13.03.2024 Провадження по справі № 1-кп/940/27/24
Справа № 940/899/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві матеріали кримінального провадження № 0000083 від 07.07.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Тетієва Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

07.07.2022 року близько 12 години 00 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, умисно наніс один удар головою в область обличчя потерпілому ОСОБА_6 .

Вказаними протиправними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді синця в ділянці лівої нижньої повіки, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

ІІ. Позиція сторін кримінального провадження

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не визнав та пояснив суду, що 07 липня 2022 року у дворі будинку по АДРЕСА_3 , він був на драбині, рвав вишні та почув, як біля належного йому припаркованого автомобіля проїхав на велосипеді син ОСОБА_6 , який поцарапав автомобіль. Потім ОСОБА_4 почув, як його мама, яка перебувала поруч, почала робити зауваження сину ОСОБА_6 з приводу пошкодження автомобіля. Згодом, до нього підійшов ОСОБА_6 з вимогою показати пошкодження на автомобілі, на що він спустився з драбини та пішов показувати подряпини на автомобілі, а потім повернувся назад рвати вишні, а ОСОБА_6 десь собі пішов. Жодних конфліктів між ним та ОСОБА_6 не було. Просив його виправдати та залишити без розгляду заявлений потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 також просив суд виправдати ОСОБА_4 у зв`язку з недоведеністю пред`явленого йому обвинувачення та залишити цивільний позов без розгляду.

Потерпілий ОСОБА_6 просив суд притягнути обвинуваченого ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності та задовольнити цивільний позов.

Прокурор підтримала пред`явлене ОСОБА_4 державне обвинувачення у суді у повному обсязі, просила суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України та задовольнити цивільний позов потерпілого частково.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, оцінка та мотиви суду.

Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_4 щодо невизнання своєї вини, провівши судове слідство в межах висунутого обвинувачення у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, безпосередньо дослідивши докази, заслухавши доводи учасників кримінального провадження, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується наступними доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду повідомив, що 07 липня 2022 року приблизно о 12 годині у нього виник конфлікт з ОСОБА_4 , спровокований останнім з приводу пошкодження неповнолітнім сином ОСОБА_6 автомобіля ОСОБА_4 , який катався на велосипеді. Після того, як ОСОБА_4 не зміг показати наявність пошкоджень на автомобілі, він пішов до свого припаркованого автомобіля, який знаходився на вул. Соборній. Далі, дійшовши вже до дороги, до алеї, ОСОБА_4 гукнув ОСОБА_6 , на що він обернувся. В цей момент підійшов ОСОБА_8 та наніс йому удар головою в ліву сторону обличчя. Після цього ОСОБА_6 відразу пішов до поліції писати заяву.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_4 , пояснила суду, що 07 липня 2022 року близько 12 години вона разом з чоловіком та сином ОСОБА_10 у дворі будинку рвали вишні. В цей час, син ОСОБА_6 , катаючись на велосипеді, зачепився за їхній автомобіль та впав на нього. Після того, як вона зробила зауваження ОСОБА_6 з приводу поведінки сина, ОСОБА_4 спустився із драбини та показав ОСОБА_6 пошкодження на автомобілі. Потім, ОСОБА_4 пішов знову рвати вишні. Крім того, зазначила, що її син жодних ударів ОСОБА_6 не наносив.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , який є батьком обвинуваченого ОСОБА_4 , дав аналогічні показання та пояснив суду, що 07 липня 2022 року близько 12 години він разом із дружиною та сином ОСОБА_10 у дворі будинку рвали вишні. В цей час син ОСОБА_6 , катаючись на велосипеді, зачепився за їхній автомобіль та впав на нього. Після того, як дружина зробила зауваження ОСОБА_6 з приводу дій сина, ОСОБА_4 спустився з драбини та показав ОСОБА_6 пошкодження на автомобілі, після чого продовжив рвати вишні. Крім того, зазначив, що його син жодних ударів ОСОБА_6 не наносив.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що 07 липня 2022 року вона стояла біля свого автомобіля поблизу музичної школи та побачила знайомого ОСОБА_6 і невідомого їй чоловіка, які між собою спілкувалися. Потім, ОСОБА_6 почав йти до свого автомобіля, але його гукнув назад інший чоловік, в якому впізнає обвинуваченого ОСОБА_4 . Коли ОСОБА_6 розвернувся, обвинувачений підійшов та вдарив головою ОСОБА_6 в голову. Після цього ОСОБА_6 почав йти в сторону поліції, а вона зателефонувала йому та запитала, чи все з ним добре, на що ОСОБА_6 відповів, що передзвонить їй пізніше.

Крім того, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується й іншими доказами, а саме:

- заявою потерпілого ОСОБА_6 від 07.07.2022 року, в якій він просить притягнути до кримінальної відповідальності його сусіда ОСОБА_13 , який 07.07.2022 року біля магазину «Імперія» наніс йому тілесні ушкодження (а. с. 238 т. № 1);

- висновком експерта № 114 від 22.07.2022 року, згідно якого по даних огляду від 08.07.2022 року у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлено тілесні ушкодження, а саме синець в ділянці лівої нижньої повіки. Тілесне ушкодження у вигляді синця в ділянці лівої нижньої повіки відноситься до легких тілесних ушкоджень та могло утворитися від удару головою іншої людини. Описане тілесне ушкодження може відповідати даті утворення, а саме 07.07.2022 року. Діагноз: закрита черепно-мозкова травма; струс головного мозку, який встановлено по даним медичної документації (медичної карти стаціонарного хворого № 1650/674 КНП Тетіївська центральна лікарня Тетіївської міської ради) об`єктивною симптоматикою не підтверджений, тому оцінці на встановлення ступеня тяжкості не підлягає (а. с. 239-240 т. № 1);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.08.2022 року за участю потерпілого ОСОБА_6 , в ході якого потерпілий відтворив механізм спричинення йому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень (а. с. 241-244 т. № 1);

- висновком експерта № 148 від 08.09.2022 року, згідно якого наявні у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тілесні ушкодження (синець в ділянці лівої нижньої повіки) могли утворитися за обставин, на які вказує останній під час проведення слідчого експерименту від 06.08.2022 року (а. с. 245-246 т. № 1);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.08.2022 року за участю свідка ОСОБА_12 , в ході якого свідок відтворила механізм спричинення потерпілому ОСОБА_6 обвинуваченим ОСОБА_4 тілесних ушкоджень (а. с. 247-250 т. № 1);

- висновком експерта № 149 від 08.09.2022 року, згідно якого наявні у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тілесні ушкодження (синець в ділянці лівої нижньої повіки) могли утворитися за обставин, на які вказує останній під час проведення слідчого експерименту від 22.08.2022 року (а. с. 1-2 т. № 2).

Дослідивши та оцінивши усі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК України, з точки зору їх належності й допустимості, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження ОСОБА_6 .

Так, наявність у потерпілого ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження, а саме: синця в ділянці лівої нижньої повіки, встановлено висновками експерта.

Водночас, доводи потерпілого ОСОБА_6 та покази свідка ОСОБА_12 з приводу локалізації та механізму нанесення тілесних ушкоджень узгоджуються з даними висновками експерта.

При цьому, у суду немає сумнівів у правдивості показань потерпілого ОСОБА_6 щодо нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_4 , які є послідовними, логічними, узгоджуються з іншими доказами дослідженими в судовому засіданні та підтверджуються наслідками спричинених тілесних ушкоджень.

Підстав у потерпілого, якого попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, обмовляти обвинуваченого, судом не встановлено. При цьому, суд звертає увагу, що потерпілий у ході судового розгляду показів не змінював.

Невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 суд розцінює як спосіб ухилитися від кримінальної відповідальності та уникнути справедливого покарання. Твердження ОСОБА_4 надані під час судового розгляду, судових дебатів та останнього слова, про те, що саме він є потерпілим, а тілесні ушкодження ОСОБА_6 міг заподіяти його ж син, спростовуються сукупністю досліджених та оцінених судом доказів.

Крім того, захисник обвинуваченого в судових дебатах заявив усне клопотання про визнання недопустимим як доказу показань свідка ОСОБА_12 , мотивоване тим, що вказаний свідок в судовому засіданні не змогла точно описати одяг, в якому був потерпілий та обвинувачений. Крім того, сторона захисту стверджувала, що свідок ОСОБА_12 не могла детально бачити обвинуваченого та потерпілого із місця, в якому вона перебувала згідно її ж показань.

Суд вважає вказані доводи сторони захисту необґрунтованими, оскільки сама подія згідно обвинувального акту відбулась 07.07.2022 року, а допит свідка ОСОБА_12 судом здійснювався 29.06.2023 року, а відтак свідок могла і не пам`ятати вказаних деталей, враховуючи, що мав місце саме конфлікт, під час якого обвинувачений наніс удар головою потерпілому, про що свідок повідомила суду.

Також, судом не встановлено із показань свідка ОСОБА_12 таких суперечностей, які б ставили під сумнів її твердження про фактичні обставини події, а відтак є неспроможними доводи сторони захисту про неможливість свідка ОСОБА_12 бачити конфлікт обвинуваченого та потерпілого із місця, в якому вона перебувала. Також сумнівними є твердження сторони захисту про зацікавленість свідка ОСОБА_12 у наданні неправдивих показань, оскільки будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин надано не було.

Щодо доводів сторони захисту про недопустимість як доказів слідчого експерименту від 06.08.2022 року за участю потерпілого ОСОБА_6 , в ході якого потерпілий відтворив механізм спричинення йому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень (а. с. 241-244 т. № 1), а також слідчого експерименту від 22.08.2022 року за участю свідка ОСОБА_12 , в ході якого свідок відтворила механізм спричинення потерпілому ОСОБА_6 обвинуваченим ОСОБА_4 тілесних ушкоджень (а. с. 247-250 т. № 1), суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Так, вказані слідчі дії дійсно були проведені не на місці події, а неподалік, проте оскільки метою проведення вказаних слідчих дій було саме відтворення механізму спричинення потерпілому ОСОБА_6 обвинуваченим ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, вказані слідчі дії не обов`язково повинні проводитися на місці події злочину.

Суд наголошує, що з огляду на фактичні обставини висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, у даному кримінальному провадженні механізм, характер та спосіб спричинення потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень було можливо відтворити не прив`язуючись до місця скоєння злочину, а тому дані, отримані у результаті проведення цієї слідчої дії, є допустимим доказом.

Така позиція суду повністю узгоджується із правовою позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.02.2023 року у справі № 200/9992/16-к, провадження № 51-1866км22, згідно якої Верховний Суд вказав: «по-перше, положення ст. 240 КПК не вимагають від слідчого проводити слідчий експеримент виключно на місці події злочину (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 липня 2022 року (справа № 607/12407/16-к, провадження № 51-5986км20). По-друге, Суд звертає увагу на те, що вказані слідчі дії були проведені … з метою відтворення механізму, характеру та способу спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, що можливо відтворити не прив`язуючись до місця скоєння злочину, а тому проведення слідчих експериментів у приміщенні бюро СМЕ не свідчить про недопустимість їх результатів як доказів».

Також судом було відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 у наданні тимчасового доступу до інформації, яка знаходить в оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» щодо надання роздруківки вхідних та вихідних дзвінків та СМС-повідомлень із абонентських номерів потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_12 , оскільки судом не встановлено, що за змістом вимог п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України потреби зазначеного кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи свідка ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_6 , про який йдеться в клопотанні сторони захисту.

Крім того, суд визнав необґрунтованим усне клопотання сторони захисту про повторний допит свідків, які є батьками обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , оскільки у відповідності до вимог ч. 14 ст. 352 КПК України свідок може бути допитаний повторно, зокрема, якщо під час судового розгляду з`ясувалось, що свідок може надати показання стосовно обставин щодо яких він не допитувався. Оскільки вказані свідки були допитані судом щодо обставин конфлікту ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , надали з цього приводу вичерпні та ідентичні показання, у тому числі із забезпеченням права на перехресний допит, суд не вбачає підстав для повторного допиту вказаних свідків з приводу тих же обставин.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом вимагається, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за висунутим обвинуваченням.

Власне цей термін «стандарт доказування» (standard of proof) позначає рівень ймовірності, до якого обставина повинна бути підтверджена доказами, щоб вважатись дійсною.

Сторона обвинувачення, на яку покладено тягар доведення висунутого обвинувачення, подала суду істотні докази та достатні пояснення стосовно обставин нанесення обвинуваченим ОСОБА_4 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 .

Суд, дотримуючись вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку є доведеною, що ніяк не можна вважати припущенням суду, а є сукупністю вагомих підстав для прийняття відповідного процесуального рішення.

ІV. Кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого та призначення покарання

Суд остаточно визначає кваліфікацію, яка повинна надаватися з правової точки зору фактам у цьому кримінальному провадженні.

З огляду на висунуте обвинувачення, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 як умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

При вирішенні питання щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, особу винного, який раніше не судимий, не одружений, не працевлаштований, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра КНП «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому ОСОБА_4 на підставі статті 66 КК України, суд не встановив.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_4 на підставі статті 67 КК України, суд не встановив.

Враховуючи всі обставини кримінального провадження, а також те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та необхідним призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

V. Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Вирішуючи питання щодо пред`явленого потерпілим ОСОБА_6 цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної шкоди в розмірі 3078,48 грн., моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн. та процесуальних витрат на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн., суд зазначає наступне.

Так, цивільний позов обґрунтовано тим, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 завдані легкі тілесні ушкодження, після отримання яких із 07.07.2022 року по 12.07.2022 року він перебував на стаціонарному лікуванні в КП «КНП Тетіївська ЦРЛ з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку. На лікування та проїзд ОСОБА_6 було витрачено грошові кошти в сумі 3078,48 грн. Крім того, позивач зазначив, що отримані ним тілесні ушкодження, спричинили моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 30000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Так, на підтвердження заявленого позивачем (потерпілим) ОСОБА_6 розміру заподіяної йому матеріальної шкоди суду надано: копії чеків на придбання лікарських засобів на загальну суму 818,48 грн.; копію чека оплати за проведення МРТ головного мозку у сумі 1300,00 грн., які суд бере до уваги, як належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат на лікування позивача (а. с. 46, 72-73 т. № 1).

Разом з тим, суд не бере до уваги, як належний доказ, чек на придбання пального у сумі 960,00 грн., оскільки позивачем не доведено причинний зв`язок між витратами на пальне із його лікуванням у вказаний період.

Відтак, з огляду на зазначене вище, розмір матеріальних збитків, які підтверджені матеріалами цивільного позову, становить 2118,48 грн. та підлягає стягненню з відповідача (обвинуваченого) на користь позивача (потерпілого).

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд керується вимогами статті 23 ЦК України, згідно з якою особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17 дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц.

Судом встановлено, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_4 безумовно зумовили для потерпілого ОСОБА_6 моральну шкоду.

Проте, вимоги позивача ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн. суд вважає надмірними та без достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди.

Відтак, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, встановлених обставин кримінального провадження, характеру та глибини душевних страждань, які позивач (потерпілий) ОСОБА_6 зазнав у зв`язку з спричиненими йому ушкодженнями, суд визначає розмір моральної шкоди у розмірі 6000 гривень, які необхідно стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого.

Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача (обвинуваченого) ОСОБА_4 витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що в обґрунтування процесуальних витрат на правову допомогу позивачем (потерпілим) ОСОБА_6 надано: копію угоди № 19 від 27.09.2022 року, укладеної між адвокатом ОСОБА_14 та ОСОБА_6 ; копію ордеру серії АІ № 1225566; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 220/10; акт прийомки-передачі виконаних робіт від 30.09.2022 року на суму 2500,00 грн.; квитанцію № 19 від 27.09.2022 року (а. с. 87-90 т. № 1).

Відтак, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача (обвинуваченого) ОСОБА_4 на користь позивача (потерпілого) ОСОБА_6 документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 2500,00 гривень.

З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення цивільного позову.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись статтями 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , матеріальну шкоду у розмірі 2118 (дві тисячі сто вісімнадцять) гривень 48 копійок, моральну шкоду у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_15