КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №133/3459/20
Провадження № 1-кп/133/49/24
В И Р О К

Іменем України

14.03.24 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника цивільного відповідача

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000294 від 18.08.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кордишівка Козятинського району Вінницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Близько 07 год. 35 хв. 18.08.2020 водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому було технічно несправне та непрацездатне рульове керування, рухаючись автодорогою Р-32 Кременець - Біла Церква - Ржищів, в районі с. Сокілець Козятинського району Вінницької області, маючи об`єктивну можливість виявити велосипедиста ОСОБА_8 , що рухалась попереду нього в попутному напрямку, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля в задню частину велосипеда.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригода велосипедист ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 120 від 16.09.2020, отримала тілесні ушкодження у вигляді: сполучної травми тіла: перелому хребта у шийному відділі між (6 та 7 шийними хребцями) з розривом спинного мозку, ознак загального струсу (вогнищевих крововиливів в ділянці коренів легень), крововиливу у навколониркову клітковину правої нирки, численних саден волосистої частини голови, передньої черевної стінки, спини, правого передпліччя та кисті, правого стегна, правого колінного суглобу, правої гомілки. Смерть ОСОБА_8 настала від зазначеної вище сполучної травми тіла, дана травма має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та стоїть в причинному зв`язку з настанням смерті.

Відповідно до висновку експертизи технічного стану транспортного засобу № 602 від 07.09.2020, у деталях та вузлах робочої гальмівної системи автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , експлуатаційних несправностей, які б виникнули до дорожньо-транспортної пригоди та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено. Рульове керування автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебувало в технічно несправному та непрацездатному стані та його стан не відповідав вимогам п. 31.4.2 (а, б) Правил Дорожнього руху, причому водій мав об`єктивну можливість виявити дану несправність під час проведення відповідного, передбаченого заводом-виробником, технічного обслуговування.

Згідно з висновком автотехнічної транспортно-трасологічної експертизи № 603 від 08.09.2020 в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.12.3. Правил дорожнього руху України, оскільки в даній дорожній обстановці він мав технічну можливість попередити наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 шляхом термінового гальмування із зниженням швидкості руху автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 до швидкості руху велосипеда, для того щоб не відбулось контактування, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил Дорожнього руху.

Таким чином, ОСОБА_4 порушив вимоги п.п.12.3, 31.4.2 (а, б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, згідно з якими: - п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»; - п. 31.4.2 а, б) «Рульове керування»: а) сумарний люфт у рульовому керуванні легкового автомобіля перевищує 10 градусів; б) є не передбачені конструкцією відчутні взаємні переміщення деталей і

вузлів рульового керування або переміщення їх відносно кузова (шасі, кабіни, рами) транспортного засобу; нарізні з`єднання не затягнуті або надійно не зафіксовані.

Порушення ОСОБА_4 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Дослідивши докази, суд дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, доведено повністю дослідженими судом доказами.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав частково, вказав, що скоїв наїзд не навмисно. Пояснив, що він їхав своїм автомобілем в село Королівку. Він звернув на те, що автомобіль «Камаз», який рухався йому на зустріч, почав різко гальмувати. Подивившись по сторонам, він нікого не бачив. Рухався він зі швидкістю 30-40 км/год., раптом щось вдарилося об його автомобіль, він хотів зупинитися, як на автомобіль впала жінка, яка виїхала з поля на великій швидкості на велосипеді. Крім того, у велосипеда перед цим злетів цеп. Жінка на велосипеді виїхала дуже швидко, його вина лише в тому, що він не зупинився одразу після удару його автомобіля в заднє колесо велосипеда. Автомобіль перебував у справному стані, однак не був застрахований. Також зауважив, що позаду нього рухався транспортний засіб, в якому перебував за кермом ОСОБА_9 , та ще дві жінки, які були очевидцями ДТП, і цей автомобіль навіть загальмував біля його автомобіля, однак згодом поїхав далі. Цих осіб не було допитано як свідків. При цьому в даному транспортному засобі був відеореєстратор, однак його після події заховали. Потерпілому він компенсував 15 000 грн. Цивільний позов не визнав, просив призначити міру покарання по справедливості.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні цивільний позов підтримав. Суду пояснив, що його на місці дорожньо-транспортної пригоди не було, про подію його повідомили працівники поліції. Приїхавши на місце події, йому обвинувачений повідомив, що, рухаючись по дорозі, на зустріч йому їхав «Камаз» та засліпило сонце і він не побачив ОСОБА_8 (матір ОСОБА_6 ). На місті пригоди у свій бік вибачень від ОСОБА_4 він не почув. В рахунок відшкодування шкоди йому рідні ОСОБА_4 дали спочатку 10 000 грн., а потім 5 000 грн., ці гроші він витратив на організацію поминального обіду. Поховання йому становило всього близько 25 000 грн. Просив призначити суворе покарання, не пов`язане із позбавленням волі, оскільки він втратив дорогу йому людину - матір та обвинувачений не просив вибачення. Крім того, він витратив кошти на встановлення пам`ятника матері, який коштує 21920 грн., тому дану суму хоче стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого поклався на розсуд суду.

Представник цивільного відповідача Моторно (транспортне) страхове бюро України - адвокат ОСОБА_7 цивільний позов не визнав. Суду пояснив, що норми, на які посилається представник цивільного позивача, не відносяться до ситуації, що склалася у даній справі.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні суду повідомив, що з ОСОБА_8 він прожив 20 років як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. 18.08.2020 він разом з дружиною ( ОСОБА_8 ) запланували їхати на дачу копати картоплю, він поїхав раніше, а дружина мала приїхати пізніше, оскільки в неї ще були деякі справи. Йому зателефонував ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) та повідомив що ОСОБА_8 збила машина, після чого він приїхав на місце події. Моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди він не бачив. Завжди рухаючись на тій ділянці дороги велосипеди вони вели в руках, оскільки там дорога під горб та їхати важко. В той день дружина також вела велосипед в руках. На місці події він побачив, що велосипед був дуже пошкоджений та лежав на узбіччі, труп також лежав на узбіччі.

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 18.08.2020 зафіксовано місце та сліди транспортної пригоди, яка сталась в с. Сокілець Козятинського району Вінницької області, на виїзді в напрямку м. Біла Церква, а також огляд пошкоджених автомобіля та весипеда, план-схему ДТП, фототаблицю місця пригоди (т. 2, а.с.2-14).

Відповідно до висновку експерта №120 від 16.09.2020 при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлено сполучну травму: перелом хребта у шийному відділі (між VI та VII шийними хребцями) з розривом спинного мозку, ознаки загального струсу (вогнищеві крововиливи в ділянці коренів легень), крововилив у навколониркову клітковину правої нирки, численні садна (волосиста частина голови, передня черевна стінка, спина, праве передпліччя та кисті, праве стегно, правий колінний суглоб, права гомілка). Вказані ушкодження, що складають сполучну травму, виникли від травматичної дії тупих твердих предметів, 18.08.2020, можливо, за обставин дорожньо-транспортної пригоди, як зазначено в обставинах справи у постанові. Смерть громадянки ОСОБА_8 настала від перелому хребта у шийному відділі на рівні між VI та VII шийними хребцями з розривом спинного мозку. Даний підсумок підтверджується секційною картиною. Вказана травма хребта за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (п. 2.1.3. ж «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.95). Між травмою хребта та смертю ОСОБА_8 прямий причинний зв`язок. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_8 етилового спирту не виявлено, що вказує на тверезий стан померлої перед настанням смерті. Враховуючи характер та локалізацію ушкоджень, експерт вважає, що наїзд на неї був здійснений ззаду у праву половину тіла (т. 2, а.с.15-17).

Відповідно до висновку експерта №602 від 07.09.2020 на момент експертного огляду робоча гальмівна система автомобіля ВА3-2101 держ. номер НОМЕР_1 знаходиться у працездатному стані. У деталях та вузлах робочої гальмівної системи автомобіля ВАЗ-2101 держ. номер НОМЕР_2 на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено. На момент експертного огляду рульове керування автомобіля ВА3-2101 держ. номер НОМЕР_1 знаходиться в технічно несправному та непрацездатному стані, через несправності вказані в дослідницької частині, які виникли в процесі експлуатації транспортного засобу. До моменту скоєння ДТП рульове керування автомобіля ВА3-2101 держ. номер НОМЕР_1 перебувало в технічно несправному та непрацездатному стані, та його стан не відповідав вимогам п.31.4.2 (а,б) Правил дорожнього руху, причому водій мав об`єктивну можливість виявити дану несправність під час проведення відповідного, передбаченого заводом-виготівником, технічного обслуговування. Виявлені під час експертного огляду несправності у деталях рульового керування автомобіля ВА3-2101, держ. номер НОМЕР_1 , виникли в результаті порушення правил експлуатації автомобіля (т. 2, а.с.33-37).

Вина ОСОБА_4 також підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 18.08.2020 та складеною план-схемою дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.08.2020 в с. Сокілець Козятинського району Вінницької області (т. 2, а.с.38-42).

У висновку експерта №603 від 08.09.2020 встановлено, що в заданій дорожній обстановці, при умові, що з моменту появи велосипеда в полі зору водія автомобіля і до моменту наїзду напрямок руху велосипеда не змінювався, в діях велосипедистки ОСОБА_8 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху з технічної точки зору не вбачається. ???Швидкість руху автомобіля ВА3-2101 держ. номер НОМЕР_1 , яка відповідає довжині видимих зафіксованих слідів гальмування коліс транспортного засобу, визначається рівною біля 46,8 км/год. ???Наїзд на велосипедистку ОСОБА_8 автомобілем ВА3-2101 держ. номер НОМЕР_1 міг статися як на проїзній частині автодороги Кременець-Біла Церква-Ржищів на смузі руху в напрямку м. Біла Церква так і на границі узбіччя та проїзної частини або на узбіччі, що примикає до даної смуги руху перед початком осипу. Встановити більш точно розташування місця наїзду на велосипед з розмірною прив`язкою до елементів дорожнього облаштування (як в повздовжньому так і в поперечному напрямку відносно краю проїзної частини) не видалось можливим у зв`язку з відсутністю в наданих експерту матеріалах суттєвих (достатніх з експертної точки зору) слідових ознак трасологічного характеру. В даній дорожній обстановці, при заданому в постанові комплексі вихідних даних та при умові, що з моменту появи велосипеда в полі зору водія автомобіля і до моменту наїзду напрямок руху велосипеда не змінювався, водій автомобіля ВАЗ-2101 ОСОБА_4 мав технічну можливість попередити наїзд на велосипедиста шляхом термінового гальмування із зниженням швидкості руху автомобіля ВАЗ-2101 до швидкості руху велосипеда, для того, щоб відбулося контактування, тобто шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожного руху. В даній дорожній обстановці, при заданому в постанові комплексі вихідних даних та при умові, що з моменту появи велосипеда в полі зору водія автомобіля і до моменту наїзду напрямок руху велосипеда не змінювався, в діях водія автомобіля ВА3-2101 ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п.п. 12.3,31.4.2 (а,б) Правил дорожнього руху. Дії водія автомобіля ВАЗ-2101 ОСОБА_4 , які не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв?язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди (т. 2, а.с.44-53).

У судових дебатах прокурор ОСОБА_3 просив призначити обвинуваченому міру покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами до трьох років.

Потерпілий ОСОБА_6 у судових дебатах підтримав думку прокурора, просив задовольнити цивільний позов.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_13 підтримав думку потерпілого, просив задовольнити цивільний позов повністю та призначити покарання, про яке просить прокурор.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив суд звернути увагу на той факт, що ОСОБА_8 сама виїхала з другорядної грунтової дороги під його автомобіль.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 просила суд звернути увагу на обставини, які пом`якшують покарання, оскільки обвинувачений вину визнав частково. Крім того, частково відшкодована шкода завдана кримінальним правопорушенням. Разом з тим, просила врахувати особу обвинуваченого, його вік, той факт, що його син перебував на службі в ЗСУ та рахується безвісти зниклим. Просила обрати міру покарання обвинуваченому не пов`язану з позбавленням волі, а саме із застосуванням ст. 75 КК України.

Представник цивільного відповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України - адвокат ОСОБА_7 заперечував щодо заявленого цивільного позову, оскільки позов є безпідставний та жодних норм, які б зобов`язували Моторне (транспортне) страхове бюро України, в даному випадку, відшкодовувати шкоду немає.

Дослідивши докази, суд дійшов висновку, що порушення вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_4 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та відсутність обтяжуючих покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, є похилий вік обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує факту, що злочин, у вчиненні якого він обвинувачується, відноситься до категорії тяжких, але скоєний з необережності, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу обвинуваченого,який раніше не судимий, його похилий вік та стан здоров`я, позитивну характеристику, висновок досудової доповіді, позицію потерпілого щодо міри покарання. Також при призначені покарання суд враховує і те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настали тяжкі наслідки у вигляді смерті людини, шкода потерпіломуповністю не відшкодована, вину обвинувачений визнав частково,а тому вважає можливим обрати покарання у виді позбавлення волі без ізоляції від суспільства, в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період іспитового строку, у відповідності до ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених.

На думку суду, застосування звільнення від покарання з випробуванням у даному випадку є більш дієвим заходом впливу на обвинуваченого, таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого та запобігання останнім нових злочинів.

Щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки.

Потерпілим ОСОБА_6 подано цивільний позов про відшкодування шкоди, в якому останній просить: - стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 500 000 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн.; - стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України моральну шкоду в сумі 56676 грн. та витрати на спорудження надгробного пам`ятника в сумі 21920 грн.

Вирішуючи заявлений цивільний позов, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Статтею 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно з ч.1 ст.129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно із положеннями ст.ст.12, 76 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частина 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить із характеру та обсягу страждань, які поніс потерпілий внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразилися в моральних страждань, яких він зазнаву зв`язку зі смертю матері, його морально-психологічних переживаннях, пов`язаних з позбавленням можливості вести звичайний спосіб життя, а також змінами в його нормальному ритмі.

В зв`язку з цим, виходячи з глибини, тривалості та обсягу фізичних та душевних страждань потерпілого, з врахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає необхідним позовні вимоги потерпілого задовольнити частково та стягнути на його користь з обвинуваченого ОСОБА_4 300 000,00 грн. в якості відшкодування за завдану моральну шкоду.

Вирішуючи заявлений позивачем ОСОБА_6 до Моторного (транспортного) страхового бюро України позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 21 920 грн., суд дійшов таких висновків.

Преамбулою Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Цим Законом передбачено обов`язок страхування цивільно-правової відповідальності особою, яка експлуатує транспортний засіб.

В той же час п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

В судовому засіданні встановлено, що шкода, спричинена ОСОБА_4 , який керував автомобілем «ВАЗ 2101», цивільно-правова відповідальність якого застрахована не була.

Отже, МТСБУ, хоч і не завдав шкоди, але в силу закону є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку, а тому цивільний позов підлягає задоволенню в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 21920 грн., сума якої підтверджується квитанцією про виготовлення надгробного пам`ятника (т. 2 а.с.56).

Вирішуючи заявлений позивачем ОСОБА_6 до Моторного (транспортного) страхового бюро України позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 56676 грн., суд виходить з такого.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Підпунктом "г" і "ґ" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону, та у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Пунктом 41.2 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; б) власниками транспортних засобів, якщо такі власники надали відповідним уповноваженим органам інших країн страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ, та за умови, що такий страховик не відшкодував шкоду.

Відповідно до п. 13.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Отже, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ зобов`язане відшкодувати шкоду виключно у випадках, передбачених п.п. "г" і "ґ" п. 41.1 та пп. "в" п. 41.2 статті 41 цього Закону.

Судом встановлено, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_4 , не був застрахований відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», даний транспортний засіб зареєстрований на території України та обвинувачений не відноситься до осіб, які зазначені в п. 13.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Щодо витрат на правову допомогу, слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

У разі ухвалення обвинувального вироку, відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Понесення таких витрат вважається документально підтвердженим, якщо сторона надасть договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат.

Надання адвокатом ОСОБА_13 потерпілому - цивільному позивачу ОСОБА_6 правничої допомоги підтверджується договором про надання юридичних послуг та ордером на надання правничої (правової) допомоги №1013380 від 28.04.2021. Разом з тим, в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що унеможливлює стягнення із обвинуваченого процесуальних витрат, оскільки суд позбавлений можливості встановити обсяг та зміст робіт, які виконував адвокат ОСОБА_13 .

Процесуальні витрати за проведення судових експерти слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Доля речових доказів у справі підлягає вирішенню відповідно до ст.100 КПК України.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирати.

Керуючись ст.ст. 50, 65-67 КК України, ст.ст. 100, 124, 174, 368-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю на 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Процесуальні витрати за проведення судової експертизи у справі в сумі 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн. 30 коп. стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази: транспортний засіб марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_1 , та велосипед, які поміщені на спеціальний майданчик для утримання т/з Козятинського відділення поліції Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, що знаходиться за адресою: м.Козятин, вул. Героїв Майдану, 30, повернути власникам, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20.08.2020.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та Моторного (Транспортного) страхового бюро України про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 (триста тисяч) грн.

Стягнути з Моторного (Транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 21920 (двадцять одну тисячу дев`ятсот двадцять) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Реквізити учасників:

цивільний позивач - ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 );

цивільний відповідач - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 );

цивільний відповідач - Моторне (транспортне) страхове бюро України, ЄДРПОУ - 21647131, адреса: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, а/с 272.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана учасниками судового провадження до Вінницького апеляційного суду через Козятинський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з часу отримання копії вироку.

Суддя ОСОБА_1