Справа № 393/170/24
пров. 1-кп/393/63/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року селище Новгородка

Новгородківський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Новгородка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.03.2024 р. за №0000067 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Новгородка Кіровоградської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, згідно ст.89 КК України є особою, що не має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 21.03.2024 року приблизно о 23:00 год. перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно наніс кулаком правої руки, не менше ніж два удари в обличчя потерпілій ОСОБА_5 . Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока, садна в ділянці крила носа справа, які згідно висновку експерта судово-медичної експертизи № 225 від 22.03.2024 року, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України не визнав.Також суду пояснив, що він в повній мірі розуміє суть та обсяг пред`явленого до нього обвинувачення, та всі обставини викладені в обвинувальному акті йому зрозумілі. Крім цього пояснив, що дійсно 21.03.2024 року ввечері він знаходився в своєму домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 де вони родиною святкували день народження його дружини. На вказаний день народження, ввечері, до нього додому в гості прийшла його теща ОСОБА_6 , зі своєю знайомою по роботі ОСОБА_5 . Останню ніхто в гості не запрошував. Вони прийшли приблизно десь о 20:00 год. Згодом в ході сімейного застілля де вживалися спиртні напої, у нього почався конфлікт з тещею і вони з нею та її знайомою ОСОБА_5 вийшли надвір. Конфлікт з тещею в них продовжився, а потерпіла почала його ображати нецензурною лайкою. Він зайшов до коридору в будинку і почав виганяти потерпілу, а теща в цей час була надворі. Потерпіла з тещею не хотіли йти, а навпаки хотіли залишитися та зайти до будинку. Знаходячись в коридорі будинку ОСОБА_5 намагалася пройти в будинок, але він її не пускав, на що остання почала йому нігтями пальців рук шкрябати обличчя та очі і він з метою самозахисту та з метою припинити неправомірні дії потерпілої наніс їй правою рукою приблизно два удари по обличчю. Після цього потерпіла відійшла та більше не поверталась, потім викликала поліцію, його дружина почала кричати. Також пояснив, що зробив він це не навмисно, а з метою самозахисту від нападу потерпілої. Шкодує, що все так сталося та кається.

Незважаючи на заперечення обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, його вина доведена повністю та підтверджується дослідженими в судовому засіданні наступними доказами:

Так, потерпіла особа ОСОБА_5 під час судового розгляду пояснила, що 21.03.2024 року о 20:00 годині вона прийшла разом з ОСОБА_6 , яка являється тещею обвинуваченого, у гості до сім`ї ОСОБА_7 , що в с-щі Новгородка по вул. Затишній, куди її було запрошено на день народження. Родину Спетаненків вона знає більше двох років, а з ОСОБА_6 разом працюють, та являються колегами по роботі. Вони відпочивали, вживали спиртні напої, а потім вона вийшла в коридор покурити. Повернувшись в будинок, побачила, що в обвинуваченого з його тещею ОСОБА_6 виник конфлікт, який переріс у бійку. Вона почала вмішуватись. Після чого, вони всі вийшли надвір, обвинувачений з ОСОБА_6 продовжували сваритися за якусь машину говорили, та про те, що якісь документи треба віддати. Потім вона сказала обвинуваченому, що він не правий і заступилася за колегу. В будинок вона не поверталась, їй там нічого потрібно не було. Вони всі були підвипивші. Обвинувачений почав її виганяти з двору, поте вона йому вказала, що не збирається нікуди йти. Йому вона жодних ударів не наносила, може якось трішки і царапнула, а обвинувачений наніс їй кулаком правої руки два удари в обличчя. Після чого, вона викликала поліцію та до їх приїзду вона знаходилась на вулиці за межами домоволодінням обвинуваченого. На наступний день вона поїхала в місто знімати побої, та вважає, що це не були легкі тілесні ушкодження, а навпаки тяжкі. З обвинуваченим не примирилися, останній вибачення не попросив та не розкаявся. Також просила призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_8 під час судового розгляду пояснила, що вона дружина обвинуваченого, а потерпіла ОСОБА_5 являється знайомою її матері ОСОБА_6 , вони разом працюють, колеги по роботі. 21.03.2024 року був її день народження, ми святкували. Десь о 20:00 год до нашого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 прийшли її мати ОСОБА_6 разом з потерпілою. Вони всі разом святкували та вживали спиртні напої. Десь о 22:00 год цього ж дня, коли всі гості пішли додому, між її чоловіком та матір`ю почалася сварка, причиною якої стало те, що її матері не сподобалось, що її чоловік сидів за столом не біля неї, своєї дружини, а біля своєї сестри. Сама сварка розпочалася ще в будинку, мати перекинула стіл з продуктами харчування, що дуже збентежило її чоловіка, а потім вони всі вийшли надвір, де конфлікт продовжився. Потерпіла почала ображати її чоловіка нецензурною лайкою. Після чого, останній почав виганяти з двору її матір та потерпілу. Потерпіла не погоджувалась йти, почала рватися у коридор будинку, там був її чоловік. В цей час вона втратила свідомість, а коли прийшла до тями, то лежала в кухні на підлозі, а сам конфлікт вже закінчився, коло неї сиділа матір. Чоловіка та потерпілої не було поруч з ними. Як чоловік наносив тілесні ушкодження потерпілій вона не бачила, оскільки втратила свідомість.

Свідок ОСОБА_6 під час судового розгляду пояснила, що обвинувачений являється її зятем, а потерпіла є її знайомою, з якою вони разом працюють на роботі. 21.03.2024 року був день народження у її доньки ОСОБА_8 та вона разом з потерпілою, десь о 20:00 год прийшли додому до її доньки, за адресою: АДРЕСА_1 , щоб привітати її. В процесі святкування, між нею та зятем виник конфлікт, та вона перевернула стіл з продуктами харчування. Вони з зятем постійно конфліктують, мають напружені відносини. Потерпіла теж втрутилася в їхній конфлікт та зять вдарив її кулаком в обличчя.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.03.2024р. о 23:40 год згідно якої гр. ОСОБА_5 , жителька АДРЕСА_2 повідомила що гр. ОСОБА_4 21.03.2024р. вчинив конфлікт, який переріс в бійку та наніс їй тілесні ушкодження у вигляді синця під лівим оком та розбив ніс в горі (а.с. 25);

Постановою про призначення проведення судово-медичної експертизи від 22.12.2024 року з метою встановлення наявності тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.26);

Висновком експерта №225 за результатами проведення судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні №00000067 від 22.03.2024 року, згідно якого, у гр. ОСОБА_5 маються тілесні ушкодження у вигляді: синця навколо лівого ока, садна в ділянці крила носа справа. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) предмету (-ів), індивідуальні властивості якого в ушкодженні не відобразилась. Порівнюючи характер ушкодження з даними літератури дані тілесні ушкодження утворилось орієнтовно до однієї доби до моменту огляду, та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом ИМОЗ України від 17.01.1995 року №6 (а.с.27);

Оцінюючи й аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження - доведена повністю та його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України.

Згідно ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом.

Вина обвинуваченого у вчинені даного кримінального правопорушення доведена в судовому засіданні ''поза розумним сумнівом'' та випливає із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків (доказів).

Між тим, розглядаючи справу повно, всебічно, та надаючи оцінку всім обставинам справи, слід зазначити, що судом не береться до уваги в якості доказу проведений на досудовому розслідуванні слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_5 , оскільки наданий суду протокол даної слідчої дії від 26.03.2024р. з доданими до нього ілюстрованими фотаблицями (а.с. 28-32) не відповідає вимогам закону, в зв`язку з чим є неналежним та недопустимим доказом та не може братися судом до уваги виходячи з наступного.

Так, відповідно положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтями 85, 86 КК України визначено, що докази мають бути належними та допустимими. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Відповідно правового змісту ст. 240 КПК України метою проведення такої слідчої дії як слідчий експеримент є перевірка і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної дії, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Як вбачається із змісту протоколу слідчого експерименту дослідженого судом під час розгляду кримінального провадження, то його було проведено за участі потерпілої ОСОБА_5 у присутності понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яким встановлено, що 26.03.2024р. о 10:10 год. за адресою АДРЕСА_2 , було зібрано всіх учасників слідчого експерименту, а саме: гр. ОСОБА_11 , двох понятих, потерпілу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та останній запропоновано було добровільно розказати та показати при яких обставинах їй було нанесено тілесні ушкодження. На що потерпіла погодилась та повідомила, що 21.03.2024р. близько 23:00 год. вона перебувала за адресою: АДРЕСА_1 , де у неї виник словесний конфлікт із чоловіком ОСОБА_12 , та перебуваючи на подвір`ї вищевказаного будинку та стоячи один навпроти одного, останній наніс один удар кулаком правої руки в область носа та один удар кулаком правої руки в область лівого ока, від даних ударів у неї пішла з носа кров та в подальшому було викликано працівників поліції. На цьому слідчий експеримент завершено.

При цьому слід зазначити, що відповідно до приписів ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення потерпілою обставин вчинення кримінального правопорушення, з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК.

Як вбачається із вказаного протоколу слідчого експерименту, то в ньому викладені лише покази гр. ОСОБА_5 , які вона надала слідчому в якості потерпілої, а будь яких відтворень дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань з участю останньої даний протокол в порушення вимог ст. 240 КПК взагалі не містить, що в свою чергу дає суду право розцінити вказану слідчу дію, (слідчий експеримент) лише як допит потерпілої, що як зазначалося вище не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК.

Крім цього, вказаний протокол не відповідає і вимогам ст. 104 КПК України, яка закріплює вимоги до протоколу. Так, відповідно до п.1 ч.3 вказаної статті у вступній частині протоколу повинні міститися відомості про всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання).

Як встановлено судом під час слідчого експерименту, що мав місце 26.03.2024 року була присутні потерпіла ОСОБА_5 , але відомостей передбачених п.1 ч.3 ст. 104 КПК України, щодо зазначення її, як особи, яка була ознайомлена з протоколом слідчого експерименту не вказано, що також вказує на незаконність вказаного процесуального документу, та як наслідок тягне його недопустимість та неналежність як доказу.

Крім того, ілюстровані фототаблиці, які є додатками до протоколу слідчого експерименту завірені лише підписом дізнавача, та не засвідчені підписами інших осіб, які брали в ньому участь, тобто підписами понятих і потерпілої, що є грубим порушенням вимог ч. 3 ст. 104 КПК України, згідно якої додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків, а тому не можуть бути розцінені судом як належні та допустимі докази у кримінальному провадженні.

Щодо висновку експерта №247/225 від 28.03.2024 р. проведеного у кримінальному провадженні з метою перевірки утворення тілесних ушкоджень у потерпілої при обставинах викладених в ході проведення слідчого експерименту за її участю, то суд також не приймає його до уваги при ухваленні вироку, оскільки він є похідним та був проведений на підставі протоколу проведення слідчого експерименту від 26.03.2024р., який суд визнав неналежним доказом по справі.

Слід також зазначити, що суд критично оцінює доводи обвинуваченого з приводу того, що він не умисно наніс потерпілій тілесні ушкодження, а здійснював самозахист, та в даній ситуації суд не приймає їх до уваги, оскільки як встановлено судом та це вбачається з матеріалів кримінального провадження дана подія мала місце, обвинувачений не заперечує факту нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, він є особою чоловічої статі та фізично сильніший за потерпілу, яка є особою жіночої статі, а тому він мав всі фізичні можливості здійснити супротив потерпілій без нанесення ударів руками по її обличчю, що свідчить саме про навмисні дії останнього направлені на заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілій, що в свою чергу на думку суду не є як стверджує обвинувачений самозахистом, та розцінює дані ствердження обвинуваченого як спосіб захисту з метою виправдати свої дії.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд виходить з того, що відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Також, при обранні міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.

Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до кримінального проступку, одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей, не працює, інвалідом не являється, за місцем проживання негативних характеристик не має, є особою, що не має судимостей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено. Між тим слід зазначити, що суд не розцінює покази обвинуваченого щодо його каяття у вчиненні кримінального правопорушення, як пом`якшуючу його покарання обставину, оскільки будь яких реальних дій спрямованих на каяття з боку останнього вчинено не було, зокрема обвинувачений не цікавився у потерпілої про можливість відшкодування спричиненої своїми злочинними діями шкоди її здоров`ю, не попросив у потерпілої вибачення хоча для цього була реальна можливість та було достатньо часу.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

Потерпіла претензій (цивільного позову) матеріального та морального характеру до обвинуваченого не заявила.

На підставі викладеного, реалізуючи принцип індивідуалізації покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання відповідно до санкції ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу, що є справедливим, доцільним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Також слід зазначити, що оскільки речові докази та процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні, а запобіжні заходи відносно обвинуваченого по кримінальному провадженню не застосовувались, суд не вирішує питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та міри запобіжного заходу.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 94, 100, 366-368, 373, 374, 376, 377, ч.15 ст.615 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Кропивницького апеляційного суду через Новгородківський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору, потерпілій.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_13