ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1301/24 Справа № 193/1352/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 квітня 2024 року.

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід. На обґрунтування своїх вимог вказує, що до клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою взагалі не надано жодного доказу у вигляді письмових матеріалів, що підтверджують наявність існування ризиків та посилання на такі докази. Клопотання прокурора є формальним, оскільки зазначені у ньому підстави для продовження строку застосування запобіжного заходу є незмінними протягом тривалого часу перебування обвинуваченого під вартою.

Вказує, що судом не обґрунтовано чим саме доводяться заявлені ризики, не з`ясував питання про їх наявність, а в ухваленому рішенні лише зазначив про їх існування, ухвалив таке рішення виходячи лише із тяжкості злочину.

Звертає увагу, що обвинувачений має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, працевлаштований, характеризується позитивно. Під час проведення досудового розслідування, не мав запобіжного заходу та не вчиняв спроб уникнення від органів досудового розслідування та суду. Вказує, що ОСОБА_7 не може перетнути кордон України. Зазначає, що ризик впливу на осіб у кримінальному провадженні взагалі відсутній, оскільки свідки та потерпілі вже допитані під час проведення судового розгляду та відсутня інформація про такий можливий тиск.

Наголошує, що впродовж усього часу дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 ризики зменшилися, що також встановлено судом, однак запобіжний захід не обрано більш м`який. Вказує, що тяжкість покарання, яка загрожує особі не може слугувати єдиною підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу.

Зазначає, що цілодобовий домашній арешт може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні, на адресу апеляційного суду не надходило, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання за відсутністю учасників провадження.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ч. 4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть трьох потерпілих, що відповідає правовій кваліфікації ч. 3 ст.286 КК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Прокурор, у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином обґрунтував наявність ризиків передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

За змістом ст.199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Як вбачається з наданих матеріалів провадження, суд, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою. Разом з цим, судом першої інстанції зазначено, що під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею на досудовому розслідуванні застосовано для обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 805 200 грн., який у подальшому, залишався без змін як слідчим суддею так і судом, після спрямування обвинувального акту до суду.

При розгляді клопотання суд з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України та взяв до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих і експертів, зважаючи на те, що їх висновки ще не досліджувались судом. Ці ризики доводиться, зокрема тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, за які може бути застосовано покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років, особою обвинуваченого, який жодним чином не відшкодував завданої шкоди, провину не визнає, на досудовому розслідуванні уникав від участі у деяких слідчих діях.

Суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що у ОСОБА_7 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків.

Посилання захисника на зменшення ризиків, що може слугувати підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, в даному випадку не є беззаперечною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки враховуючи обставини кримінального правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_7 , тяжкі наслідки, що настали, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання покладених на нього обов`язків.

Доводи про недоведеність заявлених ризиків, не заслуговують на увагу, оскільки виходячи з обставин кримінального провадження, є вкрай вірогідними, крім того, норми закону не вимагають надання доказів того, що обвинувачений здійснить відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні, що в даному випадку виходячи з характеру інкримінованих кримінальних правопорушень та особи обвинуваченого ОСОБА_7 , встановлено поза розумним сумнівом.

Отже, доводи захисника не спростовують висновків суду про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи судом, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді