КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, строком на 60 днів, до 17 березня 2024 року включно,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, строком на 60 днів, до 17 березня 2024 року включно.

Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, тим, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, а саме заборонити залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період з 22 години до 07 години наступного дня. Звільнити ОСОБА_6 з-під варти. Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Захисник вважає, що оскаржувана ухвала суду невмотивована, прийнята з істотним порушенням кримінального процесуального закону, зокрема, ст. ст. 177, 178, 194, 331 КПК України, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування кримінального провадження 02 вересня 2022 року слідчим суддею обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразового продовжувався і останній раз оскаржуваною ухвалою суду до 17 березня 2024 року включно.

З моменту надходження до суду 14 лютого 2023 року матеріалів кримінального провадження № 0000310 від 09 грудня 2021 року, у якому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, по даний час фактично проведено лише підготовче засідання і визначено обсяг і порядок дослідження доказів. Судові засідання неодноразово відкладались через неявку прокурорів Київської обласної прокуратури, або за клопотанням прокурорів. Також судові засідання призначаються, в основному, з періодичністю 1 раз на 2 місяці, під час яких ОСОБА_6 лише продовжується запобіжний захід. Тобто, майже за рік перебування справи у провадженні суду не розпочато дослідження письмових доказів, не допитані свідки та обвинувачений.

Не погоджуючись з висновками суду про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, захисник звертає увагу на те, що до затримання ОСОБА_6 постійно проживав у належній йому на праві власності квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_8 . За місцем проживання на ОСОБА_6 компрометуючих матеріалів та звернень від мешканців будинку не надходило. Обвинувачений не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, є учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС.

ОСОБА_6 неодноразово зазначав суду, що переховуватись від суду не буде, оскільки йому достовірно відомо негативні наслідки, які можуть настати. Крім того, він зацікавлений у судовому розгляді справи і прийнятті справедливого рішення.

Ризик, передбачений ч. 2 ч. 1 ст.177 КПК України, на думку захисника, відсутній, оскільки потерпілого у цьому кримінальному провадженні немає, допитані свідки, окрім свідка ОСОБА_9 , жодним чином не підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Впливати на свідка ОСОБА_9 у ОСОБА_6 немає підстав, оскільки цей свідок під час досудового розслідування надав показання про всі відомі йому обставини справи. Окрім того, цей свідок проживає у м. Житомир, але твердження сторони захисту суд не взяв до уваги.

В апеляції зазначено, що суддя належним чином не мотивував свої висновки та не навів обґрунтування існування зазначених в ухвалі ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Недостатнє обґрунтування судами причин утримання особи під вартою є порушенням п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006р., п.143).

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі може бути застосовано домашній арешт.

Також сторона захисту не погоджується із розміром застави, визначеної судом ОСОБА_6 у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 584 000 гривень, оскільки цей розмір є значно вищим, ніж визначений у п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України та сума застави є непомірною для обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, яка набрала чинності 14 січня 2021 року, у зв`язку з відсутністю клопотання захисника про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинуваченого ОСОБА_10 переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, ґрунтуються на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження, оскільки ОСОБА_10 притягується до кримінальної відповідальності не вперше, немає постійного місця роботи та стабільного доходу.

Також судом врахована тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_10 , у разі визнання його винним у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується.

Посилання в апеляції на тривалість судового розгляду не може бути взятим до уваги, оскільки вказана обставина відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання про продовження тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Доводи захисника про те, що обвинувачений має власне житло в якому проживав з цивільною дружиною, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, є учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС, а тому ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутній є неспроможними, оскільки такі обставини самі по собі не можуть нівелювати ризику переховування від суду, як про це вказує в апеляції захисник.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання захисника на відсутність ризику впливу на свідків.

Зокрема, доводи захисника про те, що впливати на свідка ОСОБА_9 у ОСОБА_6 немає підстав, оскільки цей свідок під час досудового розслідування надав показання, є безпідставними, позаяк вказаний свідок не був допитаний безпосередньо судом, тому ризик впливу на вказаного свідка продовжує існувати.

Що стосується доводів захисника про те, що до ОСОБА_10 може бути застосований домашній арешт, то з оскаржуваного судового рішення убачається, що під час вирішення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого судом не було встановлено наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, який би міг забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Доводи апелянта про невідповідність визначеної для ОСОБА_6 розміру застави вимогам кримінального процесуального закону не можуть бути взятими до уваги, оскільки згідно ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава межах, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Згідно з наявними в судовому провадженні матеріалами ОСОБА_10 отримував дохід за збут вогнепальної зброї, який складав у середньому 1500 доларів США за одиницю, та внаслідок таких дій мав значний дохід, а тому суд при визначені розміру застави міг вийти за вказані межі і встановлена оскаржуваною ухвалою застава здатна забезпечити виконання обвинуваченим у вчиненні тяжкого злочину обов`язків, покладених на нього судом.

Доводи захисника про те, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченого суперечить практиці ЄСПЛ та порушує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є необґрунтованими, оскільки у цьому провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а тому ухвала суду цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року про продовження ОСОБА_10 строку тримання під вартою, не убачає підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, строком на 60 днів, до 17 березня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 761/1076/20

Провадження №11-кп/824/2756/2024

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11

Доповідач ОСОБА_1