СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/93/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва в складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.04.2016 за № 0000081, за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ровеньки Луганської обл., громадянина України, який здобув вищу освіту, одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111; ч. 1 ст. 408 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_10 ,

захисник - ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_9 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_2 ), яка до 13 травня 2014 року дислокувалась адресою: АДРЕСА_2 , на посаді начальника штабу - першого заступника командира 3 дивізіону в/ч НОМЕР_1 у військовому званні «майор».

Відповідно до вимог ст. 17, 65, 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України; оборона раїни, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України; захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до Концепції (основ державної політики) національної безпеки раїни національна безпека України передбачає відсутність загрози у політичній, економічній, соціальній, воєнній, екологічній, науково-технологічній, інформаційній сферах і полягає, зокрема, у безпеці конституційного ладу і державного суверенітету України, невтручанні у внутрішні справи України з боку інших держав, у відсутності посягань на державний суверенітет України та її територіальну цілісність.

Статтями 5, 72, 73 Конституції України передбачено, що Україна с публікою. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або садовими особами. Питання про зміну території України вирішується виключно українським референдумом, який призначається Верховною Радою України або президентом України відповідно до їх повноважень, встановлених Конституцією України.

У той же час, постановою ради федерації федерального зібрання російської декларації від 01 березня 2014 року № 48-СФ «Об использовании ІНФОРМАЦІЯ_2 », надано згоду президенту російської федерації на використання збройних сил російської федерації на території України.

На підставі ст. 5 федерального конституційного закону російської федерації від 21 березня 2014 року №? 6ФК3 «О принятии в Российскую Федерацию республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов Республики Крым и города федерального значення Севастополя», російською федерацією незаконно було анексовано Автономну Республіку Крим України.

У зв`язку з цим, Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-І російську федерацію визнано державою-агресором. Постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VII «Про Заяву Верховної Ради раїни «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» визначено, що збройна агресія російської федерації проти України почалася 20 лютого 2014 року.

Наслідком збройної агресії російської федерації проти України стала нелегітимна воєнна окупація і подальша незаконна анексія території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя - невід`ємної складової державної території України.

Загарбання українських територій супроводжувалося незаконним привласненням державного майна України в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, порушенням прав громадян України в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, зокрема: право на життя, на повагу до честі і гідності, заборону катування, перебування у рабстві або підневільному стані, право на свободу і особисту недоторканність, право на справедливий суд, право не бути покараним без суду, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії.

Згідно з вимогами ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до ст. 6, 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, майор ОСОБА_9 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги статутів Збройних Сил України, бути зразком високої культури, скромності й витримки, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконаних завдань, доручених йому за посадою та ін.

Разом з цим, майор військової частини НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_2 ) ОСОБА_9 , достовірно знаючи вищевказані вимоги чинного законодавства України, вирішив стати на злочинний шлях та вчинити державну зраду, тобто перейти на бік збройних сил російської федерації, які фактично віроломно захопили територію Автономної Республіки Крим України з її інфраструктурою, установами, організаціями, військовими частинами тощо, здійснивши дезертирство, та надати іноземній державі - російській федерації і її збройним силам допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, а саме надати допомогу у захопленні військових об`єктів Збройних Сил України, формуванні на території АР Крим України військових формувань іноземної держави та її державних органів, підтриманні боєготовності цих військових формувань, забезпеченні їх належного функціонування та життєдіяльності.

Внаслідок таких дій майора ОСОБА_9 збройним силам російської федерації вдалося захопити частину території України - Автономну Республіку Крим, з усією інфраструктурою, закріпитися на ній, створити оборонні споруди, перемістити з території російської федерації до АР Крим військові формування військову техніку, зброю та боєприпаси, створити державні органи, що дозволило безперешкодно контролювати незаконно захоплену територію АР Крим України. Створення та діяльність на території України військових формувань іноземної держави (російської федерації) призвели до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим, зниження обороноздатності України, забезпечили належне функціонування незаконних органів влади та правоохоронних органів.

Цими діями майор ОСОБА_9 вчинив перехід на бік ворога, тобто надав безпосередню допомогу російській федерації, з якою Україна перебуває в умовах збройного конфлікту, сприяв представникам російської федерації у проведенні підривної діяльності на території України, що полягало у створенні умов для функціонування на території України іноземного військового формування та забезпечує тривалу окупацію півострова Крим.

Крім того, майор ОСОБА_9 , діючи умисно, залишившись на тимчасово окупованій території АР Крим та перейшовши на військову службу до збройних сил російської федерації, вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на службу, з метою ухилитись від проходження військової служби.

Так, відповідно до Директиви ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06 травня 2014 року № Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України» (далі - Директива № Д-1), яка 07 травня 2014 року була розміщена на офіційному сайті Міністерства оброни раїни, у строк до 12 травня 2014 року військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_2 ) повинні були прибути до пункту збору у військову частину НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) для подальшого розподілу по військовим тинам Повітряних Сил Збройних Сил України.

Проте, ще в березні 2014 року майор ОСОБА_9 , діючи умисно, вирішив припинити виконання обов`язків військової служби та знаючи про те, що він повинен проходити військову службу і маючи реальну можливість для цього, з метою ухилитися від проходження військової служби, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, в травні 2014 року не виконав вимоги Директиви № Д-1 та не прибув до пункту збору - військової частини НОМЕР_3 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 або до Повітряних Сил України чи іншого підрозділу Збройних Сил України, а перейшов на військову службу до країни-агресора - збройних сил російської федерації.

Переховуючись від органів досудового розслідування, ОСОБА_9 не вжив жодних заходів щодо повернення до військової частини НОМЕР_3 для подальшого проходження військової служби за наявності можливості для цього та не заявив про себе до правоохоронних органів України, проводячи час на власний розсуд, ухиляючись від проходження служби до цього часу та наміру повертатись не має.

Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції від 08.04.2014 № 1183-VІІ), ч. 1 ст. 408 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 № 2341-ІІІ), а саме: державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду на суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України; дезертирстві, тобто нез`явленні на службу у разі переведення до іншої військової частини з метою з метою ухилитись від військової служби.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 з таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Так, на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.06.2016 у межах даного провадження проводилось спеціальне досудове розслідування (т. 1 а.п. 31-33).

Встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_9 , а також повістки про виклик до слідчого неодноразово у встановлений законом спосіб шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери були направлені ОСОБА_9 .

Постановою прокурора військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України від 31.05.2016 підозрюваного ОСОБА_9 оголошено у розшук (т. 2 а.п. 11-13).

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2016 надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_9 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (т. 2 а.п. 23-24).

Обвинувачений ОСОБА_9 у судові засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим в спосіб, передбачений вимогами КПК України, шляхом публікацій в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр»), а також шляхом розміщення відповідної інформації на офіційних сайтах Офісу Генерального прокурора та Святошинського районного суду міста Києва, повідомленим про розгляд справи. Жодних клопотань, заяв, скарг не подавав, у зв`язку з чим, на підставі ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 27.08.2021 судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з обов`язковою участю захисника. Суд вважає, що стороною обвинувачення, а також судом здійснені всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, а ОСОБА_9 мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, мав чи мав би отримати оголошено підозру, відповідні виклики до слідчого, прокурора та суду.

Суд, розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, вважає, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України - АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20.02.2014, а також анексія з боку РФ цієї частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України в АР Крим, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення злочинів, внаслідок яких були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а, відтак, ці факти не потребують окремого судового доведення.

Так, Постановою Ради Федерації Федеральних Зборів РФ «Про використання Збройних Сил Російської Федерації на території України» від 01.03.2014 № 48-СФ за результатами звернення Президента РФ, виходячи з інтересів безпеки життя громадян РФ, особового складу військового контингенту ЗС РФ, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду Президенту РФ на використання ЗС РФ на території України.

06.03.2014 Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України від № 261/2014 від 07.03.2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2014 від 14.03.2014 визнана неконституційною.

11.03.2014 Постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «Декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Указом Президента України від 14.03.2014 № 296/2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2014 від 20.03.2014 визнана неконституційною.

Постановою Верховної Ради України від 15.03.2014 № 891-VII Верховна Рада АР Крим була розпущена.

17.03.2014 представники розпущеної «Верховної Ради АР Крим» прийняли Постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також Постанову 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

18.03.2014 «Державна рада Республіки Крим» підписала «Договір» між РФ та «Республікою Крим» про прийняття до РФ «Республіки Крим» та утворення у складі РФ нових суб`єктів, який вже 19.03.2014 рішенням Конституційного Суду РФ визнаний таким, що відповідає Конституції РФ, 20.03.2014 його ратифікувала більшістю голосів Держдума РФ, а 21.03.2014 - Рада Федерації Федеральних Зборів РФ, відтак, цей «Договір» набрав чинності 21.03.2014 року.

21.03.2014 прийнятий Закон РФ № 6-ФКЗ, яким прийнято до РФ «Республіку Крим» та утворені в складі РФ нові суб`єкти. «Республіка Крим» вважається прийнятою до РФ з дати підписання «Договору» (ст. 1 Закону РФ № 6-ФКЗ).

11.04.2014 «Державна рада Республіки Крим» прийняла «Конституцію Республіки Крим» як суб`єкта РФ.

Верховною Радою України 15.04.2014 прийнято Закон України № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), за яким перебування підрозділів ЗС РФ на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку РФ.

Крім того, Верховною Радою України 21.04.2015 прийнято Постанову № 337-VIІI «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку РФ на території АР Крим 20.02.2014, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27.03.2014 № 68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16.03.2014, визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19.12.2016 № 71/205 та від 19.12.2017 № 72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17.12.2018, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22.12.2018 послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку РФ внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання її анексії.

Вказані та інші аналогічні за оцінками вказаних подій резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Закон України №1207-VII, постанови Верховної Ради України є нормативно-правовими актами, що становлять частину законодавства України, на підставі якого суд приймає рішення у справі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що з обвинуваченим ОСОБА_9 він особисто знайомий не був, знає його по облікових даних, оскільки він працює начальником кадрового Центру Повітряних Сил Збройних Сил України. У березні 2014 року відповідно до офіційного рішення він (свідок) очолював одну з груп виводу військовослужбовців з тимчасово окупованої території АР Крим. Його завданням було огляд особового складу - хто вийшов з тимчасово окупованої території та хто не вийшов, був вказаний час прибуття військовослужбовців до пунктів розміщення у м. Вінниця та Київській обл. Вони зустрічали військовослужбовців, розміщували особовий склад та розподіляли по військових частинах. Військовослужбовцям повідомляли про необхідність виходу з тимчасово окупованої території і місця дислокації. Постійно була комунікація з керівниками військових частин, які перебували у АР Крим. Більша частина військовослужбовців вийшла з тимчасово окупованої території АР Крим на материкову частину України. ОСОБА_9 був майором зенітно-ракетних військ. Розпорядження і директиви вони доводили до старших офіцерів через командирів, оголошували у засобах масової інформації. Військовослужбовці, які хотіли вийти з тимчасово окупованої території, шукали шляхи виходу і виходили на материкову частину України. Вийти на материкову частину України було складно, але ті складнощі не заважали виходу. Облік військовослужбовців, які виходили, здійснювався на материковій частині України. Про завершення заходів щодо виходу, військовослужбовців, які не вийшли, було також повідомлено про те, що вони мають вийти до 12.05.2014 року. Військовослужбовці, які не вийшли з тимчасово окупованої території, наказами були звільнені, притягнуті до дисциплінарної відповідальності та позбавлені військового звання. Згідно з обліковими даними ОСОБА_9 не вийшов з тимчасово окупованої території АР Крим на материкову частину, був звільнений, притягнутий до дисциплінарної відповідальності та позбавлений військового звання. Також стосовно військовослужбовців, які не вийшли, були порушені кримінальні провадження.

Крім того, суд, безпосередньо дослідивши подані стороною обвинувачення докази, також встановив таке.

ОСОБА_9 є громадянином України та на час дій, які ставляться йому у провину, був військовослужбовцем військової частини (в/ч НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), під час анексії Криму російською федерацією в 2014 році зрадив військовій присязі на вірність народу України та перейшов на військову службу до лав збройних сил російської федерації, що підтверджується листом заступника начальника 7 ГВ ГУ ВКР ДКР СБ України ОСОБА_13 від 06.03.2016 № 17/7/3-385 (т. 2 а.п. 119-120, 121-122, 123-124).

Відповідно до витягу із наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України генерал-полковника ОСОБА_14 від 20.03.2015 № 119, колишнього військовослужбовця окремого зенітного ракетного дивізіону в/ч НОМЕР_2 тактичної групи Повітряних Сил «Крим» - колишнього майора ОСОБА_9 , колишнього начальника штабу - першого заступника командира, який підлягає направленню на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_5 , звільнено з військової служби у запас за п. «ж» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 16.03.2015 (т. 2 а.п. 126).

Згідно з витягом з наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України генерал-полковника ОСОБА_15 від 16.03.2015 № 103 на майора ОСОБА_9 за порушення Військової присяги, вимог ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладено дисциплінарне стягнення - «позбавлення військового звання» (т. 2 а.п. 127).

Також судом досліджено документи, які надходили з та до тактичної групи «Крим» під час окупації російською федерацією території АР Крим, а саме:

- аналіз доведення до військових частин Повітряних Сил вказівок керівного складу Повітряних Сил Збройних Сил України (т. 2 а.п. 130, 131);

- лист заступника командувача з виховної та соціально-психологічної роботи - начальника управління з виховної та соціально-психологічної роботи Командування Повітряних Сил Збройних Сил України полковника ОСОБА_16 від 04.03.2014 № 350/146/1/350/пс адресований командирам військових частин (центрів, ВНЗ, окремо розташованих підрозділів), заступникам командирів військових частин з виховної роботи (по роботі з особовим складом) (т. 2 а.п. 132-133);

- телеграму звичайну начальника штабу - першого заступника командувача Повітряних Сил Збройних Сил України генерал-майора ОСОБА_17 від 14.03.2014 № 350/146/2/407/пс (т. 2 а.п. 134-135);

- звернення від 01.03.2014 № 350/146/332/пс, командувача Повітряних Сил Збройних Сил України до командирів військових частин (т. 2, а.п. 136);

- телеграму заступника командувача з виховної та соціально-психологічної роботи - начальника управління з виховної та соціально-психологічної роботи Командування Повітряних Сил Збройних Сил України полковника ОСОБА_16 від 19.03.2014 № 350/146/4/444/пс з вимогою проаналізувати морально-психологічний стан військовослужбовців, які призивалися на військову службу з АР Крим та роз`ясненням вимог Законодавства України щодо проходження військової строкової служби, а також вимог Кримінального кодексу України щодо кримінальної відповідальності за вчинення протиправних дій (т. 2, а.п. 137);

- телеграми звичайні від 20.01.2014 № 350/112/27/пс, від 14.02.2014 № 350/112/83/пс, від 09.03.2014 № 350/112/112/пс, від 02.12.2013 № 350/112/560/1/пс, від 02.12.2013 №350/112/560/2/пс про взяття під особистий контроль виконання заходів щодо посилення пропускного режиму на адміністративні та технічні території військових частин (підрозділів), надійної охорони та оборони військових об`єктів; організації та проведення додаткових занять з особливим складом, який залучається донесення служби з охорони військових об`єктів, стосовно недопущення проникнення сторонніх осіб на території військових частин; недопущення втягування військовослужбовців у проведення різних політичних акцій; у випадку виявлення сторонніх осіб на територію військової частини(підрозділу) затримувати їх та повідомляти органи МВС України (т. 2 а.п. 138, 141, 144, 145);

- телеграми буран від 24.01.2014 № 350/112/39/пс, від 27.01.2014 № 350/112/47/пс, від 19.02.2014 № 350/112/91 про вжиття заходів щодо охорони військових об`єктів, проведення додаткових занять щодо проведення інструктажів особового складу, організації додаткових тренувань чергових підрозділів та проти диверсійних резервів, щодо їх спільних дій у разі нестандартних або незвичайних ситуацій (т. 2 а.п. 139, 140, 141-143);

- рекомендації командиру військової частини, підрозділу з інженерного обладнання позицій для ведення оборони, додаток 1 до телеграми № 350/112/112 від 09.03.2014 (т. 2 а.п. 146-147);

- довідку про вартість матеріальних активів, що перебувають на обліку у військовій частині НОМЕР_2 станом на 01.01.2014 та довідку про вартість матеріальних активів військової частини НОМЕР_2 , що фактично передислоковані з АРК та перебувають на обліку військових частин ПЗ ЗС України станом на 01.01.2016 (т. 2 а.п. 149, 149, 150152);

- копію окремого доручення начальника Генерального штабу - головнокомандувача Збройних Сил України ОСОБА_18 від 23.03.2014, відповідно до якого з метою вжиття практичних заходів щодо організації зустрічі військовослужбовців та членів їх сімей, яких змусили убути з території півострова Крим до материкової частини України, їх обліку та визначення подальшого службового становища, Командувачу Повітряних Сил Збройних Сил України до 18 год. 00 хв. 21 березня 2014 року розгорнути три збірно-пересильні пункти поблизу пунктів пропуску на основних магістральних шляхах в напрямку Армянськ-Херсон, Армянськ-Нова Каховка, Чонгар-Новоолексіївка Херсонської області; розгорнути збірний пункт на фондах військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_2 ); підготувати місце для розміщення військовослужбовців у дві черги: у першу чергу (до 1280 осіб) - до 18 год. 00 хв. 23 березня 2014 року; у другу чергу (до 500 осіб) - до 18 год. 00 хв. 24 березня 2014 року (т. 2 а.п. 156);

- копію розпорядження першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України генерал-полковника ОСОБА_19 від 24.03.2014 № 47 «Про організацію зустрічі та розміщення військовослужбовців виведених з території Автономної Республіки Крим» (т. 2, а.п. 157);

- копії наказів Міністерства оборони України від 05.04.2014 № 230 «Про організацію передислокації військових частин Збройних Сил України з Автономної Республіки Крим та міста Севастополь» та від 07.04.2014 № 232 «Про затвердження Тимчасового порядку розрахунків з особовим складом, який переміщується з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь» (т. 2 а.п. 160, 161, 158, 159);

- копію Директиви ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.05.2014 № Д-2 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, відрядженими до державних органів, установ, організацій із залишенням на військовій службі, які повертаються з тимчасово окупованої території України» (т. 2 а.п.162);

- копію Директиви ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.05.2014 № Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України», відповідно до якої у строк до 12.05.2014, зокрема, військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_2 ) повинні були прибути до пункту збору у військову частину НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) для подальшого розподілу по військовим частинам Повітряних Сил Збройних Сил України (т. 2 а.п 163);

- довідку ІНФОРМАЦІЯ_6 від 17.12.2014 № 350/160/3962 на майора ОСОБА_9 , відповідно до якої останній наказом командира 76 дивізії ППО від 27.08.2003 № 09 призначений начальником штабу - першим заступником командира військової частини НОМЕР_1 з 27.08.2003 по 13.05.2014; наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 13.05.2014 № 242 зарахований у розпорядження командувача Повітряних Сил України. Контракт укладений на п`ять років з 24.06.2011 по 24.06.2016 наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 10.05.211 № 281 (т. 2 а.п.165, 166).

Враховуючи узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані достовірними та достатніми доказами обвинувачення, а тому кладе в основу обвинувального вироку.

Більш того, всі вказані дані узгоджуються між собою та відомостями, які суд вважає загальновідомими.

Статус ОСОБА_9 як громадянина України підтверджено копією паспорту громадянина України серія НОМЕР_6 , виданого Дзержинським РВХМУУМВС України в Харківській області 17.12.1997 (т. 2 а.п. 167-169).

Враховуючи приписи ст. 4 Конституції України, ст. 2, 17-20 Закону України «Про громадянство України», ч. 4 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», дотримуючись проголошеного в Україні визнання права громадянина України на зміну громадянства у встановленому порядку, ОСОБА_9 по теперішній час залишається громадянином України незалежно від місця його проживання. Примусове автоматичне набуття ним як громадянином України, який проживає на тимчасово окупованій території, громадянства рф не визнається Україною, відтак, не може бути підставою для втрати ним громадянства України. Через оголошену ОСОБА_9 у межах даного провадження підозру у вчиненні злочину не допускається і його вихід з громадянства України.

Отже, суд визнає доведеним, що ОСОБА_9 на момент вчинення кримінальних правопорушень і по теперішній час залишається громадянином України незалежно від місця його проживання. Примусове автоматичне набуття ним як громадянином України, який проживає на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною, відтак не може бути підставою для втрати ним громадянства України.

Таким чином, суд визнає доведеним те, що ОСОБА_9 , достовірно знаючи про його переведення до нового місця служби, у зв`язку із передислокацією до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) у визначений строк, а саме до 12.05.2014 включно, на службу до пункту збору у військову частину НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) з тимчасово окупованої території АР Крим не прибув і командуванню про своє місцезнаходження не повідомив, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити.

Також суд визнає доведеним те, що ОСОБА_9 вчинив перехід на бік ворога, тобто надав безпосередню допомогу російській федерації, з якою Україна перебуває в умовах збройного конфлікту, сприяв представникам російської федерації у проведенні підривної діяльності на території України, що полягало у створенні умов для функціонування на території України іноземного військового формування та забезпечує тривалу окупацію півострова Крим.

Вказані дії ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції від 08.04.2014 № 1183-VІІ), оскільки він, будучи громадянином України, вчинив державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду на суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Також дії ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 408 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 № 2341-ІІІ), оскільки він вчинив дезертирство, тобто не з`явився на службу у разі переведення до іншої військової частини з метою з метою ухилитись від військової служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують її покарання.

Так, відповідно до ст. 66 та 67 КК України обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжким та нетяжким злочинами; а також дані про його особу, який одружений, раніше не судимий.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції від 08.04.2014 № 1183-VІІ) та ч. 1 ст. 408 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 № 2341-ІІІ) у межах санкцій даних статей, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а саме у виді позбавлення волі.

Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України (в редакції Закону № 1689-VII від 07.10.2014) конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також дані про особу обвинуваченого, який на час вчинення ним злочину був військовослужбовцем окремого зенітного ракетного дивізіону в/ч НОМЕР_2 тактичної групи Повітряних Сил «Крим», начальником штабу - першим заступником командира, який повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 додаткове покарання у виді конфіскації всього майна, яке є у його власності.

Речові докази та судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 323, ст. 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111; ч. 1 ст. 408 КК України.

Призначити ОСОБА_9 покарання за:

- ч. 1 ст. 111 КК України - у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього майна, яке є у його власності;

- ч. 1 ст. 408 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього майна, яке є у його власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3