КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3169/2024 Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000642, внесеному до ЄРДР 24 жовтня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2024 року,

за участю учасників апеляційного розгляду:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2024 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000642 від 24 жовтня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, повернутий прокурору Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , як такий, що не відповідає ст. 291 КПК України, для усунення недоліків.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Прокурор зазначає, що з висновками суду погодитись не можна, оскільки обставини, вказані в ухвалі як підстава для повернення обвинувального акту прокурору, не відповідають дійсності, та вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КК України, оскільки містить анкетні відомості обвинуваченого, а саме його прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство, що підтверджується текстом обвинувального акту.

Прокурор стверджує, що судом прийнято рішення про повернення обвинувального акту з формальних підстав та необґрунтовано відмовлено прокурору у клопотанні про повторне надання дозволу на затримання з метою приводу і розшук обвинуваченого, оскільки попередня аналогічна ухвала постановлена тим самим судом з тих же підстав, однак не була дієва через незалежні від суду та прокурора обставини та зумовлена поведінкою обвинуваченого, а саме - переховуванням. На переконання прокурора, суд, фактично один раз надавши дозвіл на затримання обвинуваченого та оголосивши його розшук, визнав належним чином встановленим його місце проживання і, оскільки обвинувальний акт не змінювався, мав зайняти послідовну позицію, задовольнивши повторне клопотання.

Заслухавши доповідь судді,

- пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги,

- обвинуваченого, який вказав про те, що жодної повістки ні за місцем проживання, ні за місцем реєстрації, де проживає його батько, не надходило; він дійсно змінив місце проживання, про що знали працівники поліції; він працює офіційно у відділенні «Нової пошти»;

- дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Повертаючи обвинувальний акт у кримінальному провадженні прокурору, суд першої інстанції послався в ухвалі на те, що в обвинувальному акті зазначено, що обвинувачений проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, під час підготовчого провадження судом неодноразово надсилалися обвинуваченому за місцем проживання судові виклики - повістки, які поверталися до суду з відміткою: за закінченням строку зберігання та адресат відсутній за вказаною адресою.

З повідомлення начальника ВП № 1 Бучанського РУП від 17 липня 2021 року вбачається, що по АДРЕСА_1, ОСОБА_6 за вказаним місцем відсутній; 30 серпня 2023 року на виконання приводу начальник ДОП ВП Бучанського РУП ГУ НП в Київській області повідомив, що при відвідуванні адреси АДРЕСА_1 , двері будинку (раніше вказано автогараж) ніхто не відкрив, місцезнаходження ОСОБА_6 встановити неможливо.

30 серпня 2023 року обвинувачений ухвалою суду в порядку ст. 355 КПК України був оголошений у розшук з метою примусового приводу до суду. Станом на 12 лютого 2024 року вказана ухвала суду не виконана, обвинувачений не розшуканий. Вказана обставина свідчить про те, що слідчим та прокурором не було встановлено належним чином місце фактичного проживання обвинуваченого.

Враховуючи викладене, суд вказав про відсутність можливості та законних підстав для призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду.

Кримінальним процесуальним кодексом встановлені вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, та відомості, які він має містити.

Перелік вимог до обвинувального акту передбачений ст. 291 КПК України, є вичерпним, і передбачає, серед іншого, обов`язковість анкетних відомостей про обвинуваченого: прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

За змістом обвинувального акту у ньому вказано, серед інших даних обвинуваченого, як місце реєстрації, так і місце фактичного його проживання станом на час проведення дізнання, тобто, всупереч висновків суду першої інстанції, дізнавачем під час досудового розслідування встановлено місце проживання обвинуваченого.

З огляду на викладене, суд першої інстанції не мав жодних підстав для висновку про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні ОСОБА_6 не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст. 291 КПК України, а відтак, на переконання колегії суддів, підстави для його повернення прокурору були відсутні.

З огляду на встановлені обставини, на переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції про те, що слідчим не було встановлено місце проживання обвинуваченого на час проведення дізнання та складання обвинувального акту, є передчасним та не ґрунтується на матеріалах справи.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції ухвали про привід обвинуваченого постановлені без виходу до нарадчої кімнати, занесені секретарем в журнали судових засідань без вказівки будь-яких даних про особу, щодо якої застосовано привід, без зазначення місця проживання та реєстрації такої особи.

Окрім того, матеріали справи не містять будь-яких даних про направлення за місцем реєстрації обвинуваченого судових повісток, що підтверджує пояснення обвинуваченого про відсутність будь-яких повідомлень за місцем його реєстрації, де проживає батько обвинуваченого.

Також колегія суддів звертає увагу, що ухвалою суду від 30 серпня 2023 року оголошено розшук обвинуваченого та зупинено судове провадження до розшуку обвинуваченого.

Проте, крім копії листа, будь-які дані про направлення вказаної ухвали на виконання, як і відомості про її виконання або неможливість виконання, матеріали справи не містять.

Незважаючи на те, що неявка обвинуваченого у підготовче судове засідання є перешкодою для призначення судового розгляду кримінального провадження, на думку колегії суддів, ця перешкода не може бути усунута шляхом повернення обвинувального акту прокурору, оскільки стадія досудового розслідування вже завершена, і прокурор, на відміну від суду, позбавлений можливості вчиняти будь-які процесуальні дії, направлені на встановлення місця знаходження обвинуваченого.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог ст. 335 КПК України у разі оголошення розшуку обвинуваченого судове провадження зупиняється до його розшуку. Закінчення розшуку обвинуваченого, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9, ст. 282 КПК України, є підставою для відновлення кримінального провадження та призначення його до судового розгляду. Проте, у даному кримінальному провадженні судове провадження не відновлено, а 12 лютого 2024 року суд в межах зупиненого судового провадження виніс ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору.

З огляду на викладене, за відсутності будь-яких даних на підтвердження висновків суду, колегія суддів не може погодитись з тим, що органом досудового розслідування не встановлено фактичне місце проживання обвинуваченого, у зв`язку з чим доводи прокурора про те, що обвинувальний акт містить анкеті дані обвинуваченого, у тому числі і місце проживання останнього, яке було встановлено під час досудового розслідування, є обґрунтованими та підтверджується змістом обвинувального акту.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а ухвала суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурорувідповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2024 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000642 від 24 жовтня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, повернутий прокурору Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , як такий, що не відповідає ст. 291 КПК України, для усунення недоліків - скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4