Справа № 760/7806/24
Провадження № 1-кс/760/3751/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000274 від 27 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Представник власника майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року у справі №760/2954/24, на майно, що належить ОСОБА_3 , а саме автомобіль «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що 04 березня 2024 року слідчим суддею Солом`янського районного суду м. Києва за результатами розгляду клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000274 від 27 січня 2024 року у справі №760/2954/24 накладено арешт, у тому числі на автомобіль «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , з метою забезпечення збереження майна.

Вважає, що арешт накладений необґрунтовано, а тому його необхідно скасувати. Арешт накладено з метою забезпечення збереження майна та запобігання можливості його відчуження, однак жодних доказів необхідності збереження або можливого знищення автомобіля не наведено та не надано. Навпаки, технічний стан та властивості автомобіля різко погіршуються, пересихають резинові та пластикові з`єднання деталей, фарба, змазки деталей, автомобіль покривається корозією. В ухвалі про арешт майна зазначено, що автомобіль «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_1 , є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та може бути використаний як доказ у кримінальному провадженні, при цьому слідчим суддею не надано оцінки наявним у матеріалах клопотання доказам, якими не підтверджено обставин, наведених слідчим.

Крім цього, ОСОБА_3 не є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за можливу шкоду, завдану в результаті злочину або його майно не може бути конфісковане. Зі змісту ухвали не вбачається, що в кримінальному провадженні №0000274 від 27 січня 2024 року слідчим чи прокурором складалося та вручалося повідомлення про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення ОСОБА_3 , а так само, що вказана особа у зазначеному кримінальному провадженні є фізична особа, щодо якої здійснюється провадження. У вказаному автомобілі був проведений обшук, проведена експертиза.

З 27 січня 2024 року не проводиться жодних слідчих дій, автомобіль не є знаряддям вчинення злочину, не отриманий злочинним шляхом, а також вже на даний час не містить жодних слідів кримінального правопорушення. З огляду на такі відомості, володілець арештованого майна ОСОБА_3 у розумінні ст. 64-2 КПК України, є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

У судове засідання представник власника майна не з`явився, однак подав клопотання, в якому адвокат просив проводити судове засідання без участі власника майна та його представника, вказав, що клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином в порядку, визначеному КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього копії документів, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення даного клопотання з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Солом`янського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000274 від 26 січня 2024 року за ч.1 ст.307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року у справі №760/2954/24 (провадження №1-кс/760/1917/24) у кримінальному провадженні №0000274 від 26 січня 2024 року за ч.1 ст.307 КК України накладено арешт на майно, а саме:

- 33 полімерних згортки з речовиною білого, кольору невідомого походження;

- 1 паперовий згорток із речовиною зеленого кольору, рослинного походження;

- посвідчення учасника бойових дій на ім?я ОСОБА_5 ;

- військовий квиток на ім?я ОСОБА_5 ;

- гаманець чорного кольору всередині якого знаходилось свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки ВАЗ НОМЕР_3 , посвідчення водія на ім?я ОСОБА_5 , свідоцтво про реєстрацію причепа марки «Жигулі»;

- автомобіль марки «Toyota RAV 4» д.н.з. НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_4 (вказаний транспортний засіб згідно довіреності виданої від 30.11.2022 належить ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що було вилучено в ході обшуку вказаного автомобілю за адресою: АДРЕСА_1 з метою забезпечення збереження вищеперерахованого майна запобігання можливості його відчуження та долучення до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів.

Представник власника майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просить скасувати арешт накладений ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/2954/24 від 04 березня 2024 року, на майно, що належить ОСОБА_3 , а саме автомобіль «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , оскільки арешт накладено необґрунтовано, також зазначив, що внаслідок накладення арешту на майно, технічний стан та властивості автомобіля різко погіршуються, пересихають резинові та пластикові з`єднання деталей, фарба, змазки деталей, автомобіль покривається корозією.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 2 ст.174 КПК України).

Також, вирішуючи питання про скасування арешту майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

Згідно з ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як встановлено з ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року арешт майна накладено з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя виходив з того, що стороною обвинувачення на даному етапі доведено, що майно, на яке необхідно накласти арешт, відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, є предметом вчиненого кримінального правопорушення.

Однак, при розгляді клопотання про скасування арешту на майно встановлено, що в ухвалі відсутнє обґрунтування відповідності майна - автомобіля марки «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 критеріям речових доказів, визначених ст.98 КПК України. Також не обґрунтовано, яким чином орган досудового розслідуванні дійшов до висновку, що автомобіль може бути предметом вчиненого правопорушення, передбаченого ч.2 ст.302 КПК України.

Крім того, в ухвалі не обґрунтовано наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , автомобіль «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_3 .

Проте, як вбачається зі змісту ухвали про накладення арешту на майно, клопотання розглянуто без участі власника майна ОСОБА_3 , зокрема зазначено, що він не викликався в судове засідання.

Відтак, слідчий суддя дійшов висновку, що арешт на автомобіль марки «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , накладений необґрунтовано.

Окрім цього, як визначено ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.100 КПК України передбачено, що речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1 ч.6 ст.100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

З ухвали про арешт майна не вбачається, що автомобіль містить сліди кримінального правопорушення, а тому, на переконання слідчого судді, може бути переданий власнику на відповідальне зберігання.

Як стверджує заявник внаслідок накладення арешту на автомобіль «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 , його власник ОСОБА_3 фактично позбавлений можливості повноцінно користуватись та розпоряджатись власним майном, а технічний стан та властивості автомобіля різко погіршуються, пересихають резинові та пластикові з`єднання деталей, фарба, змазки деталей, автомобіль покривається корозією.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, передбачено, що при розгляд справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини при здійсненні правосуддя неодноразово звертав увагу на: структуру статті 1 Першого протоколу, а саме «три норми»: Ця стаття містить три окремі норми. Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам вона міститься в другому реченні частини першої. Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети; ця норма міститься в частині другій.

Перед тим як з`ясувати, чи було дотримано першу норму, Суд повинен встановити застосовність у цій справі решти двох норм. Рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) від 23 вересня 1982 року, заяви №№7151/75; 7152/75, серія А, №52.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Суд також наголошує на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу №1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.

Все вищенаведене свідчить про відсутність у кримінальному провадженні відомостей, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ОСОБА_3 його майном, а також про відсутність правомірних підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов до висновку, що необхідно скасувати арешт майна, який накладений ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року (справа №760/2954/24) у кримінальному провадженні №0000274 від 27 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а саме в частині накладення арешту на транспортний засіб «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 .

Керуючись статтями 98, 131, 132, 170-173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Скасувати арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року у справі №760/2954/24 у кримінальному провадженні №0000274 від 27 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а саме в частині накладення арешту на автомобіль «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Солом`янського

районного суду міста Києва ОСОБА_1