Справа № 758/4894/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2620/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 12 січня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 10 березня 2024 року включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно ухвали суду, в провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, у якому прокурором подано клопотання про продовження ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.309 КК України, строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12 січня 2024 року ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 10 березня 2024 року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення ризиків та покладених на обвинуваченого обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання прокурора та змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 та покласти на нього відповідні обов`язки.

В обґрунтуванні вказує, що жоден з ризиків, зазначених в ухвалі не підтверджується належними та допустимими доказами.

Зокрема, апелянт зазначає, що ризик переховування від суду не може обґрунтовуватися лише тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченому. Запобіжний захід має на меті забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого і не повинен заміняти собою покарання.

Ризик впливу на свідків, на думку захисника, також є надуманим. Адже свідки, яких має намір допитати сторона обвинувачення не були безпосередніми очевидцями подій кримінального правопорушення, а є понятими, які залучалися, зокрема при обшуку місця проживання обвинуваченого та при його затриманні. Відтак, їхні покази не мають ніякого доказового значення, адже відомості які вони можуть повідомити зафіксовані у відповідних протоколах слідчих дій. Відомості викладені в цих протоколах стороною захисту не оспорюються.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення також необґрунтований, адже ОСОБА_6 є раніше не судимим. Факт наявності в провадженні судів м. Києва обвинувальних актів не дає підстав для висновку про винуватість особи.

Ризик перешкоджання провадженню іншим чином є необґрунтованим, адже суд в своїй ухвалі не зазначив, яким саме іншим чином ОСОБА_6 може перешкоджати розгляду справи.

Судом не визначено в своїй ухвалі також розміру застави обвинуваченому. При цьому, п.1 ч.4 ст.183 КПК України не містить заборони на визначення розміру застави у разі обвинувачення у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Відтак, питання визначення застави в такій категорії кримінальних правопорушень є дискреційним повноваженням суду, а тому на думку апелянта, не визначення такої має бути належним чином обґрунтоване. Проте, в мотивувальній частині ухвали, суд взагалі не навів з цього приводу будь-яких обґрунтувань.

Окремо, апелянт зазначає, що потерпілий в кримінальному провадженні ще 11 серпня 2023 року подав до суду заяви про те, що він немає жодних претензій до обвинуваченого та просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Сторони кримінального провадження належним чином повідомлені про дату та час судового засідання до суду апеляційної інстанції не з`явились, клопотань про участь обвинуваченого у апеляційному розгляді та про відкладення апеляційного розгляду не подали.

За таких обставин, у відповідності до вимог ч.4 ст.4221 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести апеляційний розгляд у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В свою чергу, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.

Правовими приписами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 1 ст. 187 КК України, що є нетяжким та тяжким злочинами відповідно.

Зі змісту клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу вбачається, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності в тому числі за збут наркотичних засобів за грошову винагороду, у нього відсутні законні джерела доходу.

Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , як того вимагає закон, суд встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує прокурор, підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу та при продовженні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 не зменшились.

Апелянтом не наведено обґрунтованих обставин, які б свідчили про можливість на даний час обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, які б достатньою мірою свідчили про можливість уникнення встановленого ризику шляхом застосування іншого запобіжного заходу та гарантували в такому випадку належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Крім того, зважаючи на обставини висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, дані щодо його особи, та положення п.1 ч.4 ст.183 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави.

Таким чином, сукупність встановлених під час апеляційного розгляду обставин, на переконання колегії суддів, свідчить про продовження існування на даний час встановлених у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, про що зазначено в оскаржуваній ухвалі, а, відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже з огляду на вищевказане, на думку колегії суддів, є непереконливими доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість як клопотання прокурора, так і ухвали суду.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 401, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 12 січня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 10 березня 2024 року включно - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: