ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 582/727/21 Номер провадження 11-кп/814/1735/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 серпня 2021 року за №0000452, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Недригайлівського районного суду Сумської області від 11 травня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.369 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Вирішено питання щодо речового доказу.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 14 серпня 2021 року в період часу з 21 години 05 хвилин до 21 години 24 хвилини в с. Коровинці Роменського р-ну Сумської обл. після зупинки його автомобіля «ЗАЗ 11027, н.з. НОМЕР_1 , поліцейськими за підозрою в керуванні ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи, що інспектори поліції СРПП ВП №1 Роменського РВП ГУНП у Сумській області ОСОБА_9 і ОСОБА_10 є службовими особами та виконують свої службові обов`язки, до яких, зокрема, входить виявлення, припинення адміністративних правопорушень і складання протоколів про адміністративні правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, умисно неодноразово висловив словесну пропозицію поліцейським ОСОБА_9 і ОСОБА_10 надати їм неправомірну вигоду в сумі 200 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України в еквіваленті становило 5 353 гривні 72 копійки.

У цьому кримінальному провадженні судами вищих інстанцій також були ухвалені такі судові рішення.

24 травня 2023 року Сумським апеляційним судом апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задоволено частково, вирок Недригайлівського районного суду Сумської області від 11 травня 2022 року змінено, перекваліфіковано дії ОСОБА_8 із ч.1 ст.369 на ч.2 ст.15 ч.1 ст.369 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, в іншій частині вирок залишено без зміни.

09 травня 2024 року Верховним Судом касаційну скаргу прокурора задоволено, ухвалу Сумського апеляційного суду від 24 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Касаційний суд дійшов висновку, що за встановлених судами попередніх інстанцій обставин місцевим судом було надано правильну правову оцінку діям ОСОБА_8 як закінченому злочину за ч.1 ст.369 КК України, натомість апеляційний суд у ході перекваліфікації дій обвинуваченого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок Недригайлівського районного суду Сумської області від 11 травня 2022 року та на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не мотивував постановлене рішення та не врахував те, що: сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного вище злочину; обвинувачений добровільно відмовився від доведення кримінального правопорушення до кінця під час замаху на нього, іншого злочину не вчиняв, а тому відповідно до ч.2 ст.17 КК України він мав бути звільнений від кримінальної відповідальності; дії ОСОБА_8 не підлягали кваліфікації як закінчене кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим сторона захисту, зокрема, порушувала питання про перекваліфікацію його дій на ч.1 ст.15 ч.1 ст.369 КК України. Водночас захисник посилається на те, що місцевий суд у вироку не виклав усіх елементів злочину, за вчинення якого було засуджено ОСОБА_8 .

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.369 КК України у зв`язку зі зміною обстановки та закриття кримінального провадження на підставі ст.48 КК України, посилаючись на те, що з моменту вчиненого обвинуваченим злочину, який є нетяжким, минуло більше двох років, йому виповнилось 83 роки, він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має: військове звання, державні нагороди, є учасником бойових дій в Афганістані та ліквідації аварії на Чорнобильскій АЕС, інвалідом ІІ групи довічно, із серпня 2023 року прикутий до ліжка й унаслідок своєї хвороби перестав бути суспільно небезпечною особою.

Обвинувачений і його захисник, будучи належним чином повідомленими про місце, дату, час судового засідання апеляційної інстанції, до суду не з`явились і захисник направив клопотання про здійснення апеляційного розгляду за їх відсутності.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, заперечення прокурора проти доводів сторони захисту, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги, клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності із закриттям кримінального провадження на підставі ст.48 КК України та дійшла висновку про те, що вони не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину колегія суддів уважає неспроможними.

Натомість, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України - пропозиції службовим особам надати їм неправомірну вигоду за невчинення ними в інтересах нього дій із використанням наданої їм влади та службового становища, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Такий висновок підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (інспекторів поліції СРПП ВП №1 Роменського РВП ГУНП у Сумській області), які підтвердили те, що 14 серпня 2021 року ними в ході патрулювання по АДРЕСА_1 було зупинено автомобіль «ЗАЗ 11027, н.з. НОМЕР_1 , характер руху якого викликав у них підозру щодо можливого перебування в стані алкогольного сп`яніння водія цього транспортного засобу ОСОБА_8 . На місці зупинки обвинувачений неодноразово запропонував надати їм (поліцейським) неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів із метою уникнення складення щодо нього протоколу за вчинене адміністративне правопорушення. При цьому, вони ( ОСОБА_10 і ОСОБА_9 ) попереджали ОСОБА_8 про кримінальну відповідальність за його неправомірні дії, але обвинувачений продовжував пропонувати їм неправомірну вигоду.

Ці показання свідків відповідають копіям роздруківки з технічного приладу «Drager» та протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №213087 від 14 серпня 2021 року, відповідно до яких за наслідками огляду ОСОБА_8 , проведеного поліцією з використанням спеціального технічного засобу, встановлено перебування обвинуваченого 14 серпня 2021 року, в тому числі на момент керування транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння з результатом 2, 03 проміле алкоголю в крові, після чого поліцейським ОСОБА_11 було складено щодо ОСОБА_8 протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (а.п.74, 77).

Наведені ж вище докази об`єктивно підтверджуються даними відеозаписів із нагрудної камери поліції, записаних на технічному носієві інформації, про те, що за вказаних вище обставин обвинувачений після його зупинки поліцією та проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з результатом 2, 03 проміле алкоголю в крові, неодноразово висловив патрульним поліцейським ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пряму словесну пропозицію надання їм неправомірної вигоди грошових коштів у розмірі 200 доларів США, незважаючи на неодноразові попередження поліцейського про те, що за такі дії настає кримінальна відповідальність, у ході чого ОСОБА_8 , зокрема, підтвердив обізнаність з названою кримінальною відповідальністю і просив інспектора сховати камеру. Єдиною ж метою цієї пропозиції надання неправомірної вигоди з боку обвинуваченого було невчинення поліцейськими передбачених законом дій щодо притягнення останнього до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), про що чітко свідчили його як словесні вирази, так і наполеглива й цілеспрямована на досягнення конкретного результату поведінка протиправного характеру. У свою чергу, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виконували свої службові обов`язки, перебували у форменному одязі поліції та здійснили зупинку обвинуваченого на службовому автомобілі поліції з проблисковими маячками, що бачив та безперечно усвідомлював ОСОБА_8 , називаючи звання поліцейського. Поліцейські, діючи в передбачений законом спосіб, склали матеріали про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо обвинуваченого, багаторазово роз`яснили вказані вище суть і наслідки кримінально-протиправних дій щодо пропозиції надання неправомірної вигоди та, в тому числі через це ОСОБА_8 у ході вчинення кримінального правопорушення коштів не надавав (а.п.88).

Окрім того, сам ОСОБА_8 хоча й у повному обсязі не визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, між тим, підтвердив те, що він 14 серпня 2021 року вживав алкоголь, після чого керував автомобілем і неподалік від його місця проживання (по АДРЕСА_1 ) був зупинений поліцією. Під час розмови з поліцейськими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пропонував їм 200 доларів США за те, щоб вони його "відпустили".

Проте показання ОСОБА_8 , які зводяться до констатації відсутності в його діях умислу на вчинення кримінального правопорушення, з посиланням на те, що він не мав наміру віддати гроші поліцейським, а своїми діями провокував їх із метою перевірки, чи візьмуть вони кошти, підлягають критичній оцінці та є способом захисту ОСОБА_8 від пред`явленого йому обвинувачення, оскільки повністю спростовуються сукупністю викладених вище підтверджуючих зміст однин одного доказів.

Так, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, полягає в прямому умислі, тобто винний усвідомлює, що він пропонує, обіцяє або надає службовій особі неправомірну вигоду за виконання чи невиконання нею будь-яких дій з використанням наданої їй влади чи службового становища, в інтересах того хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду.

Аналіз же наведених вище доказів безумовно підтверджує наявність у діях обвинуваченого прямого умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, про який свідчать сам характер і спосіб вчинених ОСОБА_8 дій, а саме те, що: він одразу після встановлення факту його перебування в стані алкогольного сп`яніння неодноразово висловив поліцейським ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пряму словесну пропозицію надання їм неправомірної вигоди (грошових коштів у розмірі 200 доларів США), усвідомлюючи, що вони є інспекторами поліції, виконують свої службові обов`язки та незважаючи на неодноразові попередження поліцейського про те, що за такі неправомірні дії ОСОБА_8 передбачена кримінальна відповідальність, у процесі чого обвинувачений намагався приховати це від сторонніх осіб, прохаючи інспектора заховати камеру; метою цієї пропозиції надання неправомірної вигоди з боку ОСОБА_8 було саме невчинення поліцейськими передбачених законом дій щодо притягнення останнього до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), що чітко прослідковується як у словесних виразах, так і наполегливій та цілеспрямованій на досягнення конкретного результату поведінці протиправного характеру, у зв`язку з чим твердження ОСОБА_8 про те, що він лише провокував поліцейських на отримання неправомірної вигоди є неспроможними.

Разом з цим, позбавлені підстав і посилання апелянта на добровільну відмову обвинуваченого від доведення кримінального правопорушення до кінця під час замаху на нього та помилковість кваліфікації дій ОСОБА_8 як закінченого кримінального правопорушення.

Диспозицією ч.1 ст.369 КК України визначено кримінальну відповідальність за пропозицію чи обіцянку службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а також за надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Пропозиція або обіцянка надати неправомірну вигоду є самостійними кримінальними правопорушеннями з формальним складом і вважаються закінченими з моменту, коли особа висловила таку пропозицію чи обіцянку службовій особі в будь-якому виді (усно, письмово, за допомогою звуку, жесту, в електронному виді чи в інший спосіб), а надання неправомірної вигоди є кримінальним правопорушенням із матеріальним складом і вважається закінченим із часу коли службова або третя особа отримали цю неправомірну вигоду.

За обставин цієї справи ОСОБА_8 після його зупинки поліцейськими висловив їм пропозицію надати неправомірну вигоду за невчинення цими службовими особами дій щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, діючи з дійсними намірами, однак, зокрема, у зв`язку з оформленням поліцією матеріалів провадження відповідно до положень закону, грошових коштів не надав. Тому судом першої інстанції було правильно визначено форму об`єктивної сторони кримінального правопорушення як пропозиція надання неправомірної вигоди службовій особі, яка є кримінальним правопорушенням із формальним складом, і кваліфіковано дії ОСОБА_8 як закінчене кримінальне правопорушення за ч.1 ст.369 КК України.

Натомість, посилання сторони захисту на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року (справа №753/21723/16-к) є нерелевантним, оскільки в названій справі обвинуваченому інкримінувалося надання (а не пропозиція надання) службовій особі неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

Також, усупереч доводам апелянта, судом першої інстанції у вироку встановлено й визнано доведеними всі елементи вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, що утворюють його як об`єктивну, так і суб`єктивну сторони.

На переконання колегії суддів, установивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані під час досудового розслідування й надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення, в тому числі допитавши очевидців кримінального правопорушення, надавши доказам оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України.

Водночас доводи та вимоги клопотання захисника про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.369 КК України у зв`язку зі зміною обстановки й закриття кримінального провадження на підставі ст.48 КК України не грунтуються на приписах закону.

Відповідно до ст.48 КК України (в редакції на час вчинення кримінального правопорушення та в чинній редакції) особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Отже, зазначеними вище положеннями кримінального закону встановлено заборону на звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила корупційне кримінальне правопорушення.

Згідно з приміткою до ст.45 КК України (в редакції на час вчинення кримінального правопорушення та в чинній редакції) корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до КК України вважаються, зокрема, кримінальні правопорушення, передбачені ст.369 КК України.

Таким чином, оскільки ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.369 КК України, яке є корупційним, то застосування до нього положень ст.48 КК України виключається.

Разом з цим, на твердження сторони захисту щодо наявності в ОСОБА_8 тяжкого захворювання колегія суддів зазначає, що при встановленні захворювань, які перешкоджають виконанню покарання, за умови їх належного підтвердження, це може слугувати самостійною підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання відповідно до ст.84 КК України та складає самостійний предмет дослідження й оцінки суду в установленому законом окремому порядку.

Питання щодо неможливості відбування (виконання) покарання внаслідок хвороби внаслідок хвороби вирішується в порядку виконання вироку відповідно до п.6 ч.1 ст.537 КПК України на підставах, передбачених ч.2 ст.84 КК України.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Санкцією ч.1 ст.369 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавлення волі на той самий строк.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який не судимий, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, є інвалідом ІІ групи, наявність обставин, які пом`якшують покарання те, що він є особою похилого віку, учасником бойових дій і ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, має слабке здоров`я, та обставини, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Надавши належну оцінку всім наведеним вище обставинам, місцевий суд обрав ОСОБА_8 захід примусу у вигляді штрафу, який, при цьому, є найменш суворим за видом і мінімальним за розміром.

Таким чином, призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого постановити законне, обґрунтоване, справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга та клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності із закриттям кримінального провадження не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та клопотання захисника ОСОБА_7 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.369 КК України у зв`язку зі зміною обстановки та закриття кримінального провадження залишити без задоволення, а вирок Недригайлівського районного суду Сумської області від 11 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4