Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4081/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/381/24
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі судове провадження №295/4081/24 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 13.06.2024,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_9 та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 13 липня 2024 року включно. Строк дії ухвали - до 13 липня 2024 року включно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою застосувати до щодо ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, у кримінальному провадженні №0000050 від 25.01.2024, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. При цьому, зазначає, що відсутні докази, які б давали підстави, поза розумним сумнівом, вважати причетним ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 10 червня 2024 року здебільшого грунтується на припущеннях і не підтверджені матеріалами кримінального провадження. Звертає увагу, що серед матеріалів кримінального, які були додані до клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, немає жодного доказу на підтвердження того, що підозрюваний ОСОБА_8 прибув в с.Соколів Брід Попільнянського району Житомирської області з м. Києві саме з метою вчинити розбійний напад. Наголошує, що затримання ОСОБА_8 та інших підозрюваних відбувалося без використання відеозйомки, а тому доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 та інші підозрювані проникли до будинку і демонструючи сокиру в руках вчинили погрозу у застосуванні насильства не має. Крім того, матеріали клопотання не містять доказів на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а ризики, якими обгрунтовано клопотання втратили актуальність з огляду на те, що стадія досудового розслідування завершена. Так, у клопотанні зазначено про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме існування ризику знищення, спотворення будь-якої із речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Разом з цим, зважаючи на те, що стадія досудового розслідування вже завершена, а матеріали кримінального провадження відкриті стороні захисту для ознайомлення, є незаконним обґрунтування актуальності цього ризику тим, що підозрюваний може спотворити чи знищити докази, які ще не розшукані і відповідно не досліджені. Після завершення досудового розслідування сторона обвинувачення не вправі проводити слідчі (розшукові) дії, а отже спотворення чи знищення речей, які не перебувають у розпорядженні сторони обвинувачення є неможливе. Також не є обґрунтованим існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, щодо незаконного впливу на свідків, підозрюваних та інших невстановлених осіб, при цьому, в клопотанні не вказано жодного свідка, показання якого мають значення для кримінального провадження. Крім того, клопотання не містить обґрунтувань на користь того, що інший, менш м`який запобіжних захід, наприклад домашній арешт, не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку в частині впливу на інших підозрюваних. Є необґрунтованою наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Наголошує, що зважаючи на те, що підозрюваний є людиною молодого віку, має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, ризик вчинення нових злочинів також не є обґрунтованим. Одночасно акцентує увагу, що ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання в м.Києві.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний перевірити обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1 (с) Європейської Конвенції передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя зазначених вимог закону та положень практики ЄСПЛ в ході вирішення даного клопотання дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого були саме ті обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Як убачається з матеріалів судового провадження №295/4081/24, в провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, перебуває кримінальне провадження №0000050 від 25.01.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

26.01.2024 о 00-08 год. фактично ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.1 ст.263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 27.01.2024 в справі № 296/797/24 ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25.03.2024 включно без визначення розміру застави.

Постановою керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_10 від 14.03.2024 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000050 продовжено до трьох місяців, тобто до 26.04.2024, у зв`язку з особливою складністю кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 22.03.2024 в справі №295/4081/24 продовжено строк запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою до 25.04.2024 включно без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 17.04.2024 в справі № 295/5675/24 продовжено строк досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000050 до п`яти місяців, тобто до 26.06.2024.

11.06.2024 на підставі постанови прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , якою слідчому другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_11 доручено виконати вимоги ст.290 КПК України, стороні захисту повідомлено про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні та надано можливість для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження

Слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_11 звернувся до відповідного слідчого судді з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 . За результатами розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 може бути причетний до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується сукупністю доказів, які були долучені до клопотання слідчого, та об`єктивно на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної останньому, і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа може бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними посилання захисника підозрюваного, що прокурором не доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

Наведені захисником відомості в апеляційній скарзі, так і доводи останнього в судовому засіданні апеляційного суду не спростовують даних, що ОСОБА_8 може бути причетний до інкримінованого йому кримінального правопорушення. Переконливих доказів на спростування цього стороною захисту не надано. Версія сторони захисту щодо на противагу доводам обвинувачення є непідтвердженою, навіть опосередковано на даній стадіх провадження.

При цьому, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Враховуючи наведене, апеляційний вважає безпідставними посилання захисника підозрюваного, що слідчим та прокурором не доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

В свою чергу, розглядаючи клопотання слідчого та продовжуючи строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , слідчий суддя ретельно дослідив всі обставини, які враховуються при продовженні строку тримання під вартою, та переконався в тому, що ризики, заявлені при попередньому рішенні суду про обрання запобіжного заходу підозрюваному у вигляді тримання під вартою, не зменшились.

Зокрема, обґрунтовано виходив з того, що у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням підозрюваного під вартою, є підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, приховувати або спотворити речі та документи, речові докази, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та інших підозрюваних, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, належним чином обґрунтувавши зазначені ризики.

Разом з тим, слідчим суддею обґрунтовано зазначено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, та наявні обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування та виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Як вважає апеляційний суд, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, врахував вагомість наявних в матеріалах кримінального провадження доказів про причетність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, а також наявність об`єктивної неможливості завершення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали про тримання ОСОБА_8 під вартою, з огляду на потребу у виконання ряду слідчих дій.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_8 , докази, на які посилається слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні, та які були досліджені під час судового розгляду в межах перевірки обґрунтованості підозри, є підстави вважати, що підозрюваний під загрозою покарання, яке може бути призначене у разі визнання його винним, може переховуватися від органів досудового слідства та суду.

Крім того, слід врахувати і те, що інкриміновані ОСОБА_8 , кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України, є тяжким та особливо тяжким, при цьому, санкція ч.4 ст.187 КК України передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду.

В свою чергу, в даному випадку, є висока вірогідність того, що підозрюваний може незаконно впливати на відповідних учасників провадження потерпілого, свідків, як і на інших осіб, причетних до правопорушення. Зазначене опосередковано свідчить про можливість незаконно впливу на потерпілого, свідків і інших осіб, зокрема на зміст та обсяг їх показань та процесуальну поведінку; при цьому, такий вплив може здійснюватися безпосередньо чи опосередковано, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини по провадженню.

На переконання апеляційного суду наявний також ризик знищення, переховування, спотворення речових доказів, оскільки вчинення кримінальних правопорушень, зокрема розбійного нападу, супроводжувалось залученням певних осіб та використанням певних засобів при конспірації факту на етапі готування та самого вчинення нападу (розбою). Повне коло осіб, причетних до вчинення кримінальних правопорушень ще встановлюється та, як наслідок, усі речові докази, органом досудового розслідування наразі не виявлено та не вилучено.

Продовжує існувати ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрюваний обізнаний про обставини вчинення злочинною групою кримінальних правопорушень, у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу, він може намагатися перешкоджати зібрати докази у правильній процесуальній формі, тим самим затягувати строки досудового розслідування з метою унеможливлення притягнення останнього та інших підозрюваних до кримінальної відповідальності.

Також, за результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження, є об`єктивні підстави на підтвердження ризику вчинення підозрюваним іншого правопорушення, з урахуванням, принаймні, можливості, у випадку обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, вчинення ним будь-які протиправні дії маючі на меті уникнення від відповідальності, вчиняти тиск на інших учасників провадження, тощо.

Апеляційний суд звертає увагу, що висновки слідчого судді про існування вище зазначених процесуальних ризиків, є вірними та обґрунтованими. Апеляційні посилання сторони захисту на не доведеність цих вище зазначених ризиків є непереконливими.

Не залишено поза увагою слідчого судді і дані характеризуючі особу підозрюваного, зокрема, те, що останній раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, не має сім`ї та утриманців, відповідно вік та стан здоров`я останнього, стадію досудового розслідування.

Разом з цим, навіть з урахуванням вище зазначених фактів, апеляційний суд, в даному випадку, погоджується з висновками слідчого судді про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі, й цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів контролю, як то просить адвокат, запобігти вищевказаним процесуальним ризикам у даному випадку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, враховуючи зазначені обставини, а також те, що при прийнятті рішення, суд повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , даних про його особу, обґрунтованості підозри та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що на даному етапі досудового розслідування доцільно продовжити щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а заміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, які продовжують існувати та не зменшилися, конкретними обставинами справи, виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Не можуть бути безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу і доводи апеляційної скарги захисника про наявність у підозрюваного постійного місця проживання, відсутність судимостей, як і його віку, оскільки такі дані були враховані слідчим суддею та об`єктивно не впливають в даному випадку на правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги захисника, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, а під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею перевірено доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу, які на час розгляду клопотання не зменшилися, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для визначення запобіжного заходу для підозрюваного у даному кримінальному провадженні та можливості його продовження.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 22.03.2024, якою продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 13 липня 2024 року включно, без визначення розміру застави, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: