справа № 624/60/24
провадження № 1-кп/631/88/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2024 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі колегії суддів, а саме:

головуючого судді (судді-доповідача) ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

за участю

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_4

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

а також:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань № 1 Нововодолазького районного суду Харківської області справу за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 грудня 2023 року під № 0001252, щодо обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця села Калинівка Кегичівського району Харківської області, громадянина України (паспорт серії НОМЕР_1 ),

номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

який має середньо-спеціальну освіту, розлучений,

на час затримання офіційно не працевлаштований, раніше не судимий,

утримує двох малолітніх дітей, щодо яких є батьком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

а також одну дитину, щодо якої відомості про його батьківство внесені згідно із приписом статті 135 Сімейного кодексу України:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ;

та фактично проживав до моменту затриманняза адресою:

АДРЕСА_2 ;

кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 146 і пунктом 3 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України,-

в с т а н о в и в:

Згідно зі статтею 3 Загальної декларації прав людини, прийнятою і проголошеною Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність. Аналогічне положення міститься у статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16.12.1966 року, що набув чинності для України 23.03.1976 року. Також статтею 13 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави. Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, затвердженої в Римі 04.11.1950 року, кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Ряд схожих положень закріплено в Конституції України, зокрема, статтями 3, 21, 29 і 33, якими проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність й кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 1 Міжнародної конвенції про захист усіх осіб від насильницьких зникнень унормовано, що ніхто не може піддаватися насильницькому зникненню. Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачене право громадянина України вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб і у будь-який час. Також, стаття 288 Цивільного кодексу України визначає, що фізична особа має право на свободу; забороняються будь-які форми фізичного чи психічного тиску на фізичну особу, втягування її до вживання спиртних напоїв, наркотичних та психотропних засобів, вчинення інших дій, що порушують право на свободу. Натомість в порушення вищезазначених норм 14 грудня 2023 року близько 23-ї години, більш точно час як на стадії досудового розслідування, так і в суді встановити не виявилось за можливе, ОСОБА_5 на власному автомобілі марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_3 , приїхав до своєї знайомої ОСОБА_11 , яка проживає в будинку АДРЕСА_3 , де в подальшому разом з нею, її співмешканцем ОСОБА_12 та знайомим ОСОБА_13 вживали спиртні напої, під час чого між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 виникла конфліктна ситуації на ґрунті неприязних відносин через чутки про начебто розбещення ОСОБА_12 його малолітньої падчерки ОСОБА_14 , що супроводжувалася лайкою і бійкою та закінчилася подальшим примиренням. Проте через деякий час між ними знов виник конфлікт у зв`язку із зневажливим висловлюванням ОСОБА_12 на адресу військовослужбовців Збройних Сил України, що дуже обурило ОСОБА_5 , оскільки півроку тому його рідний брат загинув під час воєнних дій. 15.12.2023 року близько 03 години 15 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи разом з потерпілим ОСОБА_12 в кухні вищезазначеного житлового будинку, усвідомлюючи відсутність перерахованих законних підстав, з мотивів особистої неприязні до останнього, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повалив його на підлогу, заламавши при цьому потерпілому руки за спину, сів на нього зверху та, скориставшись шнурком, який висів на мотузці для сушіння білизни, зв`язав потерпілому ОСОБА_12 руки за спиною. Потім ОСОБА_5 , всупереч волі потерпілого ОСОБА_12 щодо вибору свого місця перебування та переміщення, не повідомляючи свої наміри та не зважаючи на його особисту волю і недоторканість, умисно, грубо порушуючи права людини, зазначені у статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статтях 3 і 13 Загальної декларації прав людини, статтях 3, 21, 29 і 33 Конституції України, статті 1 Міжнародної конвенції про захист усіх осіб від насильницьких зникнень, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», статті 288 Цивільного кодексу України, усвідомлюючи незаконність своїх дій, відкрито, застосовуючи фізичну силу, схопив потерпілого ОСОБА_12 , насильно вивівши з будинку, силоміць заштовхав до багажного відділення свого автомобіля марки «DAEWOOLANOS», державний номерний знак НОМЕР_3 , де протримав його близько 40 хвилин, тим самим позбавивши свободи переміщення та можливості самостійно обирати місце свого знаходження, спричинивши потерпілому фізичні страждання внаслідок незручного положення всього тіла та його переохолодження. В подальшому близько 04 години 00 хвилин того ж дня, більш точний час як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не виявилось за можливе, ОСОБА_5 , реалізовуючи свій раптово виниклий умисел на вбивство ОСОБА_12 , сів за кермо належного йому вищевказаного автомобіля, в багажнику якого вже знаходився зв`язаний ОСОБА_12 , та поїхав до свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ,- де взявши ніж, яким він ріже свиней, поїхав на цвинтар цього села, де похований його рідний брат - воїн Збройних Сил України. Приїхавши на місце близько 04 години 10 хвилин, більш точний час, як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не виявилось за можливе, ОСОБА_5 витягнув зв`язаного ОСОБА_12 з багажника свого транспортного засобу, та, продовжуючи реалізацію злочинного умислу і розуміючи суспільно- небезпечний характер свого діяння, усвідомлюючи те, що нанесення удару ножом в шию є небезпечним для життя людини, оскільки там сконцентровані життєво-важливі органи, бажаючи настання невідворотного наслідку у вигляді смерті людини, виявляючи явну неповагу до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, діючи умисно та протиправно, тримаючи ніж в правій руці, спочатку поставив потерпілого на коліна перед могилами полеглих воїнів, а потім штовхнув його на землю, й, застосовуючи достатню м`язову силу, два рази лезом ножа перерізав горло ОСОБА_12 , заподіявши йому несумісні з життям тілесні ушкодження у вигляді різаної рани шиї (№ 1) з ушкодженням м`яких тканин, м`язів та сонної артерії, яка за ступенем тяжкості згідно з підпунктами 2.1.1. «а», 2.1.2 та 2.1.3 «о» і «п» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя; й різаної рані (№ 2) з ушкодженням підшкірної жирової клітковини та м`язів правого передпліччя. Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок різаних ран шиї з ушкодженням судин, що ускладнились гострою крововтратою. Досягнувши злочинної мети у виді смерті потерпілого, ОСОБА_5 залишив труп ОСОБА_12 на цвинтарі та на власному автомобілі марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_3 , повернувся до домоволодіння ОСОБА_11 , розташованого за адресою: будинок АДРЕСА_3 ,- де добровільно зізнався працівникам поліції у вчиненому.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе визнав повністю й пояснив, що дійсно 14.12.2023 року приблизно о 17 - 18 годині на власному автомобілі «DAEWOO LANOS» державний номерний знак НОМЕР_3 , він із цивільною дружиною поїхали в гості до ОСОБА_13 , а потім ввечері відвезли дружину додому, а самі близько 23-ої години поїхали до знайомої ОСОБА_11 в гості, яка проживає в будинку АДРЕСА_3 , де вживали спиртні напої, під час чого між ним та потерпілим виник конфлікт з приводу того, що по селу йдуть чутки, що він начебто чіпляється до своєї падчерки. З`ясували, що все ж таки це чутки й продовжили відпочивати, натомість в них із потерпілим знов виник конфлікт, проте цього разу з підстав неповажного ставлення того до військових. При цьому співмешканка потерпілого намагалась його заспокоїти, однак той прикладав до неї руки. Такого ставлення він не дозволив й почалась штовханина, в ході якої він знайшов у кімнаті будинку шнур, що висів поряд, та зв`язав ним руки потерпілому позаду спини, витягнув його надвір, а потім погрузив у багажним своєї машини. Все це він зробив для того, щоб злякати потерпілого та заспокоїти. Він був роздягнутий, тобто був у футболці і штанах, без взуття та шкарпеток. Котра була година він внаслідок сп`яніння та у зв`язку із тим, що не слідкував, сказати точно не може, вважає, що десь о 03-ої години ранку 15.12.2023 року. Через деякий час він на машині приїхав до свого дому, узяв у сараї ніж, яким він ріже свиней, та з цим ножом повернувся у свій автомобіль, у багажнику якого увесь цей час пролежав потерпілий із зв`язаними позаду тулуба руками. Коли вони приїхали на цвинтар села Калинівки, він витягнув його з багажнику, й потягнув до могил загиблих військових, зокрема, до могили його полеглого брата. В цей час потерпілий ображав його нецензурною лайкою, тому поставив ОСОБА_12 на коліна, однак той продовжив ображати не тільки воїнів, але й його матір, чого він вже винести спокійно не зміг та двічі полоснув ножом по горлу. Потерпілий впав, почав крехтіти, однак бажання надавати йому допомогу у нього не було. Залишивши потерпілого на цвинтарі, повернувся до будинку ОСОБА_11 , де вже перебувала поліція. Він одразу зізнався у тому, що вчинив, передав ножа поліціантам, та вказав, що готовий показати, де залишилось тіло потерпілого, якого він вбив. Поліціанти та він дійсно поїхали до місця вчинення вбивства. Зазначив, що повністю розуміє протиправність своїх дій. Не оспорює ані кількість, ані тяжкість спричинених померлому тілесних ушкоджень. Вказав, що інших правопорушень не вчиняв, у тому що сталося, щиро розкаявся та активно сприяв правоохоронним органам у розкритті вчинених ним злочинів.

Оцінюючи показання ОСОБА_5 , колегія суддів визнає їх послідовними, логічними, правдивими і достовірними, оскільки вони об`єктивно і доволі повно відображають фактичні обставини справи, пояснюють мотиви вчиненого, а також не викликають сумнівів щодо правильності розуміння ним змісту обставин інкримінованих йому кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції у цьому.

Крім того, підстав для сомообмови судом не виявлено.

Відтак, у зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні било сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_5 своєї вини в інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях (повідомленій підозрі), погодженні з кваліфікацією вчинених ним діянь, підтвердженням ним їх фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд, за згодою учасників судового провадження, а також визнавши покази обвинуваченого послідовними, логічними, а також такими, що не викликають сумнівів щодо правильності розуміння ним змісту обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції у цьому, ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, свідків, письмовими доказами й документами, що характеризують його особу, а також тими, що впливають на доведеність обставин, які мають значення для кримінального провадження (т. 1 а. с. 217).

Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях (повідомленій підозрі) та підтвердженням ним їх фактичних обставин, його винуватість також доведена і іншими зібраними, наданими суду та дослідженими у судовому засіданні у повній відповідності до вимог чинного кримінального процесуального кодифікованого закону України доказами у їх сукупності.

Так, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що обвинувачений і ОСОБА_13 14.12.2023 року приїхали до неї в гості, й під час вживання ними сумісно із потерпілим ОСОБА_12 спиртних напоїв між ними виник конфлікт на ґрунту образи потерпілим військових, що не подобалось обвинуваченому, й задля заспокоєння учасників конфлікту вона викликала поліціантів, зокрема, через те, що ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав поводити себе неадекватно та зухвало (кидатися на неї та брудно лаявся). Під час очікування приїзду працівників поліції обвинувачений та потерпілий вийшли на вулицю, а потім вона побачила як перший зв`язав другого і це трапилось в будинку. На момент конфлікту потерпілий був роздягнутий (на ньому були тільки майка та штани). На момент прибуття поліції за адресом її житла, їх вже не було на території її домоволодіння, куди вони поділись їй не відомо, натомість через деякий час ОСОБА_5 повернувся та повідомив, що вбив ОСОБА_12 . Також свідок, характеризуючи потерпілого, пояснила, що вони познайомились десь у 2018 чи 2017 році, а потім вже зійшлися та переїхали до села Калинівка, ОСОБА_12 був особою, яка перебувала за гратами начебто за скоєння вбивства людини, його тіло татуйовано, на плечах наявне татуювання у вигляді зірок, яких саме не пам`ятає. Вказала, що обвинувачений та ОСОБА_13 не часто приходили в гості, натомість потерпілий неодноразово її лупцював, а тому вона часто викликала поліцію.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що вона є співмешканкою обвинуваченого приблизно 12 років. В вечорі 14.12.2023 року ОСОБА_5 приїхав з роботи додому, вона була разом з дітьми. Вони усі разом поїхали в гості, щоб вона пофарбувала волосся, зателефонували ОСОБА_13 і запросили його приїхати теж, щоб поспілкуватись. Потім вони поїхали додому, а ОСОБА_5 пообіцяв ОСОБА_13 довезти до його дому, тому вони спочатку висадили її, а потім обвинувачений з ОСОБА_13 уїхали. Пояснила, що потерпілого майже не знає, так як особисто вони не знайомі, по слухах він вживав спиртне та носив при собі ніж у штанах. При ній обвинувачений не вживав спиртне, бо був за кермом. Також вказала, що брала участь в слідчих діях, де впізнавала їх ніж, яким обвинувачений вдома різав свиней. Зауважила, що у них з обвинуваченим жодних конфліктів не було, він до неї ставився з повагою, допомагав по господарству, навіть після того як її прооперували брав відпустку та доглядав за нею, піклувався про дітей, бо він дуже гарний батько. Він не конфліктна людина.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що 14.12.2023 року ОСОБА_5 з ОСОБА_15 покликали його у гості до знайомих (кумів їх родини), під час спілкування ним йому та ОСОБА_5 захотілось вжити спиртного, натомість у гостях вони були з дітьми та обвинувачений ще й за кермом, тому вони відвезли ОСОБА_15 та дітей додому, а самі вирішили поїхати до потерпілого, де спочатку вони відпочивали, спілкувались та випивали, а потім між обвинуваченим та потерпілим почалася сварка. Останній почав чіплятися до ОСОБА_11 , лупцювати її, коли вона його заспокоювала. ОСОБА_5 у якийсь момент зв`язав йому руки, щоб вгамувати. Зауважив, що все що відбувалось, він пам`ятає погано, так як був дуже сильно п`яний та заснув, а коли прокинувся, йому стало відомо, що обвинувачений вже зарізав потерпілого.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що 14.12.2023 року він заступив на добове чергування спільно із старшим лейтенантом поліції ОСОБА_17 . О 03 години ранку 15.12.2023 року від ОСОБА_11 надійшло повідомлення про вчинення відносно неї домашнього насильства з боку її співмешканця ОСОБА_12 , тому вони із старшим лейтенантом поліції ОСОБА_17 приблизно через 10-15 хвилин приїхали до місця проживання ОСОБА_11 , де в той момент знаходились заявниця та ОСОБА_13 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_11 розповіла їм про її конфлікт з ОСОБА_12 , проте пояснила, що його вгамував ОСОБА_5 та кудись увіз. Під час опитування заявниці до будинку повернувся обвинувачений із ножом в руках, який добровільно передав його, пояснюючи, що ним він зарізав потерпілого ОСОБА_18 , про обставини вчиненого нічого не пояснював, а тільки мовив постійно одну і ту ж фразу - «я його зарізав» і сталось це на цвинтарі, куди він його відвіз та де були поховані військовослужбовці серед яких і брат обвинуваченого. Також він запропонував ОСОБА_5 поїхати з ними та все показати, на що обвинувачений погодився, й коли вони прибули на місце злочину, то побачили тіло ОСОБА_12 із зв`язаними за спиною руками, легко вдягненого, який лежав обличчям до землі, під горлом пляма крові. Про виявлене вони відразу повідомили керівника та чергового слідчого. Також свідок додав, що ОСОБА_5 пояснював, що конфлікт між ним та загиблим стався через нібито розбещення потерпілим своєї падчерки, після конфлікту обвинувачений зв`язав потерпілого який був одягнутий лише у футболку та штани, поклав до багажника свого автомобіля, а сам пішов у будинок. Повернувшись до автомобіля, у багажному відділенні якого перебував потерпілий, поїхав на ньому до себе додому, де узяв ніж, яким коле свиней, та з ножом поїхав на цвинтар з метою показати потерпілому, де поховані військовослужбовці, й саме там вбив ОСОБА_12 . Окрім того, свідок зауважив, що декілька разів приїзжав до місця мешкання потерпілого у зв`язку з його неправомірною поведінкою та обізнаний про його судимість. ОСОБА_5 вказував, що пригода трапилась у зв`язку з тим що потерпілий не поважає полеглих воїнів, з цією метою він вивіз його на кладовище щоб показати де хлопці заховані.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 дав аналогічні за своїм правовим навантаженням показання, що і свідок ОСОБА_16 .

Таким чином, безпосередньо допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , надали логічні, послідовні та такі, що узгоджуються між собою та ґрунтуються на фактичних обставинах справи й матеріалах кримінального провадження показання. Доказів їх недостовірності не надано, усі вони отримані із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства України, а тому суд вважає за можливе покласти їх в основу судового рішення, що ухвалюється.

Окрім наведених вище показань, вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь також доведена наступними письмовими доказами, а саме:

?рапортом помічника чергового ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_19 , складеним 15.12.2023 року на ім`я начальника ВП підполковника поліції ОСОБА_20 та зареєстрованим цього ж дня під № 3532 в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України (Журналі єдиного обліку) ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області, відповідно до якого ним донесено до відома начальника про те, що 15.12.2023 року о 04 годині 41 хвилині надійшло повідомлення ОСОБА_21 про те, що в селі Калинівка на території цвинтаря виявили тіло мешканця села - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з ознаками насильницької смерті: ножове поранення в ділянку горла. Труп лежить обличчям до землі, за спиною зв`язані руки. Ніж у поліцейського (т. 2 а. с. 3);

?рапортами поліцейських з РПП сектору поліцейської діяльності № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області старого сержанта поліції ОСОБА_22 (вихідний № 5906/119-82/2023 від 15.12.2023 року) та інспектора з РПП сектору поліцейської діяльності № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_23 (вихідний № 5907/119-82/2023 від 15.12.2023 року), складеними в день їх реєстрації на ім`я начальника ВП підполковника поліції ОСОБА_20 , зі змісту яких убачається, що ними до відома начальника донесено, що вони 15.12.2023 року спільно несли службу в складі ГРПП і о 03 годині 23 хвилини отримали повідомлення ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканки АДРЕСА_1 , про вчинення відносно неї домашнього насильства її співмешканцем ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . По приїзду за адресою виклику: АДРЕСА_3 ,- ними встановлено, що в будинку перебувала заявниця, яка повідомила, що під час конфлікту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який також перебував в будинку, зв`язав ОСОБА_12 та повіз на своєму автомобілі в невідомому напрямку. В подальшому до будинку зайшов ОСОБА_5 , який тримав в руках ніж й передав його в руки інспектору ОСОБА_16 , повідомивши, що за допомогою цього ножа він убив ОСОБА_12 на місцевому цвинтарі й запропонував показати місце вбивства. Усі разом вони поїхали до цвинтаря, де виявили тіло ОСОБА_12 , у якого були зв`язані руки за спиною, на снігу під тілом малися сліди бурого кольору, та він не виказував ознак життя. Про дану подію повідомлено по лінії «102» та слідчого ОСОБА_24 (т. 2 а. с. 4, 5);

?рапортом помічника чергового ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_25 , складеним 18.01.2024 року на ім`я начальника ВП підполковника поліції ОСОБА_20 та зареєстрованим цього ж дня під № 263 в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України (Журналі єдиного обліку) ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області, відповідно до якого ним донесено до відома начальника про те, що 18.01.2024 року об 11 годині 50 хвилині надійшов рапорт співробітника про те, що під час розслідування умисного вбивства встановлені ознаки злочину, передбаченого частиною 3 статті 146 Кримінального кодексу України (т. 2 а. с. 174);

?рапортом слідчого СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області старого лейтенанта поліції ОСОБА_26 від 18.01.2024 року, складеним на ім`я начальника ВП підполковника поліції ОСОБА_20 , зі змісту якого убачається, що нею проводиться розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під N?0001252 від 15.12.2023 року, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України, за фактом того, що 15.12.2023 року о 04 години 41 хвилину до чергової частини ВП N? 1 Красноградського ВВП ГУ НП в Харківській область надійшло повідомлення від інспектора з РПП СПД № 1 ВП N?1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_27 про те, що 15.12.2023 року в ході відпрацювання виклику за адресою: АДРЕСА_3 ,- зареєстрованого в ЖЕО за АДРЕСА_4 виявлено тіло ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з ножовим пораненням горла. В ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , незаконно зв`язав ОСОБА_12 , помістив до багажника автомобіля та відвіз на цвинтар села Калинівка, де його вбив. В діях ОСОБА_5 встановлено ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 146 Кримінального кодексу України, а саме: незаконне викрадення людини, що причинило тяжкі наслідки, у зв`язку з цим вказані відомості підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань за вказаною кваліфікацією (т. 2 а. с. 175);

?протоколом огляду місця події, складеним 15.12.2023 року слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 , в присутності двох понятих ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , за участю спеціаліста-криміналіста ОСОБА_30 , лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_31 , із застосуванням технічних засобів у виді мобільного телефона марки «SAMSUNG GALAXY», разом з фототаблицею до нього, підписаною слідчим та спеціалістом-криміналістом, й формами 1 і 2 «слід» за результатами залучення спеціаліста-криміналіста, зафіксовані обстановка, обставини та місце вчинення злочину, зокрема, ним встановлено, що місцем злочину є цвинтар, розташований в селі Калинівка Красноградського району Харківської області. Перед входом на цвинтар наявний слід протектора шини колеса автомобілю, поряд з яким вбачається слід босої ноги людини. В середині цвинтаря попереду від могил загиблих воїнів України знаходиться труп потерпілого ОСОБА_12 , який оглянуто, зафіксовано його положення, місця розташування (локалізації) тілесних ушкоджень (труп без верхнього одягу, лежить у майці та спортивних штанах на снігу, із голими ступнями, в позі на животі, голова повернута до могил, руки вздовж тіла загнуті за спину та зв`язані на зап`ястях шнуром чорного кольору). Навколо трупу вбачаються слідові доріжки із великою кількістю речовини, схожої на кров, зокрема, біля голови трупу в снігу наявні сліди від взуття людини окрашені у красний колір, а поблизу лівого плеча зафіксований відтиск, зовні схожий на відтиск ножа, що має рукоять та заокруглену форму леза «С»-подібної форми. Після перегортання трупу убачається, що ложе трупа не містить снігу у більшій його частині, й у цих місцях наявна пожовкла трава. Поряд із тілом виявлений електричний шнур, а неподалік від нього ще й рукавичка чорного кольору, для правої руки, з тильної сторони якої наявна кнопка. Трупне закляття виражене в м`язах обличчя та верхніх кінцівок, на верхньому лівому повіку та лівій боковій поверхні шиї є багрові синці, а на передній поверхні шиї дві глибокі рани. Також після виявлення рукавичку вилучено як таку, що має доказове значення для кримінального провадження (т. 2 а. с. 38 - 40, 41 61, 62 63);

?протоколом огляду місця події, складеним 15.12.2023 року слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 , в присутності двох понятих ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , за участю спеціаліста-криміналіста ОСОБА_30 , лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_31 , та у присутності володільця домоволодіння, розташованого за адресом: будинок АДРЕСА_3 ,- ОСОБА_32 й мешканки цього домоволодіння ОСОБА_11 , із застосуванням технічних засобів у виді мобільного телефона марки «SAMSUNG GALAXY», разом з фототаблицею до нього, підписаною слідчим та спеціалістом-криміналістом, а також письмовою заявою власника ОСОБА_32 й формами 1 і 2 «слід» за результатами залучення спеціаліста-криміналіста, зафіксовані обстановка, обставини та місце вчинення злочину, зокрема, ним встановлено, що місцем події є домоволодіння АДРЕСА_3 ,- в приміщенні якого під час спільного розпивання спірних напоїв стався конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , під час якого перший зв`язав другого та на власному автомобілі увіз з цього подвір`я. Зокрема, протоколом зафіксовано, що у кімнаті № 1 цього будинку (кімнаті, в які висить мотузка із речами на неї), виявлено та вилучено фрагмент чорного шнурка як такий, що має доказове значення для кримінального провадження, оскільки зі слів очевидців він є частиною того шнура, яким ОСОБА_5 зв`язував ОСОБА_12 . Крім того, протоколом зафіксований факт добровільної видачі ОСОБА_5 працівникам поліції ножа у чохлі, його розміри, зовнішній вигляд з чохлом та без нього, яким з його слів, він наніс тілесні ушкодження ОСОБА_12 . Також у протоколі відображено, що внутрішній порядок в будинку не порушений, слідів боротьби не виявлено, проте навпроти цього домоволодіння, на дорозі, припаркований автомобіль марки «DAEWOO LANOS», бежевого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 (т. 2 а. с. 11 - 13, 14 21, 22, 26);

?протоколом огляду місця події, складеним 15.12.2023 року слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 , в присутності двох понятих ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , за участю спеціаліста-криміналіста ОСОБА_33 та у присутності володільця (користувача) транспортного засобу, ОСОБА_15 , із застосуванням технічних засобів у виді мобільного телефона марки «SAMSUNG GALAXY», разом з фототаблицею до нього, підписаною слідчим та спеціалістом-криміналістом, формами 1 і 2 «слід» за результатами залучення спеціаліста-криміналіста, а також ухвалою слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку автомобіля, зафіксований хід та порядок фактично проведеного обшуку з метою врятування майна у вигляді біологічних зразків у кримінальному провадженні, а саме: змивів з руля керування та з важелю перемикання передач. Зокрема, протоколом встановлено, що під час обшуку автомобіля марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_3 , розташованого під час обшуку навпроти будинка АДРЕСА_3 ,- в його салоні на передньому пасажирському сидінні виявлений пакет синього кольору із трьома ножами, які оглянуті і зафіксовані їх розміри та зовнішній вигляд, а на підлозі перед водійським сидінням виделку, яку також оглянуто, зафіксовано її розміри і зовнішній вигляд. З куліси автомобіля та керма під час проведення вказаної слідчої дії зроблено змиви на фрагмент бинта, змоченого дистильованою водою, які поміщені до двох конвертів, опечатані та вилучені. Також оглянуто багажник автомобіля, натомість ніяких слід, що мають доказове значення у ньому не виявлено та не вилучено. Сам автомобіль вилучений у власника та поміщений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Красноградського РВП ГУНП в Харківській області (т. 2 а. с. 24 - 25, 27 35, 23, 36 37);

?лікарським свідоцтвом про смерть № 12-17/229-КРт/23 (остаточним), складеним 15.12.2023 року лікарем ОСОБА_34 відносно померлого 15.12.2023 року ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , із зазначенням причин смерті: різані рани шиї з ушкодженням судин (т. 2 а. с. 100);

?протоколом огляду місця події (який за своєю правовою природою є протоколом огляду предметів), складеним 15.12.2023 року слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 , в присутності двох понятих ОСОБА_35 та ОСОБА_36 , за участю спеціаліста-криміналіста ОСОБА_33 та у присутності володільця речей підозрюваного ОСОБА_5 і його захисника ОСОБА_37 , із застосуванням технічних засобів у виді мобільного телефона марки «XIOMI REDMI 8 PRO», разом з фототаблицею до нього, підписаною слідчим та спеціалістом-криміналістом, формами 1 і 2 «слід» за результатами залучення спеціаліста-криміналіста, а також заявою ОСОБА_38 про добровільну видачу працівникам поліції свого одягу, в якому він знаходився на місці події 15.12.2023 року, у відповідності до вимог статей 104 - 106, 223, 237 Кримінального процесуального кодексу України, оглянуто речі (куртку та кросівки), в яких обвинувачений перебував в момент вчинення злочинів, що закидаються йому у провину, й на яких виявлено плями бурого кольору (т. 2 а. с. 114 115, 116 117, 118, 119);

?протоколом проведення слідчого експерименту із відеозаписом до нього, складеним 15.12.2023 року слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 , у відповідності до вимог статей 11, 13, 15, 223 Кримінального процесуального кодексу України в присутності двох понятих ОСОБА_39 та ОСОБА_40 , за участю спеціаліста-криміналіста ОСОБА_33 , підозрюваного ОСОБА_5 і його захисника ОСОБА_37 , із використанням технічних засобів у виді мобільного відеокамери марки «НС-V785», зафіксовано як підозрюваний розказав та на місці показав всі обставини (умови та обстановку) вчиненого ним відносно потерпілого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, внаслідок якого сталась його смерть, зокрема, пояснив, що знаходячись в будинку АДРЕСА_3 , він зв`язав руки ОСОБА_12 шнуром, який лежав на підлозі будинку, вивів того у футболці та штанах на вулицю, заштовхав у багажник свого автомобіля, де той перебував близько 40 хвилин 1 годину. Потім повіз його до свого будинку АДРЕСА_5 , де у сараю взяв ніж, після чого повіз потерпілого на сільський цвинтар, витягнув ОСОБА_12 з багажнику й повів його до могил військових. Чи був на потерпілому верхній одяг та взуття не пам`ятає, поставив на коліна, штовхнув на землю й правою рукою із ножом двічі порізав тому горло (т. 2 а. с. 124 125, 126);

?протоколом проведення слідчого експерименту із відеозаписом до нього, складеним 15.12.2023 року слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 , у відповідності до вимог статей 11, 13, 15, 223 Кримінального процесуального кодексу України в присутності двох понятих ОСОБА_39 та ОСОБА_40 , за участю спеціаліста-криміналіста ОСОБА_33 , підозрюваного ОСОБА_5 і його захисника ОСОБА_37 , із використанням технічних засобів у виді мобільного відеокамери марки «НС-V785», зафіксовано як підозрюваний розказав та на місці показав всі обставини (умови та обстановку) вчиненого ним відносно потерпілого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, внаслідок якого сталась його смерть, зокрема, пояснив, що знаходячись в будинку АДРЕСА_3 , він зв`язав руки ОСОБА_12 шнуром, який лежав на підлозі будинку, вивів того у футболці та штанах на вулицю, заштовхав у багажник свого автомобіля, де той перебував близько 40 хвилин 1 годину. Потім повіз його до свого будинку АДРЕСА_5 , де у сараю взяв ніж, після чого повіз потерпілого на сільський цвинтар, витягнув ОСОБА_12 з багажнику й повів його до могил військових. Чи був на потерпілому верхній одяг та взуття не пам`ятає, поставив на коліна, штовхнув на землю й правою рукою із ножом двічі порізав тому горло (т. 2 а. с. 124 125, 126);

?протоколом пред`явлення речей для впізнання за фотознимками, складеними 22.12.2023 року слідчим слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 , у відповідності до вимог статей 104, 223, 228, 231 Кримінального процесуального кодексу України в присутності двох понятих ОСОБА_41 та ОСОБА_42 , за участю свідка ОСОБА_15 , під особистий короткий підпис попереджену про кримінальну відповідальність за статтею 385 Кримінального кодексу України, у якої попередньо з`ясовано питання щодо можливості впізнання нею ножа, який належить її співмешканцю обвинуваченому у цій справі й спитано про зовнішній вигляд та характерні ознаки ножа, свідок спочатку повідомила, що дійсно зможе впізнати ніж, який знаходився в чорному або темно-коричневому чохлі, скоріше за все чорному, чохол надягався на лезо, колір руків`я та індивідуальні ознаки леза ножа вона не пам`ятала, а потім упевнено впізнала ніж на третьому фото як ніж, яким ОСОБА_5 вдома різав свиней, за зовнішнім виглядом чохла та ножа, наявності на чохлі застібки, що відповідає дійсності (т. 2 а. с. 167 - 168);

?висновком судово-медичної експертизи № 12-17/229-КРт/23, проведеної у період часу з 15 грудня 2023 року по 05 січня 2024 року лікарем судово-медичним експертом Красноградського відділення судово-медичної експертизи КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_34 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, відносно трупа ОСОБА_12 , 1980 року народження (43 повних років), на підставі даних, отриманих при судово-медичній експертизі трупа, з урахуванням результатів лабораторних досліджень, згідно з обставинами події (труп виявлений на цвинтарі села Калинівка) виявлена наступна наявність тілесних ушкоджень:

- голови: синці, садна обличчя;

- шиї: різана рана шиї (№ 1), розташована горизонтально, переривчаста, закінчується на передній поверхні шиї ліворуч подряпиною, з ушкодженням м`яких тканин, м`язів, сонної артерії, могла утворитись одномоментно; різана рана (№ 2) знаходиться на 2 см донизу від верхнього краю рани N? 1, з ушкодженням підшкірної жирової клітковини та м`язів правого надпліччя;

- верхніх кінцівок: садна верхніх кінцівок.

Всі ушкодження прижиттєві. Смерть настала внаслідок різаних ран шиї з ушкодженням судин, що ускладнились гострою крововтратою. Про що свідчить наявність крові на снігу на місці виявлення трупа, крові на одягу, тілі, малокрів`я внутрішніх органів, смугасті крововиливи (плями Мінакова) під ендокардом лівого шлуночка. Синці утворились від дії тупих твердих предметів, що не відображають своїх індивідуальних особливостей в ушкодженні; садна обличчя та верхніх кінцівок утворились від дії тупих твердих предметів по механізму «удар-тертя, тертя-ковзання». Різанні рани утворились від дії предмета, що володіє ріжучими властивостями, яким міг бути мисливській ніж, наданий на дослідження.

По ступеню тяжкості різана рана № 1 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя згідно з підпунктами 2.1.1. «а», 2.1.2 та 2.1.3 «о» і «п» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року.

Рана № 2 по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я згідно з підпунктами 2.3.2 «а» та 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року.

Синці та садна відносяться до легких тілесних ушкоджень згідно з підпунктами 2.3.2 «б» та 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року.

Між спричиненою різаною раною шиї з ушкодженням судин та настанням смерті мається причинний зв`язок. Крім того при судово-медичній експертизі трупа виявлені ознаки загального переохолодження організму у вигляді червоно-фіолетового окрасу трупних плям, зморщування калитки, ознаки осередкової емфіземи легень, наявність поверхневих крововиливів на слизовій оболонці шлунку.

При судово-гістологічній експертизи трупа встановлено наступне: «синус з зони крововиливу»- велико вогнищеві крововиливи з судинною та тканинною реакцією; «стінка шлунку»- поверхневі геморагічні ерозії, гіперсекреція слизу. В легенях - гіперсекреція слизу, виражений бронхоспазм. Переважна гіпертрофія та дистрофічні зміни міокарду. Помірний периваскулярний кардіосклероз. Венозне повнокров`я надісланих органів, помірний набряк легень. Ознаки гострого розладу кровообігу в адвентиційній оболонці бронху (периваскулярний діапедез еритроцитів). Порушення реологічних властивостей крові (внутрішньосудинна гемосепарація). Дифузний різнокрапельний жировий гепатоз. При фарбуванні печінки за методом Беста включення глікогену в цитоплазмі гепатоцитів не знайдені.

Після отримання різаних ран шиї ОСОБА_12 міг жити деякий час, що рахується хвилинами. Його смерть, враховуючи ступінь розвитку трупних явищ, могла наступити за 4 - 5 годин до огляду трупа на місці події.

При судово-токсикологічній експертизі крові трупа виявлений етиловий спирт в кількості: в крові - 2,02%, в сечі - 1,94%, що класифікується як сп`яніння середнього ступеня відносно живої особи.

При судово-імунологічній експертизи крові трупа встановлено, що кров його належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А (т. 2 а. с. 102 105);

?висновком судово-медичної експертизи № 12-23/2-КРт/24, проведеної у період часу з 04 січня 2024 року по 06 січня 2024 року лікарем судово-медичним експертом Красноградського відділення судово-медичної експертизи КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_34 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, відносно трупа ОСОБА_12 , 1980 року народження (43 повних років), на підставі даних, отриманих при судово-медичній експертизі трупа, з урахуванням результатів лабораторних досліджень, згідно з обставинами події (труп виявлений на цвинтарі села Калинівка) виявлена наступна наявність тілесних ушкоджень:

- голови: синці, садна обличчя;

- шиї: різана рана шиї (№ 1), розташована горизонтально, переривчаста, закінчується на передній поверхні шиї ліворуч подряпиною, з ушкодженням м`яких тканин, м`язів, сонної артерії, могла утворитись одномоментно;

- грудної клітини: різана рана (№ 2) грудної клітини з ушкодженням підшкірної жирової клітковини та м`язів правого надпліччя;

- садна верхніх кінцівок.

Синці та садна обличчя та верхніх кінцівок утворились від дії тупих твердих предметів по механізму «удар-тертя, тертя-ковзання».

Різанні рани утворились від дії предмета, що володіє ріжучими властивостями та могли утворитися від дії леза мисливського ножа, який надавався на дослідження, про що свідчать результати лабораторного дослідження, а саме: на клинку ножа виявлені сліди крові людини. При серологічному дослідженні виявлений антиген В. Таким чином, можна припустити походження слідів крові від особи з груповою належністю крові В (ІІІ) с ізогемаглютиніном анти-А, в тому числі від потерпілого ОСОБА_12 .

По ступеню тяжкості різана рана № 1 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя згідно з підпунктами 2.1.1. «а», 2.1.2 та 2.1.3 «о» і «п» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року.

Рана № 2 по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я згідно з підпунктами 2.3.2 «а» та 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року.

Синці та садна відносяться до легких тілесних ушкоджень згідно з підпунктами 2.3.2 «б» та 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року.

Покази ОСОБА_13 , дані ним в протоколі допиту свідка від 15.12.2023 року, не можуть бути оцінені, так як в них не відображено механізм спричинення тілесних ушкоджень громадянину ОСОБА_12 громадянином ОСОБА_5 , а в частині де вказується, що ОСОБА_5 зав`язував ОСОБА_12 мотузкою руки за спиною не протирічать даним, отриманим при проведенні судово-медичної експертизи трупа.

Покази ОСОБА_11 , дані нею в протоколі допиту свідка від 25.12.2023 року, про спосіб спричинення тілесних ушкоджень громадянином ОСОБА_5 громадянину ОСОБА_12 в ділянку обличчя та в частині зв`язування рук за спиною мотузкою не протирічать даним, отриманим при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_12 .

Покази ОСОБА_43 , дані ним в протоколі допиту підозрюваного від 15.12.2023 року, про спосіб спричинення ним тілесних ушкоджень в ділянку голови, не можуть бути оцінені у зв`язку з відсутністю в протоколі механізму нанесення тілесних ушкоджень, а в частині про зав`язування мотузкою рук за спиною ОСОБА_12 та нанесення йому двох різаних ран шиї мисливським ножом, не протирічать даним, отриманим при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_12 . Таким чином, заподіяні ОСОБА_12 тілесні ушкодження ОСОБА_5 , могли утворитися і час та спосіб, на які вказує ОСОБА_5 .

Покази ОСОБА_5 , дані ним в протоколі проведення слідчого експерименту від 15.12.2023 року про спосіб спричинення ним тілесних ушкоджень в ділянку голови, не можуть бути оцінені у зв`язку з відсутністю в протоколі механізму нанесення тілесних ушкоджень, а в частині про зав`язування мотузкою рук за спиною ОСОБА_12 та нанесення йому двох різаних ран шиї мисливським ножом, не протирічать даним, отриманим при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_12 . Таким чином, заподіяні ОСОБА_12 тілесні ушкодження ОСОБА_44 могли утворитись в час та спосіб, на які вказує ОСОБА_45 (т. 2 а. с. 164 166);

?висновком судово-медичної експертизи № 15-12/№ 916-ДМ/2023р., проведеної у період часу з 23 по 28 грудня 2023 року лікарем судово-медичним експертом-цитологом, завідувачем відділенням судово-медичної цитології КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_46 , попередженою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, яка провела судово-медичну експертизу мисливського ножа та встановила, що згідно з підсумками, викладеними у Висновку експерта N?14-12/N?2939-Дм/I/ від 21.12.2023 року групова належність крові потерпілого ОСОБА_12 - В(III) с ізогемагглютиніном анти-2. В результаті проведення судово-медичної експертизи мисливського ножа в чохлі, вилученого під час огляду місця події 15.12.2023 року в будинку за адресою: АДРЕСА_3 ,- на клинку ножа виявлені сліди крові людини. При серологічному дослідженні виявлений антиген В. Таким чином, можна припустити походження слідів крові від особи з груповою належністю крові В(III) с ізогемагглютиніном анти-А, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_12 . На руків`ї ножа та чохлі сліди крові не знайдені (т. 2 а. с. 148 152);

?висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 384, проведеного 15 грудня 2023 року лікарем КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КЕГИЧІВСЬКА ЦЕНТРАЛЬНА РАЙОННА ЛІКАРНЯ» КЕГИЧІВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ОСОБА_47 відносно ОСОБА_5 , встановлено, що на момент проведення огляду він перебуває у стані алкогольного сп`яніння (2,369%) (т. 2 а. с. 97);

?висновком судово-медичної експертизи № 12-14/150-КР/23, проведеної 15 грудня 2023 року лікарем судово-медичним експертом Красноградського відділення судово-медичної експертизи КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я «ХАРКІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_34 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, відносно ОСОБА_5 , 1990 року народження встановлено, що на підставі даних судово-медичної експертизи громадянина ОСОБА_5 , з урахуванням наданої медичної документації (довідки), у нього встановлено алкогольне сп`яніння 2,369%. Будь-яких тілесних ушкоджень у нього не виявлено (т. 2 а. с. 99);

?висновком судово-психіатричного експерта № 376, складеного за наслідком проведеної експертизи 25.12.2023 року комісією лікарів судово-психіатричних експертів Харківської філії судових експертиз ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ «ІНСТИТУТ СУДОВОЇ ПСИХІАТРІЇ МІНІСТЕРСТВА ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я УКРАЇНИ» ОСОБА_48 та ОСОБА_49 , попереджених під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, убачається, що ними на підставі постанови слідчого Слідчого відділення № 2 СВ Красноградського РВП Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_24 , прийнятої 18.12.2023 року, проведено первинне амбулаторне судово-психіатричне дослідження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та встановлено, що він на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, він перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішний час відповідно до свого психічного стану застосувань примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 2 а. с. 196 198).

Отже, за допомогою спеціальних медичних знань доведено факт спричинення смерті потерпілому ОСОБА_12 , час її настання, причини, а також характер, локалізація та ступень тяжкості наявних на трупі тілесних ушкоджень.

Також за допомогою спеціальних медичних знань доведено факт, що під час вчинення злочинів, що закидаються у провину, ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння, мав гостру неускладнену алкогольну інтоксикацію, проте тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляв, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними й не потребує на застосування примусових заходів медичного характеру.

Оцінюючи усі ці висновки експертів з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає їх вірними, послідовними, мотивованим достатньо переконливо та такими, що не суперечать обставинам справи та іншим дослідженим у судовому засіданні доказам, а тому суд вважає їх належними та достовірними й покладає в основу судового рішення, що ухвалюється.

Також, оцінюючи вказані висновки, суд вважає, що вони відповідають вимогам, викладеним у статтях 101 і 102 Кримінального процесуального кодексу України, сторонами провадження під час судового розгляду справи жоден з них під сумнів не ставився, клопотань про виклик експертів для дачі пояснень з приводу проведених експертних досліджень ані від сторони захисту, ані від сторони обвинувачення не надходило, як не надходило і клопотання про призначення повторних чи додаткових експертиз.

З копії паспорта громадянина України (серії НОМЕР_1 ), виданого 02.02.2007 року Кегичівським РВ ГУМВС України в Харківській області, вбачається, що обвинувачений дійсно народився в селі Калинівка Кегичівського району Харківської області 07.12.1990 року, перебував у зареєстрованому шлюбу, є батьком трьох малолітніх дітей та має постійне місце реєстрації (т. 2 а. с. 199 200).

З характеристики, наданої Кегичівським селищним головою ОСОБА_50 18.12.2023 року за вихідним № 04-09/5734, підпис якого засвідчений відбитком гербової печатки, убачається, що ОСОБА_5 зареєстрований на території Красненського старостинського округу як внутрішньо переміщена особа з міста Харків за адресою: будинок АДРЕСА_1 ,- а фактично проживає в цьому ж селі в квартирі АДРЕСА_6 , утримує двох малолітніх дітей. Скарг на нього не надходило (т. 2 а. с. 209).

Аналогічна за своїм змістом характеристика надана спеціалістом І категорії апарату Кегичівської селищної ради ОСОБА_51 за вихідним № 17-39/611 від 18.12.2023 року (т. 1 а. с. 122).

З характеристики, наданої директором ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДЛЬНІСТЮ «АЛЬТЕКС» ОСОБА_52 18.12.2023 року за вихідним № 76, підпис якого засвідчений відбитком печатки товариства, убачається, що ОСОБА_5 з 14.05.2019 по 18.02.2021 року працював в товаристві на посаді формувальника бетонних виробів та конструкцій та був звільнений за власним бажанням. Також працював в товаристві у період часу з 02.07.2021 року по 31.05.2023 року на посаді дозувальника компонентів бетонних смішив на дільниці з виробництва бетону й був звільнений також за власним бажанням. За час роботи зарекомендував себе тільки з позитивної сторони. Виробничі завдання виконував вчасно та якісно. Мав високий рівень професійної майстерності, за що неодноразово заохочувався керівництвом. Був авторитетом в колективі, під час виконання виробничих завдань проявляв ініціативу. Працездатний, без шкідливих звичок. Порушень Правил трудового розпорядку та вимог техніки безпеки, виробничого процесу та стягнень не мав. Брав участь у громадській діяльності колективу. Стосунки з іншими працівниками були рівні, конфліктів не було (т. 1 а. с. 118).

Згідно з довідками, виданими 15.12.2023 року поліклінічним відділенням КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КЕГИЧІВСЬКА ЦЕНТРАЛЬНА ЛІКАРНЯ» КЕГИЧІВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ, обвинувачений не перебуває на диспансерному обліку ані у лікаря-нарколога, ані у лікаря-психіатра (т. 2 а. с. 204, 206).

Зі свідоцтва про народження (серії НОМЕР_4 ), виданого 29.03.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кегичівського районного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що 29.03.2011 року зроблено відповідний актовий запис за № НОМЕР_5 , та її батьками зазначені громадяни України: ОСОБА_5 та ОСОБА_53 (т. 1 а. с. 121).

Відповідно до свідоцтва про народження (серії НОМЕР_6 ), виданого 02.07.2015 року Красненською сільською радою Кегичівського районну Харківської області, ОСОБА_9 народилась ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що 02.07.2015 року складено відповідний актовий запис № 06, та її батьками зазначені громадяни України: ОСОБА_5 та ОСОБА_15 (т. 1 а. с. 119).

Згідно із Свідоцтвом про народження (серії НОМЕР_7 ), виданого 25.05.2022 року Кегичівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_10 народилась ІНФОРМАЦІЯ_10 , про що 25.05.2022 року складено відповідний актовий запис № 48, та її батьками зазначені: ОСОБА_5 та ОСОБА_15 (т. 1 а. с. 120).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_5 не є суб`єктом підприємницької діяльності (т. 2 а. с. 208).

Як убачається з довідки № 64-15122023/63083 за даними ОСК МВС України та за даними ОСК ГУНП України в Харківській області станом на 15.12.2023 року ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався й судимостей не має (т. 2 а. с. 203 зворот).

З інформації, наданої начальником тимчасовим виконувачем обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 підполковником ОСОБА_54 , вбачається, що обвинувачений перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних запасу з 03.03.2021 року (т. 2 а. с. 205).

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно з якою за параметрами запиту щодо обвинуваченого відомості відсутні (т. 2 а. с. 207).

Відповідно до посвідчення № 2627 (бланк серії НОМЕР_8 ), виданого Президентом України ОСОБА_55 , ОСОБА_56 Указом президента № 126 від 15.02.2008 року присвоєно почесне звання «мати-героїня» (т. 1 а. с. 124).

Крім того, зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу убачається, що автомобіль марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_3 , бежевого кольору, належить на праві власності обвинуваченому (т. 2 а. с. 202).

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складеним 15.12.2023 року начальником СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_57 , зафіксований фактичний час затримання ОСОБА_5 , який дорівнює 07 годин 20 хвилин 15 грудня 2023 року (т. 2 а. с. 64 68).

Ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_58 , постановленою 15.12.2023 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/3855/23 (провадження № 1-кс/626/1645/2023) застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без прав внесення застави (строк тримання до 13 лютого 2024 року до 07 години 20 хвилин) (т. 2 а. с. 112 113).

Ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_58 , постановленою 08.02.2024 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/3855/23 (провадження № 1-кс/626/295/2024) продовжено застосований відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без права внесення застави (строк тримання до 08 квітня 2024 року до 07 години 20 хвилин) (т. 2 а. с. 210 211).

З наданих доказів у їх сукупності та зі змісту вищенаведених ухвал слідчого судді вбачається, що моментом фактичного затримання із подальшим застосуванням до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою є саме 07 годин 20 хвилин 15.12.2022 року.

Ухвалою про призначення справи до судового розгляду в порядку дистанційного судового провадження та про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановленою 14.03.2024 року, продовжено застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без прав внесення застави (строк тримання до 12 травня 2024 року включно) (т. 1 а. с. 184 200).

Зі змісту вказаної ухвали суду убачається, що строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 12 травня 2024 року.

Відтак, з усього вище наведеного суд робить обґрунтований висновок про те, що обвинувачений раніше не судимий, перебував у зареєстрованому шлюбі, наразі мешкає з жінкою без оформлення офіційних шлюбних відносин, має зареєстроване місце проживання, проте ним не користується внаслідок тимчасового переміщення у зв`язку із військовими діями на території нашої держави, за місцем фактичного мешкання характеризується позитивно, має матір із почесним звання «мати-героїня», утримує трьох малолітніх дітей доньок ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час затримання офіційно не працевлаштований, суб`єктом господарської діяльності не є, проте до травня 2023 року включно працював за трудовим договором й за місцем роботи характеризується позитивно, відноситься до категорії військовозобов`язаних запасу, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, на будь-яку тяжку хворобу не хворіє, є осудним, вчинив кримінальні правопорушення, що закидаються йому у провину в стані алкогольного сп`яніння, сприяв розкриттю кримінального правопорушення та щиро кається у вчиненому. Окрім того, потерпілий ОСОБА_12 який є рідним батьком ОСОБА_12 не має до нього будь-яких матеріальних та моральних вимог.

Дослідивши відповідно до вимог чинного кримінального процесуального законодавства України всі зібрані та надані сторонами кримінального провадження як з боку сторони обвинувачення, так і з боку сторони захисту докази, які безпосередньо досліджені судом шляхом допиту обвинуваченого, свідків, оголошення повного змісту письмових доказів, суд оцінює їх усі з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку як окремо та і у їх сукупності, визнає такими, що не суперечать один одному, є достовірними та мають бути використані та покладенні в основу судового рішення, що ухвалюється, оскільки прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та мають для нього значення.

Приходячи до такого, суд ураховує, що з огляду на зміст статті 85 Кримінального процесуального кодексу України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів

Окрім того, відповідно до положень, закріплених у статті 86 зазначеного вище кримінального процесуального кодифікованого закону України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, наведеними доказами та їх процесуальними джерелами підтверджуються обставини, перелічені статтею 91 вказаного вище нормативно-правового акту України, а тому, ураховуючи позицію сторін цього кримінального провадження щодо наявності підтвердження фактичних обставини справи відповідними доказами, зібраними під час досудового розслідування, та щодо відсутності процесуальної необхідності досліджувати їх усі в ході судового розгляду справи, зокрема, речові докази, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, визнає такі фактичні обставини справи повністю доведеними.

Одночасно із цим суд зауважує, що частина 2 та 4 статті 17 Кримінального процесуального кодексу обумовлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, Європейський суд з прав людини у пункті 43 свого Рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» констатував, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак неможна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За таких обставин, з огляду на сталу практику Європейського суду з прав людини, зокрема, викладену й у справі «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення суду від 28.10.1994 року), критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний, поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним.

Обговорюючи питання кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом, як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: постанову Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 05.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 658/1658/16-к (провадження № 51-735 км 18),- щодо розуміння кваліфікації злочину як кримінально-правової оцінки поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Розв`язуючи це нагальне питання, суд, перш за все ураховує, що відповідно до приписів статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Отже, кримінальний закон України захищає життя кожної людини незалежно від її соціального статусу, громадянства, віку, стану здоров`я, суспільно-моральної характеристики та інших ознак.

При цьому, життям вважається динамічний стан організму людини, який полягає у неперервності процесів обміну матерією та енергією з оточуючим середовищем, що проявляється через дихання, рух, збудливість, мислення, спілкування, харчування, виділення, розмноження, ріст.

Кінцевим моментом життя є час настання смерті, під якою чинне законодавство України вважає біологічну смерть фізичної особи (незворотна смерть), яка на підставі частини 2 статті 52 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2801-XII від 19.11.1992 року (із змінами та доповненнями) настає з моменту встановлення смерті головного мозку людини, тобто повну і незворотну втрату всіх його функцій.

Для позбавлення людини життя може бути застосований фізичний вплив із використанням м`язових зусиль тіла винного й знаряддя у виді, зокрема, ножа.

У відповідності до вимог частини 2 статті 242 Кримінального процесуального кодексу України проведення судово-медичної експертизи є обов`язковим задля встановлення причин смерті, тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, ступінь яких визначається на основі Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я № 6 від 17.01.1995 року.

Отже, злочин у виді умисного вбивства вважається закінченим з моменту настання смерті людини за умови, що наявний причинний зв`язок між діянням винного та настанням смерті потерпілого.

При цьому винна особа може діяти як з прямим умислом (тобто усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачати його суспільно небезпечні наслідки і бажати їх настання), так і з непрямим (тобто усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачати його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажати, але свідомо припускати їх настання).

З огляду на роз`яснення, наданні в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи» питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного. Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Отже причинний зв`язок, що встановлюється, має бути не випадковим, а необхідним. Дія винного може бути визнана причиною смерті потерпілого лише тоді, коли цей наслідок мав свою підставу у вчиненому діянні і ним породжувався, тобто був його необхідним результатом, передував наслідку в часі. При цьому не має значення, як швидко після вчинення злочинної дії настала смерть потерпілого, головне направленість умислу обвинуваченого на її заподіяння.

Умисне поранення життєво важливих органів потерпілого, внаслідок чого сталася смерть, судова практика розцінює як свідчення умислу винного на позбавлення життя і кваліфікує такі дії як умисне вбивство.

Пункт 20 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснює, що умисне вбивство без кваліфікуючих ознак (частина 1 статі 115 Кримінального кодексу України) має місце, зокрема, в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим.

Натомість, частиною 2 наведеної статті кримінального кодифікованого закону України передбачена відповідальність за вчинення кваліфікованого вбивства, в тому числі й за умисне вбивство викраденої людини (пункт 3 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України).

Правильна кваліфікація умисного вбивства припускає ретельне розмежування видів умисного вбивства за обтяжуючих обставин, відмежування кваліфікованого вбивства від умисного вбивства без кваліфікуючих ознак та вбивства за пом`якшуючих обставин.

З огляду на роз`яснення, наданні в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи», потрібно мати на увазі, що суб`єктивна сторона вбивства, відповідальність за яке передбачена статтею 116 Кримінального кодексу (умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеною статтею є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб. У випадках, коли вбивство вчинено після того, як стан сильного душевного хвилювання минув, дії винного потрібно кваліфікувати за статтею Кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за вчинення зазначеного злочину без пом`якшуючих обставин. Неправомірна поведінка потерпілого в такому разі може бути визнана обставиною, що зменшує суспільну небезпечність злочину і пом`якшує покарання винного.

Вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого, виходячи з позиції захисту щодо наявності у обвинуваченого під час вчинення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_12 сильного душевного хвилювання, колегія суддів ураховує, що пункт 27 раніше зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України звертає увагу судів на те, що факт вчинення діяння в стані сильного душевного хвилювання визначається висновком психолого-психіатричної експертизи.

Також колегія суддів під час розв`язання цього питання спирається й на правозастосовну практику Верховного Суду, викладену у висновку Постанови, прийнятої Другою судовою палатою Касаційного кримінального суду 05.06.2023 року в межах справи з єдиним унікальним № 587/241/18 (провадження № 51-1068 кмп 22), де суд зазначив, що при кваліфікації дій особи за статтею 116 Кримінального кодексу України для встановлення стану сильного душевного хвилювання мають значення, окрім фізіологічного афекту, й інші емоційні стани, за умови, що вони є реакцією особи на поведінку з боку потерпілого, зазначену у диспозиції цієї статті, і досягли такого рівня впливу на свідомість і волю особи, що в момент вчинення умисного вбивства значно знижували її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. Перебування винного у момент вчинення умисного вбивства у стані сильного душевного хвилювання є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого вказаною статтею, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.

Отже, приходячи до висновку про те, що обвинуваченим вчинено кваліфіковане умисно убивство за відсутності пом`якшуючих обставин у виді сильного душевного хвилювання, колегія суддів ураховує знаряддя та способи вчинення злочину, характер поранень потерпілого, а також висновки судово-медичної експертизи щодо причини смерті та судово-психіатричної експертизи, якою зафіксовано, що у період часу, якому відповідає правопорушення, він перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відтак, виходячи саме з того, що і потерпілий, і обвинувачений перебували у стані алкогольного сп`яніння, між ними виникла обопільна сварка на ґрунті особистих стосунків, викликаних їх протилежним відношенням до військових Збройних Сил України, обвинувачений, маючи перевагу перед потерпілим, зв`язав його руки позаду тіла шнуром, чим позбавив можливості чинити опір, й, застосовувавши ніж, наніс тілесні ушкодження у життєво важливий орган потерпілого шию, що свідчить про наявність у обвинуваченого наміру спричинити смерть потерпілому, а також факт залишення безпорадного потерпілого на місці вчинення злочину, позбавивши його можливості отримати медичну допомогу, хоча той, згідно з висновком судово-медичної експертизи, міг жити ще деякий час, що рахується хвилинами.

Окрім того, суд також ураховує, що волю людини слід розуміти як право ніким не бути примушеним робити те, що не передбачено законодавством, а незаконне позбавлення волі є у всіх випадках, коли воно здійснюється не відповідно до Конституції, законів України, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відтак, незаконне позбавлення волі полягає в протиправному перешкоджанні людині вибирати за своєю волею місце перебування, тобто в утриманні особи в місці, де вона взагалі не бажає або більше не бажає перебувати, або в поміщенні її в місце, яке вона не має змоги вільно залишити, хоча бажає цього.

При цьому обов`язковою ознакою складу злочину у виді незаконного позбавлення волі людини є місце, яким можуть бути як приміщення (кімната, камера, погріб тощо) чи комплекси приміщень (підвал багатоповерхового будинку, лікарня), так і інші місця (дах багатоповерхового будинку, транспортний засіб) чи місцевості (скала, острів тощо).

Отже таке злочинне діяння може бути здійснене, зокрема, шляхом застосування фізичного насильства (потерпілого зв`язують і замикають у багажнику транспортного засобу).

Оскільки незаконне позбавлення волі є триваючим злочином, фізичні страждання потерпілому можуть бути заподіяні у будь-який час його здійснення і можуть супроводжуватись фізичними стражданнями особи у виді жорстоких умов утримання людини у місці позбавлення волі (утримання особи в умовах, які позбавляють її зору, слуху, просторової або часової орієнтації, утримання в холодному та сирому приміщенні, у приміщенні з постійним та голосним звуком або у підвалі, де на особу нападають щури, позбавлення сну, харчування і води тощо).

Одночасно із цим під викраденням людини розуміється протиправне її переміщення з одного місця до іншого, яке супроводжується фактичним обмеженням її свободи пересування. За своїм змістом протиправність переміщення людини збігається з незаконністю позбавлення її волі

Вбивство викраденої людини має місце, коли потерпілого було захоплено та переміщено з того місця, де він знаходився, й може бути вчинене як при переміщенні людини, так і в місці, де у подальшому потерпілий утримується.

Дії обвинуваченого, який викрав особу і умисно вбив її, мають кваліфікуватися за частиною 3 статті 146 Кримінального кодексу України за ознакою спричинення тяжких наслідків і за пунктом 3 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України як умисне вбивство викраденої особи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду, прийнятих 12.12.2019 року у складі Другої судової палати Касаційного кримінального суду в межах справ з єдиним унікальним № 681/1024/16-к (провадження № 51-6874км18) та 12.10.2023 року у складі Першої судової палати Касаційного кримінального суду в межах справ з єдиним унікальним № 211/1806/18 (провадження № 51-4054км22).

Крім цього, за усталеною у правозастосовній практиці позицією, стан алкогольного чи іншого сп`яніння потерпілого, його поведінка до події, моральне виховання, спосіб життя, аморальна чи віктимна поведінка - не виключають кримінальної відповідальності за вчинене винного.

Відтак, у відповідності до змісту статті 94 кримінального процесуального кодифікованого закону України, даючи оцінку усім дослідженим безпосередньо доказам у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин цього кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний із наданих доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку колегія суддів вважає, що в межах цього кримінального провадження наявні усі перелічені вище умови задля можливості мовити про те, що з боку обвинуваченого було вчинено саме незаконне викрадення людини, що спричинило тяжкі наслідки, та умисне вбивство викраденої людини.

При цьому судом було системно проаналізовано усе вище викладене, з`ясовано зміст і спрямованість умислу ОСОБА_5 , ураховано сукупність всіх обставин вчинених ним діянь, зокрема, спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 , причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Отже, з матеріалів цього кримінального провадження убачається, що досудове розслідування проведене із дотриманням приписів чинного Кримінального процесуального кодексу України, без порушень прав обвинуваченого, з урахуванням правозастосовної практики, встановленої касаційним кримінальним судом, а також із застосуванням практики Європейського суду з прав людини, тобто рішень від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» та від 21.10.2011 року у справі «Коробов проти України», де суд зазначив, що при оцінці доказів, як правило, застосовується критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З огляду на таке та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до правил, обумовлених частиною 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, витлумачивши як того вимагає процесуальний закон, усі сумніви на користь обвинуваченого, врахувавши всі фактичні обставини цього кримінального провадження, суд не знаходить підстав задля його виправдування від висунутого обвинувачення й доходить висновку про доведеність «поза розумним сумнівом» вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи й кримінального правопорушення проти волі, честі та гідності особи, оскільки він 15.12.2023 року вчинив незаконне викрадення ОСОБА_12 , що спричинило тяжкі наслідки, та його умисне вбивство як викраденої людини.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_5 доведена повністю. Дії його відповідають складу кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 146 і пунктом 3 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України, та правильно кваліфіковані як незаконне викрадення людини, що спричинило тяжкі наслідки, та умисне вбивство викраденої людини.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд керується нормою прямої дії, а саме: приписом частини 2 статті 61 Конституції України, щодо того, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, й ураховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, данні про його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують йому покарання.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, суд виходить з класифікації, особливостей та обставин їх вчинення, й ураховуючи санкцію інкримінованих йому частиною 3 статті 146 і пунктом 3 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України й приписів частин 5 і 6 статті 12 цього ж кодифікованого закону, доходить висновку, що обвинуваченим вчинені один тяжкий і один особливо тяжкий злочини.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_5 на момент вчинення ним інкримінованих йому злочинних діянь раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, суб`єктом підприємницької діяльності не є, допомогу по безробіттю не отримує, тобто не має стабільного доходу та заробітку, раніше був одружений, зараз мешкає з жінкою без офіційної реєстрації шлюбу, має матір із почесним званням «мати-героїня», утримує трьох малолітніх доньок, має постійне місце реєстраціє, за яким не мешкає у зв`язку із вимушеним тимчасовим переселенням з АДРЕСА_1 , за місцем фактичного мешкання характеризується позитивно, як і за місцем попереднього працевлаштування, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, на будь-яку тяжку хворобу не хворіє, є осудним та військовозобов`язаним запасу.

В силу імперативного припису частини 2 статті 314-1 кримінального процесуального кодифікованого закону України доручення представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, не надавалось.

Вирішуючи при призначенні покарання обставини, які його пом`якшують ОСОБА_5 , суд перш за все керуються змістом частини 1 та 2 статті 66 Кримінального кодексу України, в якій наведений перелік таких обставин.

Також, суд знов ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, а саме:

- постанову Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 30.10.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612 км 18),- щодо розуміння, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження;

- та постанову Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 07.11.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 297/562/17 (провадження № 51-329 км 18),- щодо розуміння, що щире каяття як таке характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалась. За наявності щирого каяття не обов`язковим має бути активне сприяння у розкритті злочину. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України. Тобто передбачені цим пунктом обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної;

-та постанову Великої Палати Верховного суду, прийняту 03.07.2019 року в межах справи з єдиним унікальним № 288/1158/16-к (провадження № 13-28кс19),- щодо розуміння, що під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у зясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

За викладених обставин, в силу пунктів 1 та 6 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Вирішуючи при призначенні покарання ОСОБА_5 питання щодо наявності обставини, які його обтяжують, суд керуються змістом статті 67 Кримінального кодексу України, в якій наведений перелік таких обставин, і доходить висновку, про те, що в силу приписів пункту 13 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України суд вбачає як обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Пленум Верховного суду України у пункті 1 своєї Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Окрім цього, Верховний суд України у пункті 2 зазначеної вище Постанови Пленуму визначив, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 65 Кримінального кодексу України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочин на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім особам похилого віку і тим, що щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Також, призначаючи покарання обвинуваченому, суд ураховує й припис пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи», де суд касаційної інстанції зауважив, що при призначенні покарання суди мають ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Довічне позбавлення волі призначається лише у випадках, спеціально передбачених Кримінальним кодексом, і за умови, що суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. Призначення цього покарання повинне мотивуватись у вироку з обов`язковим наведенням обставин, які, на думку суду, перешкоджають застосуванню позбавлення волі на певний строк.

Крім того, судом при призначенні покарання повинні враховуються і вимоги статті 50 вказаного кодексу, тобто, що покарання є заходом примусу, який застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Одночасно з цим, Верховний Суд як найвищий судом у системі судоустрою України, який, забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, у своїй постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятій 17.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 298/95/16-к (провадження № 51-2501 км 18) зауважив, що у частині 2 статті 65 Кримінального кодексу України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий від покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Зважаючи на таке, суд ураховує позицію прокурора, яка вважала за доцільне призначити ОСОБА_5 покарання за вчинені кримінальні правопорушення у виді позбавлення волі на строк 5 років за вчинений злочин, передбачений частиною 3 статті 146 Кримінального кодексу України, та у виді позбавлення волі на строк 10 років за вчинений злочин, передбачений пунктом 3 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України, і, застосувавши положення частини 1 статті 70 цього ж кодексу, остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, застосувавши норми кримінального закону щодо спеціальної конфіскації майна ОСОБА_5 у виді належного йому транспортного засобу.

Проте сторона захисту вважала, що суд під час призначення покарання у виді позбавлення волі за вчинене умисне вбивство викраденої особи повинен застосувати положення статті 69 Кримінального кодексу України, не вказавши своєї позиції щодо спеціальної конфіскації майна.

Натомість, статтею 69 Кримінального кодексу України регламентовано, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналогічне за своїм смисловим навантаженням положення викладене й у абзаці 2 пункту 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на частину 1 статті 69 Кримінального кодексу України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Відтак, обговорюючи питання про призначення покарання ОСОБА_5 із застосуванням приписів частини 1 статті 69 Кримінального кодексу України, колегія суддів ураховує як позицію сторони обвинувачення, так і позицію сторони захисту, а також той факт, що суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання винному шире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а обставинами, які обтяжують покарання винному, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, бере до уваги особу винного, який повністю визнав себе винуватим у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів, мету, мотиви, обставини та характер вчинених ним кримінальних правопорушень, той факт, що на шлях злочинної діяльності він став вперше, поведінку під час та після вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, проте керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, не вважає їх сукупність як таку, що істотно знижує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, а тому не знаходить підстав для застосування вказаної норми Загальної частини кримінального кодифікованого закону України.

До такого висновку суд доходить, покладаючись на позицію Верховного Суду, викладену у постанові в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятій 10.10.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 345/1136/17 (провадження № 51-541 км 17).

Визначаючись із принципом, що необхідно застосувати при призначенні покарання ОСОБА_5 за сукупністю кримінальних правопорушень, та доходячи до висновку про можливість та необхідність застосування саме принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд крім іншого урахував також і кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, вид сукупності, а також тяжкість наслідків.

З огляду на усе вищенаведене у своїй сукупності та у співвідношенні, ураховуючи, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого й запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, виправлення ОСОБА_5 й запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в ізоляції та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, а тому йому слід призначити покарання в межах, встановлених санкцією частини 3 статті 146 та пункту 3 частини 2 статті 115, з одночасним застосуванням частин 1 і 2 статті 70 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі на певний строк, який дорівнює 10 років, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, так як відсутній винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчинених обвинуваченим злочинів й саме таке покарання буде необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між інтересами суспільства, які захищаються, та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, зокрема рішенню, ухваленому 17.09.2009 року у справі «Скоппола проти Італії», де суд зауважив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Також, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд не знаходить підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до приписів статті 75 Кримінального кодексу України, або застосування положень статті 69-1 чи 96 зазначеного кодексу, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких ці норми права мають бути застосовані.

Цивільний позов в рамках цього кримінального провадження поданий не був, процесуальних витрат немає.

Відповідно до пункту 4 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України речові докази:

?зразки змивів ОСОБА_5 з правої та лівої руки, поміщені в паперові конверти № 1 і 2, та зразки піднігтьового вмісту ОСОБА_5 з правої та лівої руки, поміщені в паперові конверти № 3 і 4, визнані постановою, прийнятою слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 15.12.2023 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП (т. 2 а. с. 72, 73, 75);

?змиви з руля керування, зроблені за допомогою фрагменту бинта, змоченого дистильованою водою, та контрольний зразок бинта, змоченого дистильованою водою, поміщені в паперовий конверт № 3, та змиви з важелю перемикання передач, зроблені за допомогою фрагменту змоченого дистильованою водою бинта, та контрольний зразок бинта, змоченого дистильованою водою, поміщені в паперовий конверт № 4, визнані постановою, прийнятою слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 15.12.2023 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП (т. 2 а. с. 74, 76);

?шкіряну рукавичку чорного кольору на ліву руку, поміщену в паперовий конверт № 1а, та шкіряну рукавичку чорного кольору на праву руку, поміщену в паперовий конверт № 5, визнані постановами, прийнятими слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 15.12.2023 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП (т. 2 а. с. 78, 79, 83, 84);

?мисливський ніж з коричневою рукояткою, на поверхні якого наявні сліди речовини бурого кольору, зовні схожі на сліди крові, що знаходиться у шкіряному чохлі чорного кольору зі сріблястими заклепками по шву, поміщений в паперовий конверт № 1, та фрагмент чорного шнурка (синтетичний), довжиною 25 сантиметрів, діаметром 0,5 сантиметрів, який поміщений в паперовий конверт № 2, визнані постановою, прийнятою слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 15.12.2023 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП (т. 2 а. с. 80, 81, 82),-

- підлягають знищенню.

Відповідно до пункту 5 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України речові докази: зимову куртку темно-синього кольору із вставками червоного кольору, на якій наявна речовина бурого кольору, зовні схожа на кров, що упакована до картонного коричневого коробка, і кросівки чорного кольору, із вставками червоного кольору, 44 розміру з написом «bonote», які упаковані до картонного білого коробка, визнані постановою, прийнятою слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 15.12.2023 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП (т. 2 а. с. 120, 121),- підлягають поверненню власникові (законному володільцю).

Відповідно до пункту 1 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України та згідно із змістом статей 96-1 та 96-2 Кримінального кодексу України речові докази: автомобіль марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнані постановою, прийнятою слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 15.12.2023 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП (т. 2 а. с. 74, 77),- підлягають конфіскації.

Доходячи до такого, колегія суддів наголошує, що керуючись приписом пункту 1 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України, застосовує положення частини 1 статті 96-1 та пункту 4 частини 1 статті 96-2 Кримінального кодексу України, так як спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду й питання щодо її застосування вирішується судом під час ухвалення відповідного судового рішення.

Зміст частини 1 статті 96-1 кримінального кодифікованого закону України мовить про те, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною 1 статті 150, статтею 154, частинами 2 і 3 статті 159-1, частиною 1 статті 190, статтею 192, частиною 1 статей 204, 209-1, 210, частинами 1 і 2 статей 212, 212-1, частиною 1 статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною 2 статті 244, частиною 1 статей 248, 249, частинами 1 і 2 статті 300, частиною 1 статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною 1 статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Відтак, беручи до відома положення частини 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України, якими обумовлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, ураховуючи, що судом достеменно встановлений факт належності ОСОБА_5 на праві власності автомобіля марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_3 , який використовувався ним як засіб вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 146 Кримінального кодексу України, він підлягає конфіскації з урахуванням імперативних приписів вищенаведених норм права

До такого висновку суд доходить, покладаючись на позицію Верховного Суду, викладену у постанові в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятій 28.02.2024 року в межах справи з єдиним унікальним № 713/1859/22 (провадження № 51-7153 км 23).

Застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвал, постановлених 19.12.2023 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/3855/23 (провадження № 1-кс/626/1664/2023, 1-кс/626/1663/2023, 1-кс/626/1666/2023, 1-кс/626/1667/2023, 1-кс/626/1661/2023 та 1-кс/626/1662/2023) слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_59 , арешт майна шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування тимчасово вилученим 15.12.2023 року майном,- а саме на:

-паперовий конверт № 3, в якому містяться змиви з руля керування, зроблені за допомогою фрагменту бинта, змоченого дистильованою водою, та контрольний зразок бинта, змоченого дистильованою водою;

-паперовий конверти № 4, в якому містяться змиви з важелю перемикання передач, зроблені за допомогою фрагменту бинта, змоченого дистильованою водою, та контрольний зразок бинта, змоченого дистильованою водою;

-паперовий конверт № 5, в який поміщено шкіряну рукавичку чорного кольору на праву руку;

-паперові конверти № 1 і 2, в яких містяться зразки змивів з обох рук, та паперові конверти № 3 і 4, в яких містяться зразки піднігтьового вмісту з обох рук;

-куртку з речовиною бурого кольору, упаковану до картонного коричневого коробка;

-кросівки, упаковані до картонного білого коробка;

-паперовий конверт № 1а, в який поміщено шкіряну рукавичку чорного кольору на ліву руку;

-паперовий конверт № 1, в який запаковано мисливський ніж з коричневою рукояткою, на поверхні якого присутні сліди речовини бурого кольору, зовні схожі на сліди крові, що знаходиться в шкіряному чохлі чорного кольору зі сріблястими заклепками по шву;

-паперовий конверт № 2, в який запаковано фрагмент чорного шнурка (синтетичного), довжиною 25 сантиметрів та діаметром 0,5 сантиметрів,-

слід скасувати, оскільки відпали мета та підстави його застосування (т. 2 а. с. 85 86, 87 88, 89, 91 92, 93 94, 95 96).

Натомість застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвали, постановленої 19.12.2023 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/3855/23 (провадження № 1-кс/626/1664/2023) слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_59 , арешт майна шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування тимчасово вилученим 15.12.2023 року майном, у виді автомобілю марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_5 ,- слід залишити без змін, оскільки відпали мета та підстави його застосування (т. 2 а. с. 85 86).

Також застосований на стадії досудового розслідування та в подальшому неодноразово продовжений під час судового провадження, зокрема, на підставі ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленої 14.03.2024 року, запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» на строк 60 днів без визначення застави, тобто до 12 травня 2024 року включно,- слід залишити без змін до набрання вироком законної сили, оскільки не відпали мета та підстави його застосування.

Доходячи такого, суд зауважує, що частиною 1 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України унормовано, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до приписів статті 5 неодноразово вищезгаданої Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ніхто не може бути позбавлений свободи, окрім законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

В рішенні Європейського суду з прав людини, ухваленого 04.09.2015 року у справі «Руслан Яковенко проти України», констатовано, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою після засудження компетентним судом у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть, якщо він ще не набрав законної сила і його можна оскаржити.

Саме тому, з метою забезпечення можливого апеляційного перегляду справи як складової кримінального провадження, з урахуванням ризику переховування засудженого від суду під тиском тягаря призначеного до відбування покарання за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочинів, суд вважає, що подальше тримання ОСОБА_5 під вартою є обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для зміни або скасування до набрання вироком законної сили застосованого до нього запобіжного заходу.

Також, колегія суддів наголошує, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій статті 72 Кримінального кодексу України.

Зміст частини 1 статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» № 3352-XII від 30.06.1993 року (із змінами та доповненнями) мовить про те, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується до підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відтак, беручи до відома вищенаведений припис частини 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України, ураховуючи, що до ОСОБА_5 вперше був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_58 , постановленою 15.12.2023 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/3855/23 (провадження № 1-кс/626/1645/2023), який в подальшому не змінювався та не скасовувався, суд застосовує положення частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України й обчислює йому строк відбуття покарання з моменту фактичного затримання, визначеного протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, та подальшого застосування йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 15.12.2023 року о 07 години 20 хвилин, зарахувавши час попереднього ув`язнення день за день.

Ухвалюючи вирок та формуючи усі наведені в ньому висновки, суд покладається на положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що вимагають від суду, який підпадає під її дію, бути безпристраснім, що включає у себе відсутність упередження або упередженості.

У рішеннях у справі «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» від 30.09.2010 року та у справі «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006 року Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що словосполучення «згідно із законом» по суті стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм. Фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Тобто відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, що відображує принцип, пов`язаний із належним відправленням правосуддя, в кожному рішенні судів та трибуналів повинні бути належним чином викладені аргументі, на яких вони базуються.

Відтак, здебільшого, суд застосовує приписи пункту 42 остаточного Рішення Європейського суду з прав людини, ухваленого 15.11.2007 року за заявою № 22750/02 у справі «Бендерський проти України», де суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитись залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 року). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13.05.1980 року). Право може вважатись ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (пункт 33 рішення «Дюлоранс проти Франції» від 21.03.2000 року та пункти 32 і 35 рішення «Донадзе проти Грузії» від 07.03.2006 року).

Отже, позиція сторони захисту щодо призначення покарання з урахуванням положень статті 69 Кримінального кодексу України та щодо кваліфікації дій обвинуваченого як умисного вбивства, вчиненого в стані сильного душевного хвилювання, була почута, їх зауваження заслухані та вивчені колегією суддів, проте вони не знайшли в певній мірі належного юридичного підґрунтя для їх задоволення на підставі усього викладеного вище та спростовані низькою наявних та досліджених доказів під час судового розгляду справи у їх сукупності.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Пунктом 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вищезазначеного Закону на законодавчому рівні унормовано, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до цього, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, воєнний стан на території України не припинений та не скасований, а тому справа перебувала на розгляді належного суду.

На підставі викладеного, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі; Рішеннями Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», від 28.10.1994 року у справі «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства», від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», від 21.10.2011 року у справі «Коробов проти України», від 17.09.2009 року у справі «Скоппола проти Італії» і від 04.09.2015 року у справі «Руслан Яковенко проти України»; статтями 9, 59, 61 та 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями); статтею 17, пунктом 6 частини 2 статті 36 і пунктами 3 та 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» № 3352-XII від 30.06.1993 року (із змінами та доповненнями); Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; статтями 12, 50, 63, 65 67, 72, 96-1, 96-2, частиною 2 статті 115 і статтею частиною 3 статті 146 Кримінального кодексу України № 2341-ІІІ від 05.04.2001 року (із змінами та доповненнями); Постановами Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями) та № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи»; частиною 2 статті 52 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2801-XII від 19.11.1992 року (із змінами та доповненнями); постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятою 05.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 658/1658/16-к (провадження № 51-735 км 18); постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятою 17.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 298/95/16-к (провадження № 51-2501 км 18), а також статтями 17, 31, 35 - 37, 84 86, 91, частиною 9 статті 100, статтями 131 132, 242, 349, 368 371, 373 376, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України № 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями),-

з а с у д и в:

ОСОБА_5 визнати винним у пред`явлених йому обвинуваченнях, передбачених частиною 3 статті 146 і пунктом 3 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України, і призначити йому покарання:

- за частиною 3 статті 146 Кримінального кодексу України у виді 6 (шести) років позбавлення волі;

- за пунктом 3 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

В силу приписів частини 1 та 2 статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити до відбування ОСОБА_5 покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Згідно із частиною 5 статті 72 Кримінального кодексу України строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання та обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 15.12.2023 року, зарахувавши час попереднього ув`язнення день за день.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою у ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Речові докази:

?зразки змивів ОСОБА_5 з правої та лівої руки, поміщені в паперові конверти № 1 і 2, та зразки піднігтьового вмісту ОСОБА_5 з правої та лівої руки, поміщені в паперові конверти № 3 і 4, визнані постановою, прийнятою слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 15.12.2023 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП (т. 2 а. с. 72, 73, 75);

?змиви з руля керування, зроблені за допомогою фрагменту бинта, змоченого дистильованою водою, та контрольний зразок бинта, змоченого дистильованою водою, поміщені в паперовий конверт № 3, та змиви з важелю перемикання передач, зроблені за допомогою фрагменту змоченого дистильованою водою бинта, та контрольний зразок бинта, змоченого дистильованою водою, поміщені в паперовий конверт № 4, визнані постановою, прийнятою слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 15.12.2023 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП (т. 2 а. с. 74, 76);

?шкіряну рукавичку чорного кольору на ліву руку, поміщену в паперовий конверт № 1а, та шкіряну рукавичку чорного кольору на праву руку, поміщену в паперовий конверт № 5, визнані постановами, прийнятими слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 15.12.2023 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП (т. 2 а. с. 78, 79, 83, 84);

?мисливський ніж з коричневою рукояткою, на поверхні якого наявні сліди речовини бурого кольору, зовні схожі на сліди крові, що знаходиться у шкіряному чохлі чорного кольору зі сріблястими заклепками по шву, поміщений в паперовий конверт № 1, та фрагмент чорного шнурка (синтетичний), довжиною 25 сантиметрів, діаметром 0,5 сантиметрів, який поміщений в паперовий конверт № 2, визнані постановою, прийнятою слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 15.12.2023 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП (т. 2 а. с. 80, 81, 82),-

- знищити.

Речові докази: зимову куртку темно-синього кольору із вставками червоного кольору, на якій наявна речовина бурого кольору, зовні схожа на кров, що упакована до картонного коричневого коробка, і кросівки чорного кольору, із вставками червоного кольору, 44 розміру з написом «bonote», які упаковані до картонного білого коробка, визнані постановою, прийнятою слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 15.12.2023 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП (т. 2 а. с. 120, 121),- повернути власникові (законному володільцю).

Речові докази: автомобіль марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнані постановою, прийнятою слідчим СВ № 2 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_24 15.12.2023 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього ВП (т. 2 а. с. 74, 77),- конфіскувати.

Скасувати, застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвал, постановлених 19.12.2023 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/3855/23 (провадження № 1-кс/626/1664/2023, 1-кс/626/1663/2023, 1-кс/626/1666/2023, 1-кс/626/1667/2023, 1-кс/626/1661/2023 та 1-кс/626/1662/2023) слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_59 , арешт майна шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування тимчасово вилученим 15.12.2023 року майном,- а саме на:

-паперовий конверт № 3, в якому містяться змиви з руля керування, зроблені за допомогою фрагменту бинта, змоченого дистильованою водою, та контрольний зразок бинта, змоченого дистильованою водою;

-паперовий конверти № 4, в якому містяться змиви з важелю перемикання передач, зроблені за допомогою фрагменту бинта, змоченого дистильованою водою, та контрольний зразок бинта, змоченого дистильованою водою;

-паперовий конверт № 5, в який поміщено шкіряну рукавичку чорного кольору на праву руку;

-паперові конверти № 1 і 2, в яких містяться зразки змивів з обох рук, та паперові конверти № 3 і 4, в яких містяться зразки піднігтьового вмісту з обох рук;

-куртку з речовиною бурого кольору, упаковану до картонного коричневого коробка;

-кросівки, упаковані до картонного білого коробка;

-паперовий конверт № 1а, в який поміщено шкіряну рукавичку чорного кольору на ліву руку;

-паперовий конверт № 1, в який запаковано мисливський ніж з коричневою рукояткою, на поверхні якого присутні сліди речовини бурого кольору, зовні схожі на сліди крові, що знаходиться в шкіряному чохлі чорного кольору зі сріблястими заклепками по шву;

-паперовий конверт № 2, в який запаковано фрагмент чорного шнурка (синтетичного), довжиною 25 сантиметрів та діаметром 0,5 сантиметрів,-

оскільки відпали мета та підстави його застосування.

Залишити без змін застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвали, постановленої 19.12.2023 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/3855/23 (провадження № 1-кс/626/1664/2023) слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_59 , арешт майна шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування тимчасово вилученим 15.12.2023 року майном у виді автомобілю марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_5 ,- оскільки відпали мета та підстави його застосування.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга в Харківській апеляційний суд через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, що набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Вирок постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано колегією суддів в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий суддя (суддя-доповідач) ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3