УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 741/1194/23

провадження № 51-1750ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року в кримінальному провадженні № 0000216 щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, уродженця с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області, жителя

АДРЕСА_1 ),

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 121 Кримінального кодексу України (далі- КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2023 року, залишеним без зміни ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 14 лютого

2024 року, ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК

до покарання у виді на строк 5 років.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що він 18 лютого 2023 року приблизно о 03:00, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у квартирі за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_5 , 1946 р. н., під час конфлікту, що виник між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно завдав їй один удар кухонним ножем

в грудну клітку зліва та неодноразові удари кулаками та ногами по голові, тулубу та кінцівкам, спричинивши потерпілій тяжкі та легкі тілесні ушкодження

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Засуджений у касаційній скарзі, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши положення статей 69, 75 КК.

Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суди не врахували належним чином конкретних обставин справи, зокрема того, що він сам викликав поліцію та швидку, сам надавав до приїзду швидкої медичну допомогу, а також усіх даних про його особу , який перебуває на обліку у лікаря-психіатра, вину визнав повністю, має низку захворювань; думку потерпілої, яка просила не позбавляти його волі. Крім того, вказує на те, що до цього епізоду перебував у дружніх стосунках із потерпілою, допомагав їй, а також іншим людям похилого віку.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, і правильність кваліфікації його дій

у касаційній скарзі засудженого не оспорюються.

Доводи засудженого щодо невідповідності призначеного йому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі через суворість колегія суддів вважає необґрунтованими.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій,

їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно

до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і

не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання,

яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Статтею 69 КК регламентовано, що за наявності декількох обставин,

що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання,

не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

За правилами ст. 75 КК, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою

є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин,

що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_4 , дотримуючись наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу винного, його вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність даних про перебування на обліку

у нарколога, те, що обвинувачений перебуває на диспансерному обліку

у психіатра з 1997 року з діагнозом: «Легка розумова відсталість»; на нього відсутні заяви та скарги за місцем проживання.

Також суд взяв до уваги обставину, що пом`якшує покарання, якою визнав щире каяття, та обтяжуючі покарання обставини - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Зважив суд і на думку потерпілої щодо визначення винному виду та розміру покарання й можливості звільнення від його відбування, а також висновок Ніжинського РС № 1 філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області, викладений

у досудовій доповіді щодо ОСОБА_4 від 26 жовтня 2023 року, згідно якого виправлення останнього без ізоляції від суспільства не можливе та може становити небезпеку для суспільства.

Урахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, в тому числі й ті, на які посилається засуджений у своїй касаційній скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення винного без реального відбування ним призначеного покарання.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4

за апеляційними скаргами сторони захисту, доводи яких є аналогічними доводам його касаційної скарги, ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

При цьому суд зазначив, що призначене засудженому покарання є законним, справедливим, достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів; призначене покарання відповідає загальним засадам призначення покарання,

а тому відсутні підстави для його пом`якшення шляхом застосування положень

ст. 69 та ст. 75 КК, як про те йдеться в апеляційних скаргах.

Водночас суд слушно вказав і на те, що відсутність у потерпілої будь-яких претензій до обвинуваченого не є вирішальним під час призначення покарання та враховується в сукупності з іншими обставинами.

Також суд ствердив, що саме покарання у виді 5 років позбавлення волі, призначене ОСОБА_4 , є законним, справедливим, буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

З наведеними в оскаржених судових рішеннях висновками погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

Таким чином, Суд не вбачає підстав для зміни оскаржуваних судових рішень внаслідок невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, та не вважає призначене покарання явно несправедливим через його суворість.

В касаційній скарзі засудженого не наведено переконливих доводів

на обґрунтування невиправданої суворості призначеного йому покарання, а також необхідності застосування до нього положень статей 69, 75 КК.

Доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону,

які були би безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень, касаційна скарга не містить.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року щодо нього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3