ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1479/24 Справа № 211/1255/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Довгинцівського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2024 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Довгинцівського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 травня 2024 року.

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою обрати запобіжний захід ОСОБА_8 не пов`язаний з триманням під вартою. На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції в своєму рішенні продублював ризики наведені в клопотанні прокурора. Судом не проаналізовано та не надано оцінки заявленим ризикам.

Вказує, що не надано обґрунтованих доказів, що ОСОБА_8 переховувався або буде переховуватися від суду. Звертає увагу, що з часу вчинення злочину до часу затримання ОСОБА_8 минув певний час, отже він мав можливість переховуватись, однак таких намірів в нього немає.

Наголошує, що твердження суду про можливість ОСОБА_8 залишити межі України, є необґрунтованим, оскільки на теперішній час діє заборона перетину кордону громадян та прокурором не надано відомостей, що ОСОБА_8 підпадає під категорію осіб, які можуть перетинати кордон.

Вказує, що прокурором не надано доказів, які саме речі чи документи мають значення для кримінального провадження та ОСОБА_8 може їх знищити чи спотворити, отже даний ризик є необґрунтованим припущенням прокурора.

Щодо ризику передбаченого ч. 5 ст. 177 КПК України, зазначає, що ОСОБА_8 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, не вчиняв будь-яких інших кримінальних правопорушень, доказів на підтвердження вказаного ризик не надано.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має родину матір, раніше не судимий, не має категорії особа, яка має право виїзду за кордон.

Наголошує, що прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належного виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, при цьому одного посилання прокурора на вказану обставину, не достатньо.

Звертає увагу, що сторона обвинувачення не надала даних, що визначений розмір застави є помірним для обвинуваченого, а тому ОСОБА_8 необхідно зменшити розмір застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні, на адресу апеляційного суду не надходило, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання за відсутністю учасників провадження.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ч. 4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у незаконному придбані, зберіганні з метою збуту та незаконний збут особливого небезпечного наркотичного засобу.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26.01.2024 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Як вбачається з наданих матеріалів, суд, всупереч твердженням захисника, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Прокурором, належним чином обґрунтована наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про наявність ризиків, передбачених п. 1,4 ч.1 ст.177 КПК України та взяв до уваги, сукупність наявних відомостей про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 тяжкого, умисного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими, відсутність міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований, відсутність постійного доходу.

Суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховано характер скоєного умисного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів вважає, що наявність заявлених ризиків доведена, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені п.п. 1,4 ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Разом з тим, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі.

Доводи захисника, що прокурором не надано відомостей, що ОСОБА_8 підпадає під категорію осіб, які мають право виїзду за корон під час дії воєнного стану, не спростовує ризик переховування від суду, оскільки ОСОБА_8 будучи обізнаним про вид та розмір покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винним, за відсутності міцних соціальних зв`язків та інших стримуючих факторів, у будь-який спосіб може здійснити дії направлені на переховуванні від суду або перешкоджання кримінальному провадженню, задля викривлення наявних доказів.

З урахуванням викладеного, доводи захисника про припущення заявлених ризиків, не заслуговують на увагу, оскільки враховуючи особу обвинуваченого та характер інкримінованого кримінального правопорушення, заявлені прокурором ризики, є цілком ймовірними.

Отже, наявність заявлених ризиків передбачених п.п. 1,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є вкрай вірогідними та на даний час дають беззаперечні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 та неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що у ОСОБА_8 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків.

Матеріали провадження та апеляційна скарга захисника не містять об`єктивних даних про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою.

Отже, доводи захисника не спростовують висновків суду про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо нього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи судом, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, у колегії суддів відсутні підстави вважати обраний ОСОБА_10 розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченої, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому обраний розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинуваченого ОСОБА_8 .

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2024 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді