Справа №212/2954/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області в залі судових засідань у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000517 від 11.03.2023року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Ліапая, Латвія, громадянин України, на утриманні має неповнолітню доньку, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 Кримінального кодексу України, внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000517 від 11.03.2023 року, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 приблизно о 18:30 годин 10.03.2023 року, в темний час доби, по сухому асфальтному покриттю проїзної частини вулиці Електрична з боку вул. Січеславська в напрямку вул. Ракітіна в Покровському районі міста Кривого Рогу рухався технічно справний автомобіль «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , наближаючись до зупинки громадського транспорту «вул. Електрична», під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який керував автомобілем в стані наркотичного сп`яніння, чим порушував п. 2.9 а) ПДР України, згідно якого:

- «2.9. Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У цей же час, попереду автомобіля «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїзну частину дороги по вулиці Електрична, зліва направо по напрямку руху автомобіля, у невстановленому для переходу місці перетинав пішохід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що йшов у темпі спокійного кроку не змінюючи темп свого руху.

Однак, водій ОСОБА_5 діючи з кримінальною протиправною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не впевнився в безпечності свого руху, маючи технічною можливістю запобігти наїзду на пішохода, вчасно не зменшив швидкість руху та не зупинив керований ним автомобіль «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , щоб надати дорогу пішоходу який рухався по проїзній частині дороги по вулиці Електрична, чим грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 1.5, 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

«1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.»;

«2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»;

«12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.».

Внаслідок недотримання зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання події, по проїжджій частині дороги вулиці Електрична, в Покровському районі м. Кривого Рогу, водій ОСОБА_5 , допустив наїзд керованого ним автомобіля «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_6 , що рухався по проїжджій частині дороги вул. Електрична, зліва направо по напрямку руху автомобіля, у темпі спокійного кроку не змінюючи темп свого руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів кісток правої гомілки зовнішньої кісточки, переднього краю дистального епіфізу великогомілкової кістки, які згідно висновку експерта № 371 від 22.03.2023 року за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесним ушкодженням, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби (термін загоювання кісткової тканини більше 21 доби). П.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995.

Між порушенням водієм ОСОБА_5 безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України та настанням наслідків спричиненням середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , є прямий причинний зв`язок.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України, яке слід кваліфікувати за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Під час судового засідання захисник повідомив, що між обвинуваченим, з одного боку, та потерпілим, з іншого боку, 30.05.2023 року укладено угоду про примирення відповідно до вимог ст. 471 КПК України, примірник якої надано суду за вхідним номером №11665/23 від 01 червня 2023 року, для вирішення питання про ухвалення вироку на підставі вказаної угоди.

Сторони угоди про примирення просили в судовому засіданні затвердити угоду та ухвалити вирок на підставі вказаної угоди.

Прокурор в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні затвердженні угоди між обвинуваченим та потерпілим, зазначив, що обставини викладені в запереченнях щодо затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим.

В судовому засіданні обвинувачений, потерпілий та захисник просили затвердити угоду про примирення та ухвалити вирок на підставі угоди, яка не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відповідно до якої вони повністю розуміють характер висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, зазначили в угоді та підтвердили в суді, що укладання угоди не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що при укладенні угоди сторони діяли добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз.

Розглядаючи питання щодо можливості затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь - який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, що вказує на можливість укладення угоди про примирення у кримінальних провадженнях такої категорії.

Судом встановлено та жодним учасником не спростовується той факт, що ОСОБА_5 дійсно вчинив нетяжкий злочин, передбачений ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Крім того, в угоді про примирення сторонами угоди зазначено ті ж самі пом`якшуючі обставини, передбачені ст. 66 КК України, які були встановлені слідчим та прокурором під час досудового розслідування і ними ж перелічені в обвинувальному акті, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків потерпілому. Відповідно до укладеної угоди обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, не встановлено. До аналогічного висновку прийшли і слідчий з прокурором на стадії досудового розслідування, що видно зі змісту обвинувального акту.

Крім того, сторони угоди дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, щодо беззастережного визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також сторонами угоди з застосуванням ч.1 ст. 69 КК України визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Обвинувачений цілком розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид та міру покарання за вчинений злочин.

При узгоджені виду та міри покарання сторони угоди, крім врахування сукупності пом`якшуючих обставин, перелічених в обвинувальному акті, та відсутності обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, раніше не судимого, виходили з того, що таке покарання має відповідати загальним засадам призначення покарання, передбаченим у Розділі XI Загальної частини КК України (ст.ст. 65-73), а також з того, що відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Сторони угоди просили суд взяти до уваги форму вини ОСОБА_5 , зокрема те, що скоєний ним злочин є необережним; ступінь тяжкості вчиненого ним діяння та наслідки його вчинення тілесні ушкодження середньої тяжкості; дані про його особу позитивні характеристики, відсутність судимостей, сімейний стан і стан здоров`я; обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують; його ставлення до цього порушення, а саме: відверте визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд свої поведінки, повне розуміння негативних наслідків скоєного та бажання їх усунути

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що розуміє, що обвинувачений ОСОБА_5 повинен понести покарання за свої дії, але при цьому потерпілий просить врахувати ставлення обвинуваченого до скоєного та систематичну допомогу, яку той надавав, продовжує надавати та буде йому надавати у подальшому. Потерпілий повідомив, що наразі обвинувачений відшкодував матеріальну та моральну шкоду у повному обсязі, претензій не має, просить суд не позбавляти волі обвинуваченого.

В свою чергу обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та беззастережно, ніякі обставини кримінального провадження не оспорював, вчергове вибачився перед потерпілим та обіцяв останньому докласти максимум зусиль зі свого боку для відновлення його здоров`я, запевняв, що вартість всіх подальших необхідних курсів лікування, оперативних втручань та курсів реабілітації будуть ним відшкодовуватися.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286-1 КК України, враховуючи особу винного, наявність сукупності обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, сторони узгодили покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України - у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Для обвинуваченого зрозумілі такі наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, як обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 КПК.

Для потерпілого зрозумілі такі наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, як обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

У свою чергу прокурор просив відмовити у затвердженні угоди про примирення, надав письмові заперечення щодо вказаної угоди, які ґрунтуються у першу чергу на тому, що сторонами угоди передбачено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Свої заперечення проти угоди про примирення прокурор обґрунтовує і тим, що зі змісту ст. 69 КК України слідує, що застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину. Однак обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості скоєного злочину у цьому кримінальному провадженні, на думку прокурора, немає, застосування даної норми може відбуватись лише за наявності певних обставин, а саме наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Крім того, прокурор звертає увагу на те, що положення ч.1 ст.69 КК України надають повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи. Прокурор вважає, що ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. В даній ситуації обставиною, яка б могла істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності можна було б визнати вимушене рішення обвинуваченого сісти за кермом в стані наркотичного сп`яніння внаслідок певних життєвих обставин, на кшталт термінового транспортування хворого, пораненого в лікарню, загроза життю та здоров`ю оточуючих, рятування майна тощо. Проте, обвинувачений ОСОБА_7 свідомо, без наявних нагальних причин вирішив розпочати керування автомобілем в стані наркотичного сп`яніння, що і призвело до ДТП.

Прокурор зауважує, що сторони угоди в якості пом`якшуючих обставин вказують щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків потерпілому, надання потерпілому допомоги безпосередньо після вчинення злочину. При цьому прокурор не оспорюючи щирого каяття обвинуваченого у вчиненому злочині, вважає, що останній жодним чином не сприяв і не міг сприяти розкриттю злочину, оскільки дане кримінальне правопорушення було вчинено в умовах очевидності, жодних інших даних, які не зафіксовані під час огляду місця події, не повідомив і не міг повідомити, співучасників, яких міг би викрити обвинувачений у вказаному злочині також не було і бути не могло, встановлені в угоді обставини, жодним чином не впливають на суспільну небезпечність вчиненого діяння та, відповідно, не знижують ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, тому, на думку прокурора, застосування в даному випадку ст. 69 КК України та призначення запропонованого в угоді покарання суперечитиме самому духу Закону.

Прокурор свої заперечення щодо угоди про примирення обґрунтував і тим, що 16.02.2021 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», відповідно до якого внесено зміни до КК України з метою більш жорсткого дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху та доповнено статтею 286-1, санкція якої передбачає більш суворе покарання а ніж санкція статті 286 КК України, а також внесено зміни до статті 75 КК України щодо прямої заборони на звільнення від відбування покарання з випробуванням при засудженні за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Хоча у запереченнях прокурор погоджується з тим, що диспозицією статті 286-1 КК України передбачена така конструкція, що перебування суб`єкта злочину в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є кваліфікуючою ознакою, а відтак вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані наркотичного сп`яніння не можливо визнати обтяжуючою обставиною у розумінні ст. 67 КК України.

Вислухавши сторони угоди та прокурора, вивчивши обвинувальний акт та інші матеріали судового провадження, що наявні у розпорядженні суду на даній стадії судового провадження, вивчивши та перевіривши на відповідність вимогам закону угоду про примирення, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України, в тому числі вимогам закону про кримінальну відповідальність відповідає узгоджене сторонами угоди покарання з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.

Суд не зміг погодитися з доводами прокурора, викладеними ним у запереченнях щодо затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим з огляду на наступне.

КПК України передбачає два види угод: угода про примирення та угода про визнання винуватості. Перша з них може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, друга між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. В обох випадках зміст угоди має містити узгоджене покарання та згоду сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України, зокрема, Розділом XI його Загальної частини. Відповідно до ч.5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання яке понесе винна особа.

Суд при ухваленні вироку на підставі угоди та призначенні покарання зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність. За таких обставин сторони угоди, визначаючи покарання, зобов`язані дотримуватись положень Розділу ХІ «Призначення покарання» Загальної частини КК України.

За правилом ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК ). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК; або інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; або не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Приймаючи рішення про затверджуючи угоди про примирення, суд враховує і судову практику щодо угод про примирення.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 31.03.2016 року (справа № 5-27 кс 16), примирення є комплексним міжгалузевим інститутом кримінального та кримінального процесуального законодавства, спрямованим на задоволення/відновлення прав потерпілого та заохочення позитивної посткримінальної поведінки суб`єкта злочину, На забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають складні зв`язки між принципами публічності і диспозитивності. Як зазначено в цьому рішенні, суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок, і вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія інтерес.

Під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого (підозрюваного) це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права. І під час вирішення кримінально-правових конфліктів Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди дотримуватись балансу між приватними і публічними інтересами.

Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

Тобто існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.

Тому наразі щодо наданої суду угоди про примирення суд керується не тільки формальними вимогами норм статей 468, 469, 474 КПК України щодо видів угод про примирення і класифікацію злочинів, щодо яких такі угоди можуть укладатися, а й чітко дотримється їх засадничих принципів. Для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 06.12.2018 року у справі № 756/11661/17.

Суд вважає, що зміст укладеної між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 угоди про примирення жодним чином не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм ч. 3 ст. 469, п. 7 ст. 474 КПК України. Обґрунтованих підстав, як стверджує у запереченнях прокурор, обмежувати дію принципу диспозитивності у цьому конкретному кримінальному провадженні суд не встановив. Узгоджене сторонами угоди покарання за видом та розміром відповідає вимогам ст.ст. 65-67, 69 КК України і не виходить за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, зокрема ч. 2 ст. 53 КК України.

Затверджуючи угоду про примирення суд вважає за необхідне судові витрати на залучення експертів у розмірі 956 гривень 00 копійок стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов, як зазначено вище, не заявлено.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд вирішує в порядку передбаченому ст.100 КПК України.

З реєстру матеріалів вбачається, що у кримінальному провадженні було накладено арешт на автомобіль, яким керував ОСОБА_5 під час дорожньо-транспортної пригоди. Проте, належних документів для вирішення судом питання щодо застосованих заходів забезпечення кримінального провадження сторони суду не надавали та судом не досліджувадлися, про скасування арешту майна у разі ухвалення вироку на підставі угоди про примирення не клопотали. За відсутності необхідних матеріалів суд позбавлений можливості наразі ухвалити рішення щодо вказаного заходу забезпечення кримінального провадження. Зазначене рішення може бути ухваленим на стадії виконання вироку в порядку ст.ст. 537, 539 КПК за клопотанням учасника кримінального провадження.

Затверджуючи угоду про примирення, суд звертає увагу потерпілого та обвинуваченого на те, що у разі невиконання обвинуваченим угоди про примирення потерпілий має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення, укладену 30 травня 2023 року між обвинуваченим ОСОБА_5 , з одного боку, та потерпілим ОСОБА_6 , з іншого боку.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України і з дотриманням вимог ч. 2 ст. 53 КК України призначити покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Речові докази: оптичний носій інформації, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати на залучення експертів у розмірі 956 гривень 00 копійок коп. стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1