12.07.2024 Єдиний унікальний номер 205/9030/24
1-кп/205/970/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження № 0000345 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. П`ятихатки, Василівського району, Запорізької області, громадянина України, має середню освіту, одруженого, на утриманні малолітніх та непрацездатних осіб не має, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , звільнений із раніше займаної посади старшого навідника 3 механізованого відділення бойової машини 1 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону у зв`язку з відсутністю у військовій частині з 14.09.2023 року, та зарахованого в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», з 27.06.2024 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , (попередня адреса проживання: АДРЕСА_2 ), судимості не має,

який обвинувачується у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до витягу з наказу № 28 командира військової частини (по стройовій частині) від 30.01.2023 року, солдата ОСОБА_3 призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу та призначено на посаду навідника 3 механізованого відділення-бойова машина 1 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

24.09.2023 року наказом № 227 (по особовому складу), солдата ОСОБА_3 , старшого навідника 3 механізованого відділення-бойова машина механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 як такого, що відсутній у військовій частині НОМЕР_1 з 14.09.2023 року (понад десять діб).

Згідно ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», ст. 1 -4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Проте, солдат ОСОБА_3 , в порушення наведених вимог законодавства, діючи умисно, тобто передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння та бажаючи їх настання, вчинив правопорушення проти життя та здоров`я особи, за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_3 , 14 червня 2024 року, близько 14 години 30 хвилин, перебуваючи біля ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», розташованому за адресою: вул. Старій Шлях, буд. 6 в м. Дніпрі, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з раніше знайомим йому потерпілим ОСОБА_4 , яким, за кілька хвилин до цього, передувала відмова відвести ОСОБА_3 на власному автомобілі до вказаного магазину. Реалізуючи раптово виниклий прямий, протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у виді спричинення шкоди здоров`ю потерпілому та бажаючи їх настання у вигляді тілесних ушкоджень, знаходячись в безпосередній близькості, обличчям до потерпілого, наніс один удар правою ногою взутою в кросівок в область голови ОСОБА_4 , та одразу ще один удар лівою ногою, взутою в кросівок, в обличчя ОСОБА_4 , від якого останній впав на сідниці на асфальт, де ОСОБА_3 одразу наніс йому один удар правою ногою в область потилиці, та ще один удар лівою ногою в обличчя, від якого ОСОБА_4 , впав спиною на асфальт, де ОСОБА_3 , не зупиняючись, нахилився над потерпілим та знову наніс йому ще один прямий удар в обличчя, після чого, схопив руками обидві ноги потерпілого в області стоп та почав волокти його спиною по асфальту, в процесі чого ОСОБА_4 вдалося звільнити ліву ногу, якою він намагався відштовхнути від себе ОСОБА_3 , на що ОСОБА_3 , відпустив праву ногу потерпілого, і в цей момент потерпілий наніс один удар правою ногою в область стегна лівої ноги ОСОБА_3 , таким чином, змусивши його відійти приблизно на метр від потерпілого, який одночасно намагався підвестися з асфальту, перемістившись на правий бік, скориставшись чим ОСОБА_3 наніс ще один удар правою ногою в область спини потерпілого, після чого до ОСОБА_3 підбіг невідомий чоловік (особу в ході проведення дізнання встановити не надалося можливим), повалив ОСОБА_3 на землю та утримував в лежачому положенні поки той не заспокоївся, перестав чинити опір та залишився сидіти на асфальті.

В результаті завданих ОСОБА_3 ударів, у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження: два садна - скронева ділянка зліва та лівого ліктьового суглоба, масивний синець лівого плеча, що спричинені від дії не менше трьох ударів тупого (тупих) твердого предмету (предметів) у термін, зазначений потерпілим (14.06.2024), відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, тому не є небезпечними для життя, не відображають на собі конструктивних властивостей травмуючого предмету - таким могла бути й рука, стиснена в кулак, нога, взута у взуття, або інший тупий твердий предмет, що має аналогічні травмуючи властивості; механізм виникнення яких відповідає механізму їх спричинення, вказаним потерпілим, а характер та локалізація виключає можливість їх виникнення внаслідок самостійного падіння з висоти власного зросту на рівне тверде покриття.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразились у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, кваліфікуються за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

До обвинувального акту, який надісланий до суду разом із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, додані:

- письмова заява ОСОБА_3 , складена в присутності його захисника ОСОБА_5 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, зазначеними вище, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;

- письмова заява потерпілого ОСОБА_4 про розгляд обвинувального акта у його відсутність, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_3 не має.

За результатами дослідження змісту заяви та матеріалів дізнання, у суду не виникло сумнівів в тому, що зазначена заява обвинуваченого є усвідомленою, відповідає його внутрішній волі, а його процесуальна позиція сформувалася без будь-якого стороннього неправомірного впливу на нього.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Встановлені в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами дізнання.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає, що всі докази є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та їх взаємозв`язку - достатніми для прийняття рішення про визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є умисним, закінченим кримінальним проступком, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальний проступок, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає: 1) повне визнання обвинуваченим своєї вини; 2) щире каяття обвинуваченим у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, судимості не має, одружений, малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не має, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, службова характеристика задовільна.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією статті обвинувачення.

Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде ефективним і дієвим з метою профілактики подальшої асоціальної поведінки обвинуваченого.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 371-374, 382 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді в штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень).

Речові докази, якими було визнано:

-оптичний носій інформації - DVD диск, об`ємом 4,7 GB, на який відкопійовано один відеозапис, що зберігається при матеріалах кримінального провадження продовжити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок в іншій частині може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1