Номер провадження: 11-сс/813/832/24
Справа № 522/6083/24 1-кс/522/2347/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна іноземної юридичної особи «SEO CORP-DIGITAL» S.R.L. - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000141, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 305 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000141, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 305 КК України задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту на майно підозрюваного громадянина Республіки Молдова ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), яке вилучене 17.04.2024 під огляду місця події в ході проведення обшуку авто Haval Dargo, д/н НОМЕР_1 , а саме: чорний гаманець з надписом «Philipp Plein», в якому виявлено пакетики з порошкоподібною речовиною; два поліетиленові пакети на zip-застібці із порошкоподібною речовиною білого кольору; використаний експрес-тест NARK II із частиною порошкоподібної речовини; 105 купюр номіналом 50 молдавських лей; 22 купюри номіналом 100 молдавських лей; 1 купюра номіналом 10 молдавських лей; смартфон Apple Iphone серійний номер G0NDXBAY0D53; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA500160/2024/000132; пояснення громадянина ОСОБА_9 ; контрольний талон для проходження по «зеленому коридору» транспортного засобу НОМЕР_1 ; контрольний талон №325842; протокол про порушення митних правил №0441/50000/24 від 17.04.2024; автомобіль Haval Dargo, д/н НОМЕР_1 ; ключі від авто Haval Dargo, д/н НОМЕР_1 ; сертифікат (свідоцтво про реєстрацію) на авто Haval Dargo, д/н НОМЕР_1 ; паспорт громадянина Республіки ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_10 ; посвідчення водія Республіки ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_10 ; паспорт громадянина Республіки ОСОБА_11 для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_10 .

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей документів, грошей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані, як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власника майна адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Доводи обґрунтовує тим, що з клопотанням звернувся слідчий, а не прокурор та не в строк передбачений КПК України. Зазначає, що справжнім власником авто є підприємство, яке він представляє та обраний обтяжучий спосіб арешту майна має наслідки часткового блокування законної діяльності підприємства.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладання арешту на автомобіль Haval Dargo, д/н НОМЕР_1 ; ключі від авто Haval Dargo, д/н НОМЕР_1 ; сертифікат (свідоцтво про реєстрацію) на авто Haval Dargo, д/н НОМЕР_1 та повернути вказане тимчасово вилучене майно.

Учасники кримінального провадження, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, однак до початку судового розгляду від представника власника майна іноземної юридичної особи «SEO CORP-DIGITAL» S.R.L. - адвоката ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без їх участі, а тому у відповідності до положень ч. 4 ст. 107, ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі сторін та без технічних засобів фіксації.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст., для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно клопотання вбачається, що слідчим відділом УСБУ в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000141, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 305 КК України, процесуальне керівництво у якому здійснюється Одеською обласною прокуратурою.

Так, 17.04.2024 у громадянина Республіки Молдова ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) виник злочинний умисел на контрабандне переміщення з м. Кишинів Республіки Молдова через митний кордон України наркотичного засобу, обіг якого обмежено кокаїн.

На виконання вказаного злочинного умислу, 17.04.2024 ОСОБА_9 , раніше неодноразово відвідуючи Україну та будучи обізнаним про порядок перетинання державного та митного кордону України, знаходячись у м. Кишинів поклав раніше придбаний при невстановлених обставинах для власного вживання наркотичний засіб, обіг якого обмежено кокаїн, який знаходився у двох поліетиленових пакетах до свого гаманця, з метою подальшого прихованого переміщення через митний кордон України.

Того ж дня, ОСОБА_9 помістив вказаний гаманець із пакетиками з кокаїном до кишені водійського сидіння автомобілю марки Haval Dargo, д/н НОМЕР_1 (молдавська реєстрація), який перебуває у нього в користуванні, та 17.04.2024 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на контрабанду наркотичного засобу через митний кордон України, о 11 год. 20 хв., ОСОБА_9 прибув в якості водія на автомобілі марки Haval Dargo, д/н НОМЕР_1 до митного посту «Старокозаче» Одеської митниці. При цьому, вказані вище пакетики із наркотичним засобом кокаїном, були приховані ОСОБА_9 у вказаному авто.

Після цього, ОСОБА_9 діючи з прямим умислом на переміщення через митний кордон України наркотичного засобу кокаїн та бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді порушення встановленого порядку переміщення наркотичних засобів через митний кордон України, на території митного посту умисно обрав смугу митного контролю «зелений коридор», чим заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території, у той час як обіг наркотичного засобу кокаїн, в Україні обмежений.

Оглядом місця події від 17.04.2024 встановлено, що під час здійснення митного контролю громадянина ОСОБА_9 та при проведенні огляду його авто марки Haval Dargo, д/н НОМЕР_1 співробітниками Одеської митниці у кишені водійського сидіння виявлено чорний гаманець, в середині якого були приховані два поліетиленові пакети на zip-застібці із порошкоподібною речовиною білого кольору. При використанні службової собаки «Пірат» при митному огляді, остання спрацювала на вищезазначені пакети, подавши таким чином сигнал про наявність у них наркотичного засобу.

Згідно проведеного експрес-тесту з використанням експрес-аналізатору NARK II переміщувана ОСОБА_9 порошкоподібна речовина є наркотичним засобом кокаїн.

Відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000, кокаїн відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено (Таблиця №2 Список №1).

У зв`язку з чим 17.04.2024 проведено огляд місця на території митного посту «Старокозаче» Одеської митниці, в ході чого здійснено обшук авто марки Haval Dargo, д/н НОМЕР_1 , який використаний як засіб вчинення злочину ОСОБА_9 , в результаті чого виявлені та вилучені речі зазначені в резолютивній частині ухвали районного суду.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей документів, грошей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані, як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінальногоправопорушення, наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що арешт майна необхідний для збереження речей.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речей.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, оскільки незастосування арешту майна може призвести до втрати доказів, що перешкоджатиме розслідуванню та встановленню істини у кримінальному провадженні

Твердження апелянта про те, що клопотання про арешт майна подано не належним суб`єктом у порушення вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України, згідно якої виключне право на звернення надається прокурору є необґрунтованими та суперечать вимогам ч. 1 ст. 171 КПК України, відповідно до якої з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

В даному випадку клопотання про арешт майна подано слідчим за погодженням з прокурором, тобто з дотримання положень глави 17 КПК України про арешт майна.

Крім того до своєї заяви прокурором долучено постанову від 23.05.2024 про визнання речовими доказами речей вилучених під час проведення огляду місця події від 17.04.2024 в рамках кримінального провадження №0000141, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 305 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони недоведені та спростовуються матеріалами справи.

Будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною захисту надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу власника майна іноземної юридичної особи «SEO CORP-DIGITAL» S.R.L. - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000141, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 305 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4