ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1763/24 Справа № 191/420/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000278 від 18.05.2022 року, за апеляційною скаргою представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 березня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, який не працює, не одружений, має інвалідність 3-ї групи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше згідно ст. 89 КК України не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову, а саме позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити в повному обсязі, стягнути з засудженого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_11 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди та 35 226 (тридцять п`ять тисяч двісті двадцять шість) гривень у відшкодування матеріальної шкоди.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, представник потерпілого зазначає, що оскаржуваний вирок суду є незаконним та необгрунтованим в оскаржуваній частині.

Вказує, що судом не вмотивовано стягнення матеріальної шкоди, оскільки суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що 21.04.2022 року ОСОБА_11 у травматологічному відділенні КНП "Синельниківська ЦМР" СМР" було проведено операцію - відкриту репарацію поперечно-зубчатого перелому верхньої треті лівої ліктьової кістки з накістковим метало-остеосинтезом, встановленням пластини з одинадцятьма блокуючими гвинтами

Зазначену вище металеву пластину з одинадцятьма блокуючими гвинтами ОСОБА_11 придбав за власні кошти в сумі 15 490,00 грн., що підтверджується квитанціею про переказ грошових коштів від 18.04.2022 року, з призначенням платежу «За медичні товари». Також ОСОБА_11 здійснював інші виплати, пов`язані із своїм лікуванням, та надав суду відповідні чеки.

На думку апелянта, суд першої інстанції прийшов до хибних висновків про те, що доведений розмір витрат ОСОБА_11 на придбання лікарських засобів та медичного обладнання складає лише 6792, 82 грн. Вважає, що дійсний розмір матеріальної шкоди становить 35 226 грн.

Крім того апелянт не погоджується з визначеним розміром моральної шкоди в сумі 10 000 гривень, який, на його думку, не відповідає засадам розумності, та оцінює моральну шкоду в сумі 50 000 грн., яку вважає достатньою.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.

У відповідності до ст. 75 КК України вирішено від призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, з іспитовим строком на два роки і шість місяців. Покладено на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 вирішено задовольнити частково, стягнуто з ОСОБА_8 10 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, стягнуто в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6792 грн. 82 коп.,в іншій частині позов залишено без задоволення.

ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 16 квітня 2022 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин (точний час під час судового слідства не встановлено) перебував на території свого городу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В цей момент зі свого двору, на територію свого городу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 вийшов ОСОБА_11 . Між останнім та ОСОБА_8 на ґрунті особистих неприязних відносин виникла словесна суперечка, в ході якої у ОСОБА_8 раптово виник прямий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості ОСОБА_11 .

Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, розуміючи, що шляхом завдання ударів по тілу людини будуть спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, передбачаючи такі наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 схопив з ґрунту лопату, та обхопивши її дерев`яне руків`я (держак) своїми обома руками, підняв металеву робочу частину лопати над своєю головою та побіг у бік ОСОБА_11 . Наблизившись до останнього на відстань менше 1 метра, та знаходячись до потерпілого ОСОБА_11 обличчям до обличчя, ОСОБА_8 наніс один удар бічною стороною робочої металевої частини лопати (полотном) по лівій верхній кінцівці потерпілого (в ділянку ліктя), якою ОСОБА_11 , в цей момент, затулив своє обличчя, зігнувши її в ліктьовому суглобі. Після удару потерпілий ОСОБА_11 від болю схилив голову обличчям до низу.

Далі ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій прямий злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , знаходячись поряд з останнім на відстані менше 1 м, та продовжуючи тримати лопату своїми обома руками за дерев`яне руків`я (держак), усвідомлюючи можливість настання наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості та бажаючи їх настання, плоскою стороною робочої металевої частини лопати (полотном) умисно наніс не менше 3 ударів по потиличній частині голови ОСОБА_11 .

В результаті своїх умисних протиправних дій ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому верхньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням уламків, яке за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я строком понад 3 тижні; закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я.

Дії обвинуваченого у вищезазначеній частині були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 1 ст. 122 КК України за ознаками умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

14 травня 2024 року, за межами строку апеляційного оскарження, представником потерпілих адвокатом ОСОБА_10 було подане доповнення до апеляційної скарги, в якому останній доповнив апеляційні вимоги та додатково просив оскаржуваний вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 більш суворе покарання, тобто апелянт намагався внести до апеляційної скарги зміни, які погіршують становище обвинуваченого

З огляду на обмеження, встановлені ч. 4 ст. 403 КПК України, доповнення у цій частині судом не приймаються та апеляційна скарга розглянута судом в обсязі первинно заявлених вимог.

Заслухавши доповідь судді; представника потерпілого, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив вирок суду в частині цивільного позову змінити, стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_11 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди та 35 226 (тридцять п`ять тисяч двісті двадцять шість) гривень у відшкодування матеріальної шкоди; прокурора, який апеляційну скаргу підтримав частково, а саме просив додатково стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 15.490, 00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та моральну шкоду у повному обсязі заявлених вимог; думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Так, висновки суду щодо фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України, доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку із чим колегією суддів зважаючи на межі апеляційного розгляду, встановлені ст. 404 КПК України, не переглядаються.

Що стосується доводів апелянта про неправильне, на його думку, вирішення судом першої інстанції цивільного позову, та визначення розміру відшкодування, який він вважає неспівмірним завданій матеріальній та моральній шкоді, то колегія суддів вважає їх частково обгрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому КПК України, пред`явила цивільний позов.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.

Цивільні правовідносини, що виникають з приводу відшкодування шкоди, заподіяної злочином, врегульовані положеннями ст. 1177 ЦК України, згідно якій шкода, завдана особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи цивільний позов, суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Цих вимог закону під час вирішення цивільного позову судом першої інстанції дотримано не в повному обсязі, оскільки у межах судового розгляду не було встановлено дійсний обсяг заподіяної потерпілому моральної шкоди.

Так, висновки суду першої інстанції щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 6.792, 82 грн. колегія суддів вважає правильними, оскільки саме такий її розмір є доведеним матеріалами справи товарними чеками (а.с. 10-12).

Що стосується посилання апелянта на фінансовий чек АТ КБ «ПриватБанк» про сплату суми у розмірі 15.490, 00 грн. на користь ФОП ОСОБА_12 (а.с. 16), то він не може вважатися належним підтвердженням позовних вимог, оскільки у ньому зазначене лише призначення платежу «за медичні товари», без будь-якої подальшої конкретизації, а відтак з нього не вбачається за можливе встановити, які саме товари були придбані та чи дійсно вони пов`язані із лікуванням потерпілого від тілесних ушкоджень, заподіяних йому обвинуваченим. У той же час товарний чек за операцією, за якою був вчинений вказаний розрахунок, цивільним позивачем наданий не був.

Інші надані обвинуваченим чеки (а.с. 13-16) містять лише інформацію про безготівкові грошові транзакції, без будь-якого визначення їх мети, а відтак вказані відомості не підтверджують позовні вимоги.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в частині, що стосується відшкодування матеріальної шкоди. Разом із тим, доводи апелянта про необгрунтованість висновків суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди заслуговують на увагу.

Так, згідно із п. 3, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На думку колегії суддів, при вирішення питання про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції не повною мірою прийняв до уваги характер та обсяг моральних і життєвих страждань, переживань та незручностей, що були заподіяні потерпілому неправомірним діями обвинуваченого, зокрема те, що внаслідок злочину останній отримав тілесні ушкодження у виді: відкритого перелому верхньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням уламків, яке за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я строком понад 3 тижні; закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я.

Вказані травми викликали тривалі фізичні страждання потерпілого, оскільки при їх лікуванні останній вимушений був перенести дві хірургічні операції у квітні 2022 року та у квітні 2024 року (а.с. 107), а також спричинили йому істотні незручності, порушили звичний для потерпілого спосіб життя, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

На переконання колегії суддів, визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди, з урахуванням вищенаведених відомостей, є вочевидь недостатнім. Приймаючи до уваги обставини, що мають значення, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне збільшити його до 30.000, 00 грн.

Інших обставин, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, колегією суддів під час апеляційного перегляду не встановлено.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілого, адвоката ОСОБА_10 ,. - задовольнити частково.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, змінити в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 30.000, 00 грн. (тридцять тисяч гривень) у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4