Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/5166/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2024 року м. Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області одноособово суддя ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у судовому розгляді кримінальне провадження № 0000702 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Карасин Сарненського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, українця, громадянина України, одруженого, не судимого, працюючого водієм «Блювайкап»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження тяжке тілесне ушкодження. Кримінальне правопорушення вчинене при наступних обставинах.

05 вересня 2023 року, приблизно о 17 год. 45 хв., у світлу пору доби, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «KIA OPTIMA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись крайньою лівою смугою проїзної частини вул. Європейська м. Сарни Рівненської області, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, зі сторони вул. Широка м. Сарни Рівненської області в напрямку до вул. Варшавська м. Сарни Рівненської області, в порушення вимог дорожньої розмітки 1.3 розділу 34 «Дорожня розмітка», підпункту б) пункту 2.3, пункту 10.1 та пункту 11.4 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі Правила дорожнього руху), проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінив, розпочав виконання маневру повороту ліворуч, перетнувши лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.3, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху, котру перетинати заборонено, виїхав на зустрічну смугу руху АДРЕСА_2 , де допустив зіткнення з мотоциклом марки «VIPER VM 200-10», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався крайньою лівою смугою руху проїзної частини АДРЕСА_2 , яка має дві смуги для руху в одному напрямку, зі сторони вул. Варшавська м. Сарни Рівненської області в напрямку вул. Широка м. Сарни Рівненської області та був позбавлений можливості цього уникнути по незалежних від нього технічних причинах.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди:

- водій мотоцикла марки «VIPER VM 200-10», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких помер 06 вересня 2023 року в КНП «Сарненська центральна районна лікарня»;

- пасажир мотоцикла «VIPER VM 200-10», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин та синюшності в області правого гомілково-ступневого суглобу, переломів першого ребра зліва, першого, десятого та одинадцятого ребер справа, перелому поперечного паростку Тh1, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали довготривалий розлад здоров`я.

Порушення ОСОБА_3 вимог дорожньої розмітки 1.3 розділу 34 «Дорожня розмітка» та пунктів 10.1, 11.4 Правил дорожнього руху, який вимагає від водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та забороняє водіям на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження; і визнає його винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення. Встановлені судом обставини повністю підтверджується наступними дослідженими доказами.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому діянні визнав повністю та щиро розкаявся, дав повні та детальні пояснення про обставини вчинення кримінального правопорушення. Пояснив, що вчинив кримінальне правопорушення внаслідок неуважності. Суд переконався в тому, що допитаний обвинувачений докладно, послідовно, переконливо, несуперечливо давав показання про обставини вчинення кримінального правопорушення, його показання підтверджують викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, що виключає можливість обмови себе обвинуваченим.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили факт вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, повідомили, що збитки їм відшкодовані, обвинувачений неодноразово просив пробачення, просять призначити покарання обвинуваченому, не пов`язане з позбавленням волі.

Інші докази стосовно фактичних обставин справи у судовому слідстві відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувались, так як учасниками судового розгляду не оспорювались, судом з`ясоване правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд враховує, що обвинувачений за місцем проживання характеризуються позитивно, скарг і заяв громадян на ОСОБА_3 не надходило.

Як обставини, які пом`якшують покарання, суд приймає щире каяття обвинуваченого, часткове відшкодування завданої шкоди та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; та приходить до наступних висновків

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання - кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Суд враховує практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський суд з прав людини зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Європейський суд з прав людини наголошував, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Суд враховує, що щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться у провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність, що, зокрема, виражається і в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Враховуючи дані про особу винного, який повністю визнав себе винним, раніше ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягувався, що вказує на те, що він не є особою, небезпечною для суспільства, позитивно характеризується за місцем проживання, наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 : щире каяття (жалкує за вчинене ним кримінальне правопорушення, повністю усвідомив наслідки свого діяння, настання яких не бажав, зробив для себе відповідні висновки, оскільки події, які мали місце 05.09.2023 року закарбувалися в його пам`яті на все життя, неодноразово просив вибачення за скоєне у потерпілих, відшкодував заподіяну потерпілим шкоду), активне сприяння розкриттю злочину, добросовісне виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим як на досудовому слідстві, так і під час судового розгляду кримінального провадження, позицію потерпілих, які жодних претензій до обвинуваченого не мають, не просять позбавляти волі обвинуваченого, те, що хоча дії обвинуваченого і полягали у грубому порушенні правил дорожнього руху, однак є необережними, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Враховуючи викладене, обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, у виді позбавлення волі з застосуванням відповідно до ст. 75 КК України інституту звільнення від відбування покарання з випробовуванням.

Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що призначити міру покарання обвинуваченому слід в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, ближче до нижньої межі, враховуючи сукупність обставини, що пом`якшують покарання та характеристику за місцем проживання.

Додатковий вид покарання позбавлення права керувати транспортними засобами підлягає застосуванню, враховуючи наслідки злочину.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення експертизи експертом Рівненського НДЕКЦ МВС України, згідно довідок про витрати, що складає в загальній сумі 11233 гривень. (а.к.п. 143, 153, 166, 182, 199).

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження немає.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавлення права керування транспортними засобами на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки та покласти відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 11233 (одинадцять тисяч двісті тридцять три) гривень.

Речові докази: автомобіль марки «KIA OPTIMA» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_3 , мотоцикл марки «VIPER VM 200-10», реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути потерпілій ОСОБА_6 та скасувати арешт на вказані транспортні засоби, накладений ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 11.09.2023 року.

Речові докази: змиви з рульового керма та ручки АКПП автомобіля марки «KIA OPTIMA» реєстраційний номер НОМЕР_1 знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: