Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1427/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 07.02.2024,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою задоволено клопотання дізнавача Житомирського ГУНП в Житомирський області ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: коробку до телефону Redmi 10 Carbon Gray IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , коробку до телефону Redmi 9T Sunrise Orange IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 які поміщені до полімерного пакету та опечатано биркою з підписами понятих, портативний носій MODEL: TCL -411 MHD № 00052 та зарядний пристрій до останнього які поміщені до полімерного пакету та опечатано биркою з підписами понятих, жорсткий диск WDP/N: WD4000AAKS-00YGAO (400 GB) (Westen Digital), жорсткий диск TOSHIBA OCT-2013 (500GB) DT01ACA050 які поміщені до полімерного пакету та опечатано биркою з підписами понятих, блокнот білого кольору, банківську картку АТ «СЕНС БАНК» № НОМЕР_5 до 03/28 cvc 183, банківську картку АТ «А-БАНК» № НОМЕР_6 до 03/28 cvc 410, банківську картку АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_7 до 08/27 cvc 663, банківську картку АТ «Райффайзен Банк» № НОМЕР_8 до 05/28 cvc 812, банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_9 до 05/23 cvc 492, банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_10 до 11/27 cvc 596, банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_11 до 07/25 cvc 191, які поміщені до полімерного пакету та опечатано биркою з підписами понятих, планшет Prestigio MULTIPAD 7.0 ULTRA DUO в корпусі темно синього кольору, флеш накопичувач, мобільний телефон марки Nokia G303c № НОМЕР_12 в корпусі срібного кольору, телефон марки SAMSUNG IMEI1: НОМЕР_13 , в корпусі чорного кольору в якому наявна сім-карта «Лайфселл», телефон марки Furreli в корпусі синього кольору IMEI: НОМЕР_14 , IMEI: НОМЕР_15 з сім-картою «ВФ Україна» № НОМЕР_16 , телефон марки Redmi в корпусі червоного кольору з пошкодженням екрану знизу та по середині в чохлі чорно блакитного кольору, телефон марки Redmi Note 12S з сім-картою НОМЕР_17 , НОМЕР_18 в корпусі чорного кольору в чохлі чорного кольору IMEI1: НОМЕР_19 , IMEI2: НОМЕР_20 та карта пам`яті micro SD 32 GB яка знаходиться під чохлом, телефон марки Redmi 10 IMEI1: НОМЕР_21 , IMEI2: НОМЕР_22 в корпусі темно срібному кольорі з сім-картою НОМЕР_23 , НОМЕР_24 які поміщені до полімерного пакету та опечатано биркою з підписами понятих. Тимчасово, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлено власника майна і третіх осіб права відчужувати, розпоряджатися та використовувати вищевказане майно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити. Посилається на те, що в поданому клопотанні не дотримано жодної вимоги статей 171, 172 КПК України, що є грубим порушенням норм чинного Кримінального процесуального кодексу, крім цього слідчий суддя керувався недопустимими доказами під час вирішення питання щодо арешту майна. Зазначає, що під час розгляду клопотання слідчого ним були подані заперечення щодо арешту майна, однак слідчим суддею вони не були в повній мірі враховані. В протоколі про обшук не було відображено, що власника майна було затримано та до нього було застосовано спеціальний засіб кайданки. Вказані обставини також підтримав ОСОБА_8 в судовому засіданні. Обставини справи свідчать, що ОСОБА_8 фактично був затриманий, однак усупереч вимогам ст.208 КПК України протоколу про його затримання не було складено і процесуальних прав не роз`яснено та не залучено захисника. Допущене порушення є істотним і є безперечною підставою для поставлення під сумнів законності протоколу обшуку. Крім того, з урахуванням установлених процесуальних порушень, факту недодержання конституційних прав і свобод людини є всі підстави з урахуванням ст.87 КПК України, визнати також недопустимими решту доказів сторони досудового слідства, які є похідними від згаданого протоколу обшуку, а саме постанову про визнання вилученого під час обшуку майна речовими доказами. Слідчому судді було подано клопотання про витребування доказів затримання власника майна, зокрема власник майна просив витребувати відео запис обшуку житлового приміщення. Судом, враховуючи наявність повідомлення про порушення фундаментальних прав власника майна було витребувано докази складання протоколу про затримання та відео запис обшуку. Але, уповноваженні особи, які здійснюють досудове слідства в кримінальному провадженні не надали витребувані докази і слідчий суддя, враховуючи факт не надання витребуваних доказів вирішив вважати, що доводи власника майна та його представника, щодо порушення прав під час проведення обшуку такими, що не знайшли свого підтвердження. Тобто, слідчий суддя переклав обов`язок доведеності обставин щодо порушення конституційних прав на власника майна, якій маючі процесуальний статус в даному кримінальному провадженні «власник майна» не мав самостійної можливості здобути докази. Відсутність протоколу затримання, спізніле його складання або зазначення неправильного часу затримання у такому протоколі у разі фактичного затримання особи є достатньою підставою для визнання недопустимими доказів, отриманих у ході обшуку фактично затриманої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вважає апеляційний суд, дізнавач Житомирського ГУНП в Житомирський області ОСОБА_9 , обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, надав достатні і належні докази тих обставин, на які послалася у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

При цьому, слідчий звернулась до слідчого судді з клопотанням про арешт майна 29.01.2024 (понеділок), вилученого під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , 27.01.2024 (субота), тобто, з дотриманням процесуальних строків визначених ч.5 ст.171 КПК України.

Апеляційні посилання сторони захисту на порушення в цій частині (невідповідність клопотання нормам КПК України, як і його подання) органом досудового розслідування вимог КПК України, є безпідставними.

В свою чергу, відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

З матеріалів провадження убачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.

Як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно, в провадженні СД Житомирського ГУНП в Житомирський області перебуває кримінальне провадження за №0000395 від 04.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 25.01.2024 був наданий дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також відшукання та вилучення речей, а саме: комп`ютерів ноутбуків, планшетів, мобільних телефонів, жорстких дисків, банківських карток, сім-карт, чорнових записів.

27.01.2024 на підставі вищевказаної ухвали Богунського районного суду м.Житомира було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено вище зазначене майно.

29.01.2024 постановою дізнавача вищезазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000395 від 04.09.2023.

29.01.2024 (отримано судом 29.01.2024, а.п.1) дізнавач Житомирського ГУНП в Житомирський області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира із клопотанням, в якому просив накласти арешт у виді заборони права на відчуження, розпорядження та користування на майно вилученого під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами судового розгляду слідчим суддею постановлена оскаржувана ухвала.

При цьому, до клопотання слідчим додано: витяг з ЄРДР; протокол прийняття заяви ОСОБА_10 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 04.09.2023; ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.10.2023 про надання тимчасового доступу до речей та документів; протоколу допиту потерпілого ОСОБА_10 від 11.09.2023; протокол тимчасового доступу до речей та документів від 25.10.2023; опис документів, які вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 25.10.2023; протоколу огляду диску від 02.11.2023; рапорт від 03.11.2023; рапорт від 28.12.2023; протокол допиту свідка від 02.01.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 27.01.2024; ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира №295/1118/24 від 25.01.2024 про надання дозволу на проведення обшуку; протокол обшуку від 27.01.2024; постанову дізнавача про визнання предметів речовими доказами від 29.01.2024.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту, та що майно, на яке накладено арешт та зазначене в клопотанні, підпадає під ознаки майна, передбаченого статтею 98 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з ЄРДР у вказаному кримінальному провадженні і ці обставини доведено доданими до клопотання доказами, а відтак існували реальні підстави для накладення арешту на майно, з метою збереження і використання як доказів у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги щодо істотних порушень слідчим та слідчим суддею норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а зазначені в апеляційній скарзі обставини є необґрунтованими.

Як вважає апеляційний суд, слідчий суддя під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке слід накласти арешт, відповідає вимогам ч.2 ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні прокурора.

Крім того, слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке орган досудового розслідування просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, та зроблено правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на майно вилученого під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати щодо наявності існування ризиків, передбачених ч.11 ст.170 КПК України.

З огляду на зазначене, як вважає апеляційний суд, висновки слідчого судді про арешт майна, викладені в оскаржуваному рішенні, цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що обмеження прав власника співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для їх арешту.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України.

При цьому, розгляд клопотання органу досудового розслідування, судом першої інстанції проведено у порядок та спосіб визначеним КПК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси як власника майна, так і інших осіб.

Слідчий суддя дотримався вимог п.п.5, 6 ч.2 ст.173 КПК України, та врахував розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що для проведення повного та неупередженого розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження, накладення арешту на майно із заборонами є необхідним, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом вчинення кримінального правопорушення та підлягає збереженню.

При цьому, слід зауважити, що всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, правильності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Апеляційні посилання адвоката на незаконність протоколу обшуку від 27.01.2024 за адресою: АДРЕСА_1 (під час якого, фактично ОСОБА_8 був затриманий, однак всупереч вимогам ст.208 КПК України протоколу про його затримання не було складено і процесуальних прав не роз`яснено та не залучено захисника), є в даному випадку, необґрунтованими.

Так, відповідно до змісту протоколу обшуку від 27.01.2024 (а.п.66-70), жодних заяв чи пояснень з цього приводу ОСОБА_8 не заявлено, як і не зазначено про це в самому протоколі. Відсутні такі посилання і з боку понятих при проведенні цієї слідчої дії.

Крім того, під час апеляційного розгляду провадження, апеляційним судом з`ясовувалось в сторони обвинувачення фактичні обставини проведення зазначеного обшуку. При цьому, прокурором було заявлено про можливість безпосереднього огляду судом відеофіксації проведення обшуку від 27.01.2024 за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з цим, представником власника майна адвокатом ОСОБА_7 відповідного клопотання про огляд цієї відеофіксації не заявлено, що об`єктивно свідчить про сумнівність версії подій під час обшуку сторони захисту (щодо затримання ОСОБА_8 ), як і безпідставність апеляційних вимог в цій частині, у тому числі, і в частині не витребування слідчим суддею відеофіксації обшуку, та як наслідок неповноти судового розгляду клопотання дізнавача.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги щодо неналежного аналізу та врахування під час розгляду клопотання дізнавача письмових заперечень власника майна ОСОБА_8 (а.п.90) щодо арешту майна, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на оскаржуване рішення (висновки слідчого судді), та їх звертає увагу на ідентичність цих заперечень доводам апеляційної скарги, які не знайшли в цій частині свого підтвердження під час апеляційного розгляду - аналогічне встановлено слідчим суддею.

В даному випадку, матеріали судового провадження свідчать, що накладення арешту є виправданим і необхідним на даному етапі кримінального провадження, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, та потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання настанню негативних наслідків.

Одночасно, суд апеляційної інстанції враховує і те, що у відповідності до вимог ст.174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, підстав для обґрунтованого сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 07.02.2024, якою накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :