення експертиз, що становлять 26 504 гривні 80 коп.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду були подані апеляційні скарги в яких:

- потерпілий ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду та призначити ОСОБА_12 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 364 800 грн., 24 000 грн. витрат на правову допомогу та 12 000 грн. витрат на правову допомогу понесені ним при розгляді справи в апеляційній інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не навів переконливих мотивів наявності підстав для застосування положень ст.. 69 КК України і при розгляді кримінального провадження не були встановлені пом`якшуючі обставини такі, як часткове відшкодування потерпілому матеріальної шкоди, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки матеріальна шкода буде відшкодовуватися на підставі діючого на час страхового випадку поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і визнання вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину. Апелянт зазначає, що виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, місцевий суд дійшов неправильного висновку, щодо розумності розміру понесених ним витрат на правову допомогу, оскільки адвокатом були понесені витрати на дорогу з огляду на те, що збір доказів відбувався в межах населеного пункту Лемеші, а місцем досудового розслідування було м. Чернігів, а обсяг надання правової допомоги також підтверджується і іншими матеріалами кримінального провадження. Також потерпілий не погоджуючись з визначеним розміром суми відшкодування моральної шкоди зазначає, що судом першої інстанції не правильно було оцінено заподіяну йому моральну шкоду в сумі 400 000 грн., через неврахування понесеної ним найвищої матеріальної втрати (загибель члена сім`ї першого ступеня спорідненості) і як наслідок не було дотримано принципу розумності та справедливості;

- адвокат ОСОБА_8 в поданій в інтересах потерпілого ОСОБА_7 . апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду та призначити ОСОБА_12 покарання у виді позбавленні волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, стягнути на користь на його довірителя в рахунок відшкодування моральної шкоди 364 800 грн. та в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 24 000 грн., та 12 000 грн. за участь в суді апеляційної інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано ст.. 69 КК України, оскільки обвинувачений раніше скоював аналогічне кримінальне правопорушення та знову допустив порушення правил дорожнього руху внаслідок яких настала смерть людини. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 та поза його увагою частково залишилися доводи потерпілого про втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань в результаті смерті дружини. Апелянт також вважає неправомірним рішенням місцевого суду щодо зменшення витрат на правничу допомогу, які підтверджуються документально;

- прокурор в поданій апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що сукупність обставин, а саме тяжкість злочину, наслідки, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, його поведінка після вчинення злочину та позиція потерпілих свідчить про те, що призначеним судом першої інстанції покаранням не буде досягнуто його мети;

- захисник ОСОБА_11 в поданій апеляційній скарзі просить змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити призначене ОСОБА_12 покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.. 75 КК України. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував пом`якшуючі обставини зокрема: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування потерпілим завданої шкоди, а також обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, а саме, поведінку після вчинення кримінального правопорушення, під час досудового розслідування та розгляду справи у суді, сімейний стан, малолітню дитину та вагітну дружину, те що обвинувачений приймав участь в зоні АТО з 2014 по 2015 рік, має позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, висновок органу пробації, щодо можливого його виправлення без ізоляції від суспільства.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_12 09 листопада 2023 року, приблизно о 17 год. 15 хв., керуючи автомобілем FORD Тransit Connect, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись у с. Лемеші Чернігівського району Чернігівської області автодорогою Київ-Чернігів-Нові - Яриловичі у напрямку від м. Києва до м. Чернігова, зі швидкістю 90 км/год., неподалік магазину «Маркет», розташованого по вул. Магістральній, 36, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, перевищив максимально дозволену швидкість у населених пунктах, позначених дорожнім знаком 5.49, тим самим створивши своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зменшив швидкості та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, та при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода, якого об?єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , яка перетинала проїзну частину дороги у межах нерегульованого пішохідного переходу зліва на право відносно напрямку руху автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки - перелому грудини, переломів 3, 4, 5, 6 ребер зліва, подвійних переломів ребер справа 2, 3, 4, 5, 6, 7 та одиночних переломів 8, 9, 10, 11, 12 ребер справа, перелому 3-го грудного хребця, розривів правої легені; множинних переломів кісток тазу справа; розривів печінки; травматичної ампутації правої гомілки з множинними переломами обох кісток правої гомілки; закритого перелому обох кісток лівої гомілки; множинних саден на голові, множинних саден на верхніх кінцівках, множинних саден на передній черевній стінці, садна та синці на нижніх кінцівках, які мають ознаки тяжкого ступеню тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв?язку з комплексом отриманих тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_13 настала 09 листопада 2023 року на місці події внаслідок комплексу тілесних ушкоджень: множинних переломів ребер зліва та справа, перелому грудини, перелому грудного відділу хребта, розривів правої легені, розривів печінки, множинних переломів кісток тазу, травматичної ампутації правої гомілки з множинними переломами обох кісток правої гомілки, закритого перелому обох кісток лівої гомілки, які супроводжувались гострою зовнішньою тa внутрішньою кровотечою, тa ускладнились травматичним, плевропульмональним та геморагічним шоками.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_12 порушив вимоги п. 2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов?язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 2.3 д (не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), п. 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об?єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу), п. 12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.), п. 12.9 б (водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4), п. 18.1 (водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, що знаходиться у прямому причинному зв?язку з наслідками, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідача, потерпілих, їх представників та прокурора, які підтримали подані стороною обвинувачення апеляційні скарги та заперечували про апеляційної скарги сторони захисту, обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника-адвоката ОСОБА_11 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Фактичні обставини по справі та правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційних скаргах не оспорюються. Не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів виходячи із приписів ч. 3 ст. 404 КПК України.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, як і кваліфікація дій обвинуваченого, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Стосовно доводів апеляційних скарг про призначення обвинуваченому покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, як через м`якість так і через суворість, то колегія суддів вважає, що вони не заслуговують на увагу виходячи з нижченаведеного.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи ОСОБА_12 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу вимог ст. 89 КК України, на час судового провадження офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, на спеціальних обліках не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, 2021 року народження, та вагітну дружину, відношення обвинуваченого до вчиненого, конкретні обставини вчинення злочину, думку потерпілих, висновок досудової доповіді органу пробації відповідно до якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства як середній.

Також, суд взяв до уваги відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, часткове відшкодування потерпілому матеріальної шкоди, активне сприяння розкриттю злочину.

І з врахуванням наведених обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про застосування положення ст. 69 КК України і пом`якшення ОСОБА_12 покарання до позбавлення волі строком на 2 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Апеляційні доводи сторони захисту про суворість призначеного покарання, за вчинення інкримінованого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення покарання з випробуванням, на думку колегії суддів - є безпідставними і судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Твердження апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 щодо необґрунтованого визнання обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_12 - часткове відшкодування потерпілому матеріальної шкоди, активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів не може визнати такими, що заслуговують на увагу враховуючи наступне.

Активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення слід вважати надання особою органам досудового розслідування допомоги в установленні невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні. Це може бути повідомлення про всі відомі епізоди обставини злочинного діяння, свідків, потерпілих, викриття інших співучасників кримінального правопорушення. Мінімальні вимоги, яким має відповідати позитивна посткримінальна поведінка у виді активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, полягають у добровільній дачі правдивих і повних свідчень про всі відомі особі обставини злочинного діяння. Активність сприяння розкриттю кримінального правопорушення означає, що дії особи повинні мати високу інтенсивність, ефективність та значну процесуальну цінність. Визначення ступеня активності залежить від обставин конкретного кримінального провадження.

Суд першої інстанції врахувавши, що обвинувачення ґрунтується на показаннях ОСОБА_12 , які він надавав в ході досудового розслідування, зокрема, під час проведеного з ним слідчого експерименту в ході досудового слідства, та під час судового провадження, визнав підтвердженою зазначену пом`якшуючу обставину, яка також була встановлена під час досудового розслідування та зазначена в обвинувальному акті.

Щодо твердження про відсутність обставини, яка пом`якшує покарання часткове відшкодування шкоди, в зв`язку з тим, що транспортний засіб застрахований і страхова компанія буде виконувати зобов`язання з відшкодування матеріальної шкоди, то слід відмітити, що обвинуваченим ОСОБА_12 було добровільно виплачено потерпілим більшу частину визначеного судом розміру стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди і саме з врахуванням розмірів зобов`язань страхової компанії.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, судова колегія приходить до висновку, що визначене ОСОБА_12 покарання із застосуванням ст.. 69 КК України за своїм видом та розміром відповідає засадам ст.50 КК України та не може вважатись явно суворим лише з підстав незгоди з таким висновком сторонами судового провадження.

Такий розмір та вид покарання є необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки повністю відповідає меті його призначення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, апелянтами не наведено.

У зв`язку з вищевикладеним, доводи апеляційних скарг, як про суворість та і про м`якість призначеного судом покарання, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню і не знаходить підстав для зміни чи скасування вироку, як на те вказують апелянти, оскільки обставини, на які вони посилаються, місцевим судом враховані.

Щодо доводів апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_7 про необхідність збільшення розміру моральної шкоди, то колегія суддів не може визнати їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були заявлені цивільні позови про відшкодування їм матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, які судом першої інстанції було задоволено частково.

Положенням ч. 1 ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Апеляційна перевірка оскаржуваного вироку свідчить про те, що судом першої інстанції було дотримано зазначених вимог законодавства.

Так, оскаржуваним вироком стягнуто зі ОСОБА_12 по 164 800 грн. моральної шкоди на користь кожного потерпілого.

Такий розмір морального відшкодування судом першої інстанції було визначено з врахуванням глибини душевних переживань, описаних в позовних заявах та озвучених в судовому засіданні, моральні страждання потерпілих, що внаслідок кримінального правопорушення настала смерть ОСОБА_13 , тобто ОСОБА_7 втратив дружину, а ОСОБА_9 матір, що слідує безпосередньо із тексту оскаржуваного вироку.

Під час вирішення цивільних позовів в частині визначення розміру моральної шкоди місцевий суд також звернув увагу на ступінь негативних невідворотних наслідків для кожного з потерпілих, пов`язаних з втратою близької людини, вимушені зміни в життєвих планах потерпілих.

На переконання колегії суддів, розмір морального відшкодування потерпілим є належним та не потребує збільшення, про що ставиться питання в поданих апеляційних скаргах.

Стосовно тверджень потерпілих про безпідставність зменшення сум витрат на правничу допомогу слід зазначити таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Такі витрати складаються, у тому числі, з витрат на правову допомогу (п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правничу допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 607/4341/20).

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 лютого 2020 року, справа № 755/9215/15-ц).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має урахувати розумність їх розміру, а також пересвідчитися, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності витрат.

З врахуванням вказаних вимог, суд першої інстанції, керуючись принципами справедливості та верховенством права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, дійшов обґрунтованого висновку, що розумним та справедливим розміром понесених потерпілими витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь кожного потерпілого, слід вважати витратами на суму 10 000,00 гривень і вказані суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданими адвокатами обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Разом з тим, вимоги потерпілих про стягнення з обвинуваченого по 12 000 грн. на користь кожного з них витрат на правничу допомогу, понесених під час апеляційного розгляду заслуговують на увагу, оскільки такі вимоги підтверджуються наданими документами, а процесуальні витрати підлягають обов`язковому стягненню із особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення і відшкодування цих витрат є її обов`язком.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , прокурора Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 лютого 2024 року щодо ОСОБА_12 без змін.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь: ОСОБА_7 12 000 (дванадцять тисяч) грн. витрат за надану правничу допомогу; ОСОБА_9 12 000 (дванадцять тисяч) грн. витрат за надану правничу допомогу.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4