Справа № 357/2497/23
У Х В А Л А

27.02.2024 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003290 від 16.12.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озерна Білоцерківського району Київської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 , потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представник потерпілої - адвокат ОСОБА_8

УСТАНОВИВ:

У провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строк дії якого продовжено по 09.03.2024 включно, без можливості внесення застави.

Враховуючи, що закінчити судовий розгляд у судовому засіданні неможливо, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів без можливості внесення застави, яке просив задовольнити. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та наразі продовжують існувати у тому самому об`ємі встановлені судом ризики, передбачені п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так перебуваючи на волі ОСОБА_3 буде переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі само по собі може бути підставою та мотивом для втечі обвинуваченого. Також існує ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих, оскільки ОСОБА_3 з метою ухилення від покарання чи спотворення об`єктивної картини може впливати на свідків умовлянням, підкупом чи погрозами примушуючи їх змінити свідчення та приховати вчинення кримінального правопорушення, що може позбавити сторону обвинувачення можливості подати суду належні і допустимі докази обгрунтованості обвинувачення ОСОБА_3 під час судового розгляду. З огляду на високий ступінь встановлених ризиків, жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не забезпечить дієвості кримінального провадження та не буде достатнім для їх запобігання.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на заставу у межах, передбачених ст. 183 КПК України, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України або на домашній арешт. Клопотання обгрунтовує безпідставністю заявлених прокурором ризиків. Зазначає, що ОСОБА_3 від органів досудового розслідування чи суду не переховувався. Сама по собі тяжкість злочину не може бути безумовною підставою для обрання щодо неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Відповідно до практики ЄСПЛ тримання під вартою не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію захисника та просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Представник потерпілої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 , потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали клопотання прокурора, у задоволенні клопотання сторони захисту просили відмовити.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши заявлені клопотання та додані на їх обгрунтування документи суд дійшов наступного висновку.

Під час судового розгляду, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2024 обвинуваченому ОСОБА_3 було продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 09.03.2024, разом з тим, з об`єктивних підстав, судовий розгляд вказаного кримінального провадження до зазначеного строку, завершити не представляється можливим.

Згідно положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Положеннями статті 29 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, визначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, ухилення від явки до суду, вчинення іншого злочину.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Частиною 1 статті 194 КПК України визначено, що суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу зможе переховуватися від суду. Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»). Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленню правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено.

Також суд вважає, що прокурором доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні. При наданні оцінки ступеню ризику, судом враховується, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що ризик переховуватись від суду та незаконного впливу на свідків не зменшилися та продовжують існувати, що обумовлює необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством.

Так, судом враховано, ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином та передбачає покарання у виді позбавлення волі, рівень його суспільної небезпеки, особу обвинуваченого, його вік та спосіб життя, те, що він не має захворювань, які б виключали утримання його під вартою, а також, соціальні зв`язки, які не стали стримуючим фактором його поведінки.

Враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому злочину, дані про його особу, суд приходить до висновку, що ризики та обставини, які були враховані при обранні ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та ст. 178 КПК України, надають підстави вважати, що останній може переховуватися від суду, вчиняти незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні.

Отже ризики на сьогодні не зменшилися, таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням наведеного не зможе запобігти встановленим ризикам протиправної поведінки обвинуваченого. Тримання під вартою сприятиме виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків та забезпечить можливість контролю за його поведінкою з боку органу досудового розслідування з метою досягнення мети кримінального провадження.

В даному конкретному випадку, продовження строку тримання під вартою виправдано наявністю справжніх інтересів суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Як убачається з наявних у суді матеріалів, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_3 , суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні особливо тяжкого злочину та існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а й дані про особу обвинуваченого, а саме: раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, має місце реєстрації та місце проживання, розлучений, має на утриманні малолітню дитину.

Судом також враховано те, що будь-які дані, які б свідчили про неможливість тримання ОСОБА_3 під вартою, сторонами кримінального провадження не надавалися.

Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

З приводу клопотання сторони захисту про зміну запобіжного захисту з тримання під вартою на заставу або домашній арешт суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За вимогами ч. 1-3 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Як на підставу для зміни запобіжного заходу сторона захисту вказує на те, що ризик переховуватися обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення та на надуманість та необгрунтованість ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків. Також захисник зазначає про обставини, які характеризують особу обвинуваченого, а саме наявність у нього сім`ї: дитини, батьків, родичів, наявність зареєстрованого місця проживання. Зазначає, що більш м`який запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Суд зазначає, що кожен раз під час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, судом розглядається можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_3 , однак суд, прийшов до висновку, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні усунути наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені судом та не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При застосуванні такого виду запобіжного заходу судом було враховано також вік обвинуваченого, його стан здоров`я, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя: раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, має місце реєстрації та проживання, розлучений, має на утриманні малолітню дитину.

Вказані захисником обставини для зміни запобіжного заходу, жодним чином не свідчить на наявність достатніх підстав вважати що змінилися, зникли чи зменшились ризики, передбаченіст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, а відтак, захистом не спростовано тверджень прокурора, щодо того, що менш тяжкий запобіжний захід не зможе запобігти існуючим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 131-132, 176,178, 183, 193, 194, 196, 201, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 .

Продовжити обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України на 60 днів, тобто до 26.04.2024 включно, без можливості внесення застави.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9 про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу.

Копію ухвали для виконання направити начальнику ДУ «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України та начальнику ІТТ №1 ГУ НП в Київській області.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 29.02.2024 о 09-00 год.

Суддя ОСОБА_10