КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001841 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 місяців арешту.

Суд визнав доведеним, що 05.07.2008 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зареєстровано шлюб. За період шлюбу у них народилась спільна дитина - донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В подальшому, 25.01.2013 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було розірвано, однак в ході подальшого спільного _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2209/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10

Категорія: ч. 1 ст. 164 КК України Доповідач ОСОБА_1

проживання у останніх народилась друга спільна дитина - син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

27.04.2021 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 аліменти на дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 16 березня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Також, згідно виконавчого листа №755/4675/21, виданого 09.06.2021 року Дніпровським районним судом м. Києва на ОСОБА_8 покладено обов`язок сплачувати на користь ОСОБА_6 аліменти на дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 16 березня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Окрім того, 19.04.2022 року державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) відповідною постановою було відкрите виконавче провадження № НОМЕР_1 про примусове виконання вищевказаного виконавчого листа.

Разом з тим, ОСОБА_8 , будучи батьком двох неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками, всупереч вимогам ст. 51 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 180 Сімейного кодексу України, які зобов`язують батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, утримувати дитину до досягнення повноліття, а також ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Так, ОСОБА_8 , будучи обізнаним щодо своїх обов`язків зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , злісно ухилявся від їх виконання, а саме у період з 16 березня 2021 року та по теперішній час жодного разу не здійснив виплату аліментів, офіційно не працював, не вжив ніяких дій з метою працевлаштування, як наслідок заборгованість зі сплати аліментів накопичується.

Станом на 31.12.2022 року сума заборгованості (період з березня 2021 року по грудень 2022 року) становить 155 605 гривень 33 копійки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, та призначити ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання не повною мірою враховано, що проступок, вчинений обвинуваченим, не становить значної суспільної небезпеки, його було вчинено не через усвідомлене небажання матеріально підтримувати своїх неповнолітніх дітей, а під впливом складних життєвих обставин, зокрема, тим, що у 2021 році обвинувачений втратив роботу, враховуючи спочатку пандемію СОVID-19, а згодом введення на території України воєнного стану, мав тривалі проблеми із працевлаштуванням, не міг офіційно працевлаштуватись, а неофіційні підробітки не давали очікуваного заробітку, або взагалі не оплачувались, про що він неодноразово повідомляв під час судових засідань.

Крім того, зазначає, що обвинувачений має бажання та потребу сумлінно працювати, щиро розкаявся у вчиненому та просив суд покласти на нього кримінальну відповідальність, яка передбачала б можливість виправити ситуацію, сплачувати борг по аліментам та приймати матеріальну участь в утриманні своїх неповнолітніх дітей.

Вказує й на те, що прокурором в обвинувальному акті зазначено обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, проте дана обставина судом першої інстанції врахована не була, з мотивів, зокрема того, що суд неодноразово оголошував перерви для добровільного відшкодування заборгованості, однак обвинувачений не вчиняв жодних дій для цього, тобто не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Разом з тим, зазначає, що обвинувачений, хоч і в незначному розмірі, намагався частково сплачувати заборгованість за аліментами, та під час судових засідань пояснював, що намагається знайти хоча б якусь роботу, береться за певні підробітки, але ці підробітки або виявляються низькооплачуваними (через що і незначний розмір виплат по аліментам протягом судового провадження), або взагалі залишаються лише обіцянками потенційних роботодавців. Повне відшкодування заборгованості за аліментами, яка станом на 31.12.2022 року становила 155 605,33 грн., для обвинуваченого, який через проблеми із працевлаштуванням фактично перебуває на утриманні своєї цивільної дружини, є непід`ємною сумою, майна за рахунок якого можна було б цю заборгованість погасити у власності обвинуваченого не має. При цьому обвинувачений наголошував на тому, що його ставлення до своєї поведінки і до себе через неможливість знайти постійний заробіток і надавати належну матеріальну підтримку своїм неповнолітнім дітям є різко негативним, він засуджує себе, і дуже жалкує про те, що всі його спроби хоча б якось виправити ситуацію виявляються марними.

Також звертає увагу на те, що під час судового розгляду кримінального провадження прокурор просила про призначення обвинуваченому покарання у вигляді громадських робіт, проте, суд першої інстанції чомусь не взяв до уваги думку сторони обвинувачення, яка вважала, що для виправлення обвинуваченого достатньо менш суворого покарання, ніж призначено оскаржуваним вироком.

За таких обставин, зважаючи на те, що проступок, вчинений обвинуваченим, не становить значної суспільної небезпеки, його було вчинено під впливом складних життєвих обставин, обвинувачений має бажання та потребу сумлінно працювати, щиро розкаявся у вчиненому, відсутні обставини, що обтяжують покарання, вважає, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень ОСОБА_8 буде призначення йому покарання у вигляді громадських робіт.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , яка, уточнивши апеляційні вимоги, просила призначити ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин, та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги з уточненнями до неї, а також заперечення прокурора та потерпілої проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки судупершої інстанції, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_8 у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), що відповідає юридичній кваліфікації діянняч. 1 ст. 164 КК України,колегія суддів не переглядає, оскільки вони ніким із учасників судового провадження не оспорюються.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Що стосується покарання, то, всупереч тверджень апелянта, міра покарання призначена ОСОБА_8 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючироль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме класифікацію за ст. 12 КК України, яка визначається не тільки положеннями ст. 12 КК України, виходячи з формального критерію та виду і розміру покарання, а і фактичними обставинами, при яких було вчинено кримінальне правопорушення, його суспільну небезпечність, безпосереднім об`єктом якого є право неповнолітньої дитини на одержання матеріальної допомоги від батьків до її повноліття, обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до вчиненого, форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення кримінального правопорушення, а також дані про особу ОСОБА_8 , який на спеціальних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується посередньо, стан його здоров`я, спосіб життя (раніше не судимий, розлучений, офіційно не працевлаштований, суспільно корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу).

Крім того, суд врахував, що кожна дитина має право на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний та соціальний) розвиток, а також рівень життя, достатній для її гармонійного розвитку. Утримання дитини - це встановлений законодавством обов`язок батька та матері, який полягає у сплаті грошових коштів незалежно від факту укладення шлюбу між батьками та офіційного працевлаштування. Держава має непохитно стояти на захисті прав дітей.

При цьому суд не встановив обставин, які пом`якшують покарання, та не визнав наявності такої обставини у виді щирого каяття, як про те зазначено в обвинувальному акті, з огляду на те, що щире каяття - це відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, а в даному випадку суд неодноразово оголошував перерви для добровільного відшкодування заборгованості, однак обвинувачений не вчиняв жодних дій для цього, тобто не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Належним чином при цьому враховано судом і відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 .

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_8 покарання саме у виді арешту на строк 2 місяці, яке за своїм видом не є найбільш суворим з числа передбачених альтернативних покарань, а за розміром є наближеним до мінімального розміру, передбаченого для даного виду основного покарання санкцією ч. 1 ст. 164 КК України, що за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами апелянта про суворість призначеного ОСОБА_8 вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Вимоги захисника ОСОБА_7 щодо визнання та врахування наявності ряду таких обставин, як те, що проступок, вчинений обвинуваченим, на її думку, не становить значної суспільної небезпеки, його було вчинено не через усвідомлене небажання матеріально підтримувати своїх неповнолітніх дітей, а під впливом складних життєвих обставин, зокрема, тим, що у 2021 році обвинувачений втратив роботу, враховуючи спочатку пандемію СОVID-19, а згодом введення на території України воєнного стану, мав тривалі проблеми із працевлаштуванням, не міг офіційно працевлаштуватись, неофіційні підробітки не давали очікуваного заробітку, або взагалі не оплачувались, а також те, що обвинувачений, хоч і в незначному розмірі, намагався частково сплачувати заборгованість за аліментами, оскільки повне відшкодування заборгованості за аліментами, яка станом на 31.12.2022 року становила 155 605,33 грн., є для обвинуваченого, який через проблеми із працевлаштуванням фактично перебуває на утриманні своєї цивільної дружини, непід`ємною сумою, а майна, за рахунок якого можна було б цю заборгованість погасити, у власності обвинуваченого не має, як підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_8 судом покарання, не можуть бути задоволені, оскільки, на переконання колегії суддів, вони не є тими обставинами, які в даному випадку давали б підстави для пом`якшення призначеного обвинуваченому судом покарання за вчинення кримінального правопорушення проти прав дитини, оскільки за змістом ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» та вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення фінансових можливостей та умов життя, необхідних для розвитку дитини, яка потребує піклування кожного дня, а тому, навіть у випадку тимчасової втрати доходу, батьки зобов`язані невідкладно вжити всіх необхідних заходів для її належного забезпечення, зокрема шляхом працевлаштування на іншу роботу чи звернення до центру зайнятості, а натомість ОСОБА_8 з моменту ухвалення судового рішення - з 16 березня 2021 року, жодного разу не здійснив виплату аліментів, офіційно не працював і не вжив ніяких дій з метою працевлаштування, що призводить й до зростання заборгованості.

Щодо стосується посилання захисника ОСОБА_7 на неврахування судом, зазначеної прокурором в обвинувальному акті обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 - щире каяття, то воно є безпідставним, з огляду на наступне.

Розкаяння у вчиненні кримінального правопорушення передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Таким чином, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти кримінальних правопорушень і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю кримінального правопорушення або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди (правова позиція, викладена у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.11.2021 року у справі №199/6365/19 (провадження №51-3198км21).

Разом з тим, як свідчать матеріали кримінального провадження, в ході судового розгляду суд першої інстанції неодноразово оголошував перерви за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_8 для добровільного відшкодування заборгованості по аліментам, однак останній не вчиняв жодних дій для цього, тобто не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Отже, судом першої інстанції правомірно не визнано такою обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , як щире каяття, а інших обставин, які б пом`якшували його покарання, не встановлено.

А відтак, призначене ОСОБА_8 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3