СНІГУРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем України

про продовження строку дії запобіжного заходу

11 березня 2024 року м.Снігурівка

справа №470/110/24

провадження № 1-кп/485/78/24

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі колегії суддів:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Снігурівка клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пильна Харківського району Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утримані неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді начальника складу взводу матеріального забезпечення роти матеріального забезпечення батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 ,раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 404, ч.2 ст. 352, ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст. 115 КК України,

установив:

Суть питання, що вирішується

04 березня 2024 року до суду від прокурора надійшло клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого строком на 60 днів, без визначення розміру застави, посилаючись на те, що на теперішній час не зменшились ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 . Вважає, що продовжують існувати такі ризики як: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 . Обставинами, що доводять наявність вказаних ризиків на його думку є те, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, два з яких є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі. На даний час не встановлено місцезнаходження всіх речових доказів у кримінальному провадженні, що свідчить про продовження існування ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України. Щодо впливу на свідків, зазначає, що свідки обвинувачення ще не допитані судом, тому обвинувачений може незаконно впливати на свідків, з метою зміни ними своїх показань. По справі не поведено усіх можливих слідчих дій, тому продовжує існувати ризик такий як перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. З урахуванням того, ОСОБА_6 припинив вчиняти кримінальне правопорушення не з власної волі, а його дії припинені співробітниками правоохоронних органів, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає суспільному інтересу.

Позиції учасників провадження

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав наведених у клопотанні, наголосив, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.

Потерпілий ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні не заперечував щодо продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні заперечував щодо продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На його думку ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України прокурором недоведені. Просив суд застосувати його підзахисному більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Встановлені обставини

З реєстру матеріалів досудового розслідування та матеріалів долучених до клопотання прокурора вбачається, що ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України 20.11.2023. Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва своєю ухвалою від 27.11.2023 застосував щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва своєю ухвалою від 17.01.2024 продовжив щодо ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20.02.2024 включно. Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва своєю ухвалою від 15.02.2024 продовжив щодо ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15.03.2024 включно.

Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За змістом ч. 3, 5 ст. 199 КПК, якими суд керується в силу наведених положень ч. 3 ст. 315 КПК, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення "Лабіта проти Італії" від 06 квітня 2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує:

- можливість обвинуваченого переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, два з яких є особливо тяжким злочином, за одне з яких передбачено довічне покарання, а тому усвідомлюючи невідворотність покарання може вживати заходів до уникнення останнього, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності чи звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення такого характеру злочинів загальні правила призначення покарання згідно Кримінального кодексу України виключається. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Крім того, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом тривалий час, перебував на керівних посадах, а тому здобуті знання під час проходження служби може використати з метою власного переховування від органу досудового розслідування, та як наслідок, уникнути настання кримінальної відповідальності за скоєні злочини;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, допит яких на даному етапі кримінального провадження не розпочато. Оцінюючи наявність цього ризику суд бере до уваги той факт, що кримінальне провадження перебуває на початковому етапі та суду потрібно буде допитати ряд свідків для встановлення обставин у цьому кримінальному провадженні. При оцінці існування цього ризику суд також виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України);

- обвинувачений може продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення або вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення, оскільки, ОСОБА_6 вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, передбачене ч. 4 ст. 404 КК України, яке припинено не з його власної волі, а співробітниками правоохоронних органів. Разом з тим, вимоги визначені Конституцією України, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язують ОСОБА_6 дотримуватися зазначених законодавчих актів та присяги, однак на даний час встановлено порушення ОСОБА_6 як раніше покладених на нього обов`язків військовослужбовця, так і складеної ним Присяги на вірність Українському народові, що свідчить про існуючий ризик недодержання ним покладених на нього обов`язків і в подальшому, та як наслідок, вчинення подібних, або продовження вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому на думку суду, прокурором не доведено, що на цій стадії судового розгляду (підготовче судове засідання) продовжують існувати такі ризики як знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки досудове розслідування вже завершено.

Наявність міцних соціальних зв`язків, належне грошове забезпечення та дані, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують встановлені судом ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Обставини, на які посилається захисник не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Отже, запобіжний захід був обґрунтовано застосований з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які інкримінуються та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, передбачених ст. 176-178, 183, 193-194, 196 КПК України, оскільки вищевказане в своїй сукупності, вказує на наявність ризиків, які були підставами для обрання на стадії досудового розслідування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не перестали існувати, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам. Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на даному етапі провадження не зменшились.

За правилом п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Керуючись п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 176-178,183,193,194,199,315,369,372 КПК України, суд

постановив:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 09 травня 2024 року включно без визначення розміру застави.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ять днів з дня її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, направити для виконання до ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор".

Повний текст ухвали складений та оголошений 12 березня 2024 року о 10:00 годині.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3