Справа № 621/1987/20
Пр. № 1-кп/621/61/24
ВИРОК

Іменем України

01 травня 2024 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

судді - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000776 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у сел. Донець Зміївського району Харківської області, є громадянкою України, має середню освіту, не одружена, не працює, зареєстрована в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 частини 1 статті 115 Кримінального кодексу України

у с т а н о в и в:

20 вересня 2020 близько 20:00 години ОСОБА_6 разом із малолітнім сином ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували у квартирі АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_11 де сумісно вживали спиртні напої.

В той же день, близько 22:30 години, ОСОБА_10 почав висловлювати претензії на адресу ОСОБА_6 , яка в цей час відпочивала у одній із кімнат квартири та на грунті ревнощів між ними раптово виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_6 виник умисел на заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи вказаний умисел, перебуваючи в приміщенні ОСОБА_12 вищезазначеної квартири, ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і, хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, схопила з обіднього столу кухонний ніж та нанесла удар в область нижньої лівої кінцівки ОСОБА_10 , після чого останній підвівся, пішов в напрямку вхідних дверей та вийшов з квартири.

ОСОБА_6 , продовжуючи свої дії направилась до ОСОБА_10 , перебуваючи на сходовому майданчику поблизу квартири АДРЕСА_4 вищезазначеного будинку, нанесла два удари ножем в грудну клітину, один удар ножем в черевну порожнину, один удар в спину та два удари ножем в нижні кінцівки ОСОБА_10 , чим спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді: двох проникаючих сліпих колото-різаних поранень передньої поверхні лівої половини грудної клітини, з ушкодженням органів грудної порожнини, що ускладнилося у своїй течії розвитком травматичного лівостороннього гемопневмоторакса, гемоперикарда, гострої крововтрати 3 ступеня та шоку 1 ступеня, одного проникаючого сліпого колото-різаного поранення черевної порожнини, без ушкоджень органів черевної порожнини, множинних непроникаючих колото-різаних поранень на задній поверхні лівої половини грудної клітини, в області правої та лівої кінцівок.

По ступеню тяжкості тілесні ушкодження у вигляді множинних непроникаючих колото-різаних поранень на задній поверхні лівої половини грудної клітини, в області правої та лівої кінцівок, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я. Ушкодження у вигляді двох проникаючих сліпих колото-різаних поранень передньої поверхні лівої половини грудної клітини, з ушкодженням органів грудної порожнини, що ускладнилося у своїй течії розвитком травматичного лівостороннього гемопневмоторакса, гемоперикарда, гострої крововтрати 3 ступеня та шоку 1 ступеня, одне проникаюче сліпе колото-різане поранення черевної порожнини, без ушкоджень органів черевної порожнини, як в сукупності так і кожне окремо кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинила умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обвинувачена ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнала частково та показала суду, що зі ОСОБА_10 20 років вона перебувала у цивільному шлюбі від якого у них народилося троє дітей. Чоловік неодноразово допускав відносно неї насильство, здебільшого це мало місце на грунті ревнощів.

Так, 20.09.2020 вона разом із чоловіком ОСОБА_10 та малолітнім сином перебувала у квартирі ОСОБА_11 ЇЇ чоловік та ОСОБА_11 сумісно вживали спиртні напої, в цей час вона разом із сином відпочивала в іншій кімнаті. Через деякий час ОСОБА_10 підійшов до неї, наніс удар та розпочав сварку. Побоюючись за своє життя та здоров`я дитини, за яких саме обставин не пам`ятає, вона схопила ніж та почала наносити ним удари ОСОБА_10 , з метою захистити себе та сина. Не спростовувала факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , їх локалізацію та тяжкість, але вказала, що не пам`ятає обставин події, зазначивши, що не бажала настання смерті ОСОБА_10 чи спричинення тілесних ушкоджень, а лише захищала себе та дитину від протиправних дій останнього.

Крім часткового визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_6 , її винуватість у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, у повному обсязі підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду.

В ході судового розгляду були досліджені показання потерпілого ОСОБА_10 , надані в ході розгляду кримінального провадження попереднім складом суду, враховуючи, що на час судового розгляду потерпілий ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що унеможливило його допит судом безпосередньо. (т. 4 а.п. 61) Так, останній показав, що 20.09.2020 у вечірній час разом з обвинуваченою розпили пляшку горілки вдома, після чого разом з сином пішли до свого знайомого ОСОБА_11 , з яким він продовжив розпивати спиртне, а обвинувачена з сином знаходилися в іншій кімнаті. Подальших подій не пам`ятає, прийшов до тями у лікарні, на його тілі були виявлені численні ножові поранення.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показав, що він проживає в квартирі сина. 20.09.2020 до нього прийшли його знайомі ОСОБА_10 , обвинувачена та їх син. Сварки він не чув, коли вийшов з туалету то побачив, що в коридорі стояла ОСОБА_6 і тримала в руках ніж. Вона була у шоковому стані. На підлозі лежав ОСОБА_10 , були сліди крові, тому він одразу забрав ніж із рук ОСОБА_6 та викликав швидку допомогу. Дитина весь час знаходилася у спальній кімнаті.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що проживає по сусідству з ОСОБА_11 20.09.2020 чула як плакала дитина, коли вийшла з квартири, то побачила у під`їзді сліди крові. Їй відомо про те, що обвинувачена та потерпілий проживають однією сім`єю та між ними га грунті вживання алкогольних напоїв часто виникали сварки.

Крім показань обвинуваченої, потерпілого та свідків, наданих під час судового розгляду, винуватість ОСОБА_6 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні підтверджується наступними доказами, дослідженими судом.

- даними протоколу огляду місця події від 21.09.2020 за адресою: АДРЕСА_3 підтверджується обстановка квартири де ОСОБА_6 завдала ударів ножем ОСОБА_10 . Під час огляду було виявлено та вилучено: кухонний ніж з плямами бурого кольору на лезі, футболку чорного кольору з плямами бурого кольору (т. 1 а.п. 208-214)

- згідно постанови про визнання предметів в якості речових доказів від 21.09.2020 визнано речовими доказами та передано на зберігання до камери схову ВП № 2 Чугуївського РУП ГУ НП в Харківській області: об`єкт № 1 - змив на фрагмент бинта речовини бурого кольору на сходах під`їзду; об`єкт № 2 - змив на фрагмент бинта речовини бурого кольору на майданчику першого поверху; об`єкт № 3 - контрольний змив на фрагмент бинта з поверхні сходів під`їзду; об`єкт № 4 - контрольний зразок фрагменту бинта; об`єкт № 5 - футболка чорного кольору з написом білого кольору MAVS 82, з плямами бурого кольору; об`єкт № 6 - кухонний ніж загальною довжиною 20 см, довжина леза - 10 см, довжина рукоятки, виконаної з полеміру, обмотаної чорною ізоляційною стрічкою, довжиною 10 см, з плямами бурого кольору на лезі; жіночу сукню сіро-зеленого кольору з кишенями, (т. 1 а.п. 215-216);

- ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 22.09.2020, накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: змив на фрагмент бинта речовини бурого кольору на сходах під`їзду; змив на фрагмент бинта речовини бурого кольору на майданчику першого поверху; контрольний змив на фрагмент бинта з поверхні сходів під`їду; контрольний зразок фрагменту бинта; футболка чорного кольору з написом білого кольору «MAVS 82» з плямами бурого кольору; кухонний ніж загальною довжиною 20 см., довжиною леза 10 см. довжиною рукоятки, виконаної з полімеру обмотаної чорною ізоляційною стрічкою, довжиною 10 см., з плямами бурого кольору на лезі; жіночу сукню сіро-зеленого кольору з кишенями. (том 1 а.п. 217-218)

- з довідки лікаря судово - медичного експерта б/н, вбачається, що у ОСОБА_10 мали місце: одне проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітки, з ушкодженням перикарду та серцевого м`яза, що ускладнилося у своїй течії розвитком травматичного лівостороннього гемопневмотораксу, гемоперикарду, що призвело до розвитку гострої крововтрати та геморагічного шоку; одне проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини, без ушкодження внутрішніх органів черевної порожнини. По ступеню тяжкості ці тілесні ушкодження, як в сукупності, так і кожне окремо, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя (згідно п. 2.1.3 "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.) (т. 1 а.п. 222)

- згідно висновку судово - психіатричної експертизи № 538 від 09.11.2020 ОСОБА_6 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_6 перебувала у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксікації, поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_6 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 1 а.п. 227-229)

- відповідно до висновку експертизи № 14/705-С/20 від 28.10.2020 на фрагменті марлевого бинта зі змивом (об`єкт № 1), вилученому в ході огляду місця події, знайдена кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна сказати, що кров в даному об`єкті належить до групи О з ізогемаглютинінами анти - А і анти-В, походження якої від потерпілого ОСОБА_10 не виключається, оскільки, згідно ксерокопії медичної карти стаціонарного хворого № 4297/2086 від 21.09.2020 КНП "МБЛ № 18" ХМР, група крові його - О (І) (т. 1 а.п. 236-237)

- за висновком експерта № 12-14/195-Зм/20 від 12.11.2020 у ОСОБА_10 мали місце: візуалізується різана рана № 1 розміром 2х0,4 см, вище соска зліва, з якою в момент серцевого поштовху поступає темна кров; на лівій грудній клітці візуалізується рана № 2 розміром 2-0,4 см, на рівні 10 міжребір`я, з якої надходить кров; в правій епігастральній ділянці ножове пооанення - рана № 3 розміром 2,5х0,5 см; на лівій нижній кінцівкі в області верхньої третини стегна рана № 4 розміром 3х2 см, помірно кровоточить, в області кульшового суглобу рана № 5 розміром 5х3 см, що кровоточить; в ділянці правого коліна рана № 6 розміром 1х1 см; на спині на рівні 12 ребра рана № 7 розміром 3х2 см, кровоточить. Тобто, потерпілому ОСОБА_10 було спричинено всього 7 колото-різаних поранень. Виключена можливість спричинення вищевказаних тілесних ушкоджень самим потерпілим ОСОБА_10 внаслідок самоспричинення, що не характерно для цього виду травми (т.1 а.п. 238-239)

- згідно висновку експерта № 14/706-С/20 від 28.10.2020 на сукні (об`єкти № № 1, 2) ОСОБА_6 знайдена кров людини, встановити групову належність якої не виявилося можливим, оскільки антигени А, В і Н та ізогемаглютиніни анти-А і анти-В не виявлені. На цій же сукні, в об`єкті № 3, наявність крові не встановлена (т. 1 а.п. 248-249)

-згідно висновку експерта № 14/707-C/20 від 27/10/2020 на футболці (об`єкти № № 1, 2), вилученій в ході огляду місця події, наявність крові не встановлена (т. 3 а.п. 4)

Під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено наявності у обвинуваченої ОСОБА_6 прямого умислу на протиправне заподіянні смерті ОСОБА_10 .

У Постанові Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі №286/4163/19 наведено ознаки розмежування злочинів, передбачених частиною 2 статті 15 частини 1 статті 115 та частини 1 статті 121 Кримінального Кодеку України.

Так, за змістом статті 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом.

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.

Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. А оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.

На необхідності врахування суб`єктивного ставлення винного до наслідків своїх дій неодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх постановах від 09 жовтня 2018 року у справі № 760/4968/15-к, від 18 жовтня 2018 року у справі № 348/1153/17, від 08 листопада 2018 року у справі № 360/718/16-к, від 18 грудня 2018 року у справі № 569/2944/16-к тощо.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.

Як встановлено судовим розглядом 20.09.2020 за вказаних вище обставин ОСОБА_6 завдала ОСОБА_10 сім колото-різаних поранень в тому числі у життєво-важливі органи. Сама ОСОБА_6 фактично не заперечувала факту умисного нанесення ножових поранень потерпілому, проте стверджує, що умислу на позбавлення його життя не мала, а захищалась від протиправних дій останнього. Вказує, що спричинення поранень взагалі не пам`ятає, хоча і не заперечує, що це зробила, умислу на вбивство у неї не було.

На підставі аналізу досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 перебувала у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, що за медичним клінічним проявом визнається як хвороба із психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю (класифікація F10), та враховуючи показання обвинуваченої ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_10 про те, що вони не пам`ятають подій, пов`язаних з нанесенням тілесних ушкоджень, поза розумним сумнівом доведено, що потерпілий та обвинувачена перебували у стані алкогольного сп`яніння на час подій.

Суд встановив, що конфлікт між обвинуваченою і потерпілим виник раптово, на ґрунті ревнощів; знаряддям злочину - ножем ОСОБА_14 хоча і завдала ОСОБА_15 сім ножових поранень, та, маючи реальну можливість продовжити свої дії, вона припинила наносити удари, що свідчить про відсутність у обвинуваченої прямого умислу на вбивство потерпілого.

ОСОБА_6 спричиняючи тілесні ушкодження ОСОБА_15 свідомо припускала настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті останнього, однак, не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство, та має нести відповідальність за наслідки, які фактично настали.

Ці обставини в поєднанні з іншими об`єктивними даними справи: характером взаємостосунків між потерпілим та ОСОБА_6 , які передували злочину; станом алкогольного сп`яніння потерпілого в момент спричинення ушкоджень; інтенсивністю, послідовністю ударів; характером, локалізацією та механізмом спричинення тілесних ушкоджень; поведінкою ОСОБА_6 після посягання, у своїй сукупності дають підстави вважати, що ОСОБА_6 мала намір заподіяти потерпілому тілесні ушкодження.

Частиною 3 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин, дії обвинуваченої ОСОБА_6 належить перекваліфікувати з частини 2 статті 15, частини 1 статті 115 Кримінального кодексу України на частину 1 статті 121 Кримінального кодексу України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Доводи сторони захисту щодо вчинення ОСОБА_6 злочину у стані необхідної оборони є неспроможними.

Відповідно до ч. 1-3 статті 36 Кримінального кодексу України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких об`єктивних даних щодо перебування обвинуваченої у стані необхідної оборони або перевищення меж необхідної оборони в розумінні статті 36 Кримінального кодексу України, тому відсутні підстави для кваліфікації її дій за статтею 124 Кримінального кодексу України.

Під час призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , відповідно до вимог статей 65-67 Кримінального кодексу України, судом враховано наступні обставини:

- ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, який, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, є тяжким злочином;

- відсутність обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України;

- обставину, що обтяжує покарання, якою, відповідно до пункту 13 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, визнається вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння;

- особу обвинуваченої, яка раніше в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судима; є соціально неадаптованою; не працює; згідно характеристики з місця проживання часто перебувала у стані алкогольного сп`яніння, діти ОСОБА_16 та ОСОБА_17 влаштовані до Зміївської гімназії № 1 "Сузір`я", яких на вихідні, святкові та канікули не забирала, умови для дітей не створені, молодшого сина Єгора часто залишала у друзів та зникала на декілька днів; у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

З урахуванням сукупності зазначених відомостей щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченої, відсутності обставин, що пом`якшують покарання, обставини, що обтяжує покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією частини 1 статті 121 Кримінального кодексу України.

З метою забезпечення виконання вироку, до набрання ним законної сили, ОСОБА_6 належить змінити запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор", взяти її під - варту в залі суду із з цього часу (01.05.2024) рахувати строк відбуття покарання.

Відповідно до частини 5 статті 72 КК України строк перебування ОСОБА_6 під вартою у період з 21 вересня 2020 року 10 липня 2023 року належить зарахувати до відбутого покарання із розрахунку: один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішити на підставі статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 349, 368-374 КПК України, суд-

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 сатті 121 Кримінального кодексу України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

До набрання вироком законної сили змінити у відношенні ОСОБА_6 запобіжний захід домашній арешт на тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор", взяти її під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 01 травня 2024 року.

Зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_6 строк перебування під вартою у період з 21 вересня 2020 року по 10 липня 2023 року, із розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Скасувати арешт речових доказів, відповідно до ухвали слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 22 вересня 2020 року.

Речові докази:

- об`єкт № 1 - змив на фрагмент бинта речовини бурого кольору на сходах під`їзду; об`єкт № 2 - змив на фрагмент бинта речовини бурого кольору на майданчику першого поверху; об`єкт № 3 - контрольний змив на фрагмент бинта з поверхні сход під`їзду; об`єкт № 4 - контрольний зразок фрагменту бинта; об`єкт № 6 - кухонний ніж загальною довжиною 20 см, довжина леза - 10 см, довжина рукоятки, виконаної з полеміру, обмотаної чорною ізоляційною стрічкою, довжиною 10 см, з плямами бурого кольору на лезі, - футболку чорного кольору з написом білого кольору MAVS 82, що передані на зберігання до камери схову ВП № 2 Чугуївського РУП ГУ НП в Харківській області, - знищити;

- жіночу сукню сіро-зеленого кольору з кишенями, передану на зберігання до камери схову ВП № 2 Чугуївського РУП ГУ НП в Харківській області, - повернути обвинуваченій ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 395 Кримінального процесуального кодексу України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3