Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1320/23
Провадження № 1-кп/382/41/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальне провадження № 0001236, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, з середньою освітою, не працевлаштованого, не маючого на утриманні дітей, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2023 року, близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_4 перебуваючи на території подвір`я що за адресою: АДРЕСА_2 , на фоні раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 , виник злочинний умисел направлений на знищення автомобіля марки «Renault Sandero», державний номерний знак НОМЕР_1 , який був переданий останнім у його користування.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне знищення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів помсти, за допомогою наявних у нього сірників, здійснив підпал водійського сидіння автомобіля марки «Renault Sandero», державний номерний знак НОМЕР_1 , що перебуває у керуванні ОСОБА_6 , (який на праві власності належить ОСОБА_7 ), після цього залишив територію домоволодіння, не вживши будь-яких заходів для локалізації та ліквідації пожежі, що призвело до повного вигорання (знищення) транспортного засобу.

В результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_4 , які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням негативних суспільно-небезпечних наслідків, потерпілому ОСОБА_6 , заподіяно майнової шкоди у вигляді знищення транспортного засобу, вартістю 180 684 грн. 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_4 умисно знищив чуже майно, вчинене шляхом підпалу, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 194 КК України.

В судовому засіданні під час роз`яснення суті обвинувачення обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суд, що суть обвинувачення йому зрозуміла, свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення він визнає у повному обсязі, будь-якого тиску чи примусу під час досудового розслідування та судового провадження на нього не здійснювалося, від дачі показань суду не відмовляється. Цивільний позов визнає частково.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 добровільно визнає провину у вчиненні даного кримінального правопорушення, прокурор під час визначення порядку дослідження доказів по справі, просив суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнати недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченого та матеріали цивільного позову. Сторона захисту підтримала цю позицію.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У відповідності до вимог процесуального законодавства судом роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України. Судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити відповідні обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що зміст ч. 3 ст. 349 КПК України йому зрозумілий, заперечень проти не дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він не має.

Після роз`яснення зазначених положень прокурор, обвинувачений та захисник погодилися проводити судовий розгляд відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, без допиту свідків, дослідження письмових доказів тощо.

Внаслідок цього, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та визначив обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та матеріали цивільного позову.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_4 показав, що він працював таксистом та в травні 2023 року взяв в оренду автомобіль у ОСОБА_6 . Вони домовились, що він сплачує потерпілому 600 грн за оренду, а інші зароблені обвинуваченим кошти належать йому. Сплачені клієнтами безготівкові кошти перераховувалися на рахунок ОСОБА_6 , але він їх обвинуваченому, як вони домовлялися, не повернув. Потім обвинувачений зателефонував потерпілому і сказав, щоб той повернув йому кошти, це було приблизно 10 тис. грн, але він цього не зробив. Після цього, обвинувачений поїхав в с. Капустинці до свого брата, заїхав на город та підпалив автомобіль, який надав йому у користування потерпілий, зняв на відео та відправив ОСОБА_6 у вайбер це відео. Перед підпалом забрав з автомобіля свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, паспорт, водійське посвідчення іншого водія, магнітолу та сумку ОСОБА_6 . Не дочекавшись, коли догорить автомобіль, він пішов до свої батьків. На наступний день речі, які він забрав із автомобіля, віддав працівникам поліції.

Від потерпілого надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги цивільного позову підтримує в повному обсязі.

Згідно рішення "Коробов проти України" від 21.10.2011 року, "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом". Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Надаючи кримінально-правову оцінку діям обвинуваченого, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у знищенні чужого майна, вчиненого шляхом підпалу.

Дії ОСОБА_4 за встановлених обставин суд кваліфікує за ч. 2 ст. 194 КК України, як умисне знищення чужого майна, шляхом підпалу, та вважає доведеною його винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12) КК, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України, відноситься до тяжких злочинів згідно зі ст. 12 КК України. Злочин був вчинений умисно, є закінченим; вчиненим злочином спричинено наслідок у вигляді завдання майнової шкоди.

При призначенні покарання, суд враховує: визнання вини у інкримінованому кримінальному правопорушенні; враховує, що ОСОБА_4 постійного місця проживання не має, за місцем реєстрації останні роки не проживав, характеризується посередньо; на диспансерному наркологічному обліку не перебуває; на лікуванні в психоневрологічній лікарні не перебував та за медичною психіатричною допомогою не звертався; офіційно не працевлаштований, будь-яких документів на підтвердження працевлаштування суду не надано; не одружений; на утриманні малолітніх дітей не має; процесуальну поведінку обвинуваченого та оголошення його в розшук; відсутність факту щирого каяття обвинуваченого; невжиття заходів щодо відшкодування завданих потерпілому збитків, непринесення вибачення.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Підстав для визнання обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, як щире каяття, суд не вбачає.

Як неодноразово у постановах відзначав Верховний Суд, розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Як встановлено судом, обвинувачений, хоча і визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирого жалю з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки під час розгляду справи не виказав, натомість зазначив про те, що в цій ситуації потерпілий частково також винен, вибачення у потерпілого за свої дії не попросив.

З огляду на наведене, факт щирого каяття ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення свого відображення у матеріалах кримінального провадження не знайшов.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, роль, приймаючи до уваги обтяжуючу обставину, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за вчинений ним злочини покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на думку суду його подальше виправлення неможливе без ізоляції від суспільства, вважаючи дане покарання необхідним для його перевиховання та попередження вчинення нових злочинів. Крім цього, у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12) КК, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги санкцію ч. 2 ст. 194 КК України, суд приходить до висновку, що мета покарання, передбачена ч. 2 ст. 50 КК України, буде досягнута за умови призначення ОСОБА_4 основного покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки, тобто мінімальний строк, передбачений санкцією відповідної статті.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 необхідно рахувати з 11.01.2024 року, зарахувавши в строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з 11.01.2024 року по 29.02.2024 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі із врахуванням вимог ст. 72 КК України.

Щодо цивільного позову, заявленого потерпілими ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, суд, з урахуванням положень ст. ст. 61, 128 КПК України, зазначає наступне.

Потерпілий пред`явив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, відповідно до вимог якого просив стягнути: завдану вчиненням кримінального правопорушення (злочину) матеріальну шкоду у розмірі 288684 грн, яка складається з: 180684 грн вартості знищеного автомобіля; 108000 грн витрат на оренду іншого автомобіля за договором оренди.

Вимоги цивільного позову обґрунтовані тим, що 21.05.2023 року, ОСОБА_8 , перебуваючи на території подвір`я домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 , на фоні раптово виниклих неприязних відносин, з метою помсти, умисно здійснив підпал мого автомобіля Renault Sandero, 2012 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 . Транспортний засіб Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_1 повністю знищено в результаті дії вогню, а причиною виникнення пожежі є займання горючих матеріалів (оббивка, сидіння, поролон і т.д.) в осередку пожежі внаслідок дії на них стороннього вогневого джерела запалювання достатньої теплової потужності (полум`я сірників), що підтверджується в тому числі Актом про пожежу та Висновком експерта № СЕ -19-23/29741-ПТ від 01.08.2023 (арк. 9 та 24 висновку). Вважає, що розмір завданої йому, внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення (злочину), матеріальної шкоди становить 288 684.00 грн та складається з вартості знищеного автомобіля та вартості оренди іншого транспортного засобу, який він, через дії ОСОБА_8 , вимушений брати у користування для належної організації свого життя та трудової діяльності. Так, згідно Висновку експерта № СЕ-19/111-23/27062-AB, ринкова вартість автомобіля марки Renault моделі Sandero, д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року виготовлення становить 180 684, 00 грн. Відповідно до п. 2.2 Договору оренди транспортного засобу від 26.06.2023 року, укладеного між ним, та ФОП ОСОБА_9 (надалі - Договір), орендний платіж складає 4000,00 грн на тиждень, день неділі середа поточного тижня вважається граничним строком по оплаті оренди. Строк дії Договору - до 31 грудня 2023 року (п.7.1. Договору). Таким чином, з 23.06.2023 по дату подання цього позову сума його витрат на оренду іншого транспортного засобу вже складає 56 000, 00 грн, а з урахуванням того, що автомобіль він орендуватиме щонайменше до кінця 2023 року (строк дії Договору), сума його витрат, які він змушений буде нести у зв`язку з порушенням відповідачем його прав, становитиме 52 000,00 грн. Загалом - 108 000,00 грн.

Обвинувачений правом подачі відзиву не скористався.

У судовому засіданні обвинувачений вимоги цивільного позову визнав частково. Так, ОСОБА_4 не відмовляється від відшкодування матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 в частині вартості знищеного транспортного засобу, проте заперечує щодо відшкодування вартості оренди іншого транспортного засобу. .

Дослідивши матеріали справи, долучений цивільним позивачем докази на обґрунтування своїї вимог, суд дійшов до наступних висновків.

Вище за текстом суд вже навів та обґрунтував свій висновок про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-23/27062-АВ від 22.06.2023 року, ринкова вартість, станом на 21.05.2023, автомобіля марки «Renault» модель «Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року виготовлення, з бензиновим двигуном, об`ємом 1,598 с3, за умови, що він перебував в технічно-справному, комплектному стані, без дефектів і пошкоджень, становила: 180 684 грн.

Враховуючи, що винуватість ОСОБА_4 доведена у повному обсязі та обвинувачений визнає позов в цій частині, вартість знищеного автомобіля підтверджена документально, суд вважає, що в цій частині позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Разом з тим, в частині стягнення 108 000 грн витрат на оренду автомобіля за договором оренди цивільний позов є необґрунтованими та недоведеним.

Відповідно до п. 2.2 договору оренди від 24.06.2023 року орендний платіж скаладає 4000 грн за тиждень; середа поточного тижня є граничним строком по оплаті оренди за тиждень; якщо оплата не надійшла в середу, то орендна плата складає 650 грн за день; орендар зобов`язується сплатити за оренду ТЗ за визначеним графіком (щотижнево або щоденно).

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Разом з тим, враховуючи, що заявлені до стягнення збитки в якості відшкодування витрат на оренду за договором оренди повинні бути реальними, проте жодних доказів понесення цивільним позивачем реальних витрат за договором оренди матеріали справи не містять (в якості доказів понесення таких витрат надано лише договір оренди та акт прийому-передачі) в задоволенні цивільного позову в цій частині необхідно відмовити.

Накладений ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08.06.2023 року арешт необхідно скасувати. Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України. На підставі ст. ст. 122, 124 КПК України необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 12 906 грн.

Керуючись ст. ст. 122, 124, 126, 127-129, 174, 318, 322, 342-349, 363-371, 373-376, 392-395 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 11.01.2024 року, зарахувавши в строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з 11.01.2024 року по 29.02.2024 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , 180 684 (сто вісімдесят тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн матеріальної шкоди.

В іншій частині в позові відмовити.

Скасувати накладений ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08.06.2023 року, арешт тимчасово вилучені свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 19.09.2012, на автомобіль марки «Renault Sandero» державний номерний знак НОМЕР_1 ; зразок пожежного сміття з салону автомобіля марки «Renault Sandero» державний номерний знак НОМЕР_1 ; пошкоджений номерний знак автомобіля марки «Renault Sandero» державний номерний знак НОМЕР_1 ; пошкоджений автомобіль марки «Renault Sandero» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Речові докази: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 19.09.2012 на автомобіль марки «Renault Sandero» державний номерний знак НОМЕР_1 ; чоловічу шкіряну сумку коричневого кольору, без марки; портативний автомобільний зарядний пристрій марки «FuiiFix»; зарядний дріт до мобільного телефону білого кольору, без марки; зарядний дріт до мобільного телефону чорного кольору, без марки; передню кришку (панель) автомобільної магнітоли марки «Shutle SCD-420»; бувшу у використанні упаковку зубної пасти марки «Lacalut», массою 75 мл.; візитну картку закладу «Street Coffee»; мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy АЗІ», s/n № НОМЕР_5 ; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_6 від 15.09.2015; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_7 від 22.04.2015 виданий Шевченківським РВ УДМС України в Чернівецькі області; дисконтну картку магазину «Східний рай»; банківську картку AT «Альфа Банк» №« НОМЕР_8 ; банківську картку AT «ПриватБанк» № НОМЕР_9 ; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_10 від 28.05.2008 виданий Вознесенським MB УМВС України в Миколаївській області, зразок пожежного сміття з салону автомобіля марки «Renault Sandero» державний номерний знак НОМЕР_1 ; пошкоджений номерний знак автомобіля марки «Renault Sandero» державний номерний знак НОМЕР_1 ; пошкоджений автомобіль марки «Renault Sandero» державний номерний знак НОМЕР_1 , повернути власникам після набрання вироком законної сили. Бувшу у використанні пачку сірників ТОВ «Сільпо-Фуд» знищити після набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні в сумі 12 906 (дванадцять тисяч дев`ятсот шість) грн.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його оголошення через Яготинський районний суд Київської області, а для особи, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вручити учасникам судового провадження повний текст вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1