Справа №705/75/22
1-кп/705/452/24 УХВАЛА
21 березня 2024 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
Оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 23.03.2024, прокурор Уманської окружної прокуратури ОСОБА_3 подала письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливість закінчити розгляд судової справи по суті до закінчення строку дії попередньої ухвали суду про запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 .
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні подане клопотання підтримала та просила його задовольнити з підстав, що у ньому зазначені.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні вважав, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає, оскільки ризики, на якій вказує прокурор, не доведені жодними доказами та є лише припущеннями. Уразі, якщо суд дійде висновку про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу, просив змінити тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд повинен врахувати наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
Судом встановлено, що ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.01.2024 продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23 березня 2024 року.
При постановленні такої ухвали судом були враховані неможливість завершити розгляд справи до закінчення строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого відносно обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які продовжували існувати.
На даний час матеріали кримінальних проваджень, в яких ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення, перебувають на стадії судового розгляду. Судом з`ясована позиція обвинуваченого щодо пред`явлених обвинувачень, згідно з якою ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях не визнає, та встановлено порядок дослідження доказів. Наразі не допитані усі потерпілі, свідки, обвинувачений, не досліджені письмові докази, відтак завершити розгляд справи до закінчення строку дії попередньої ухвали суду про застосування запобіжного заходу на даний час неможливо з об`єктивних причин.
При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи, а також за правилами частини першої статті 178 КПК України бере до уваги характер і тяжкість передбачуваного злочину, покарання, яке може бути призначено в результаті засудження, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя підозрюваного, його зв`язки із суспільством.
Суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 не одружений, осіб на утриманні не має, не працевлаштований, не має постійного джерела прибутків.
Відтак, на думку суду, обвинувачений може переховуватись від суду, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у тому числі у вчиненні тяжких злочинів; та вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому суд враховує, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Беручи до уваги вказані вище обставини в їх сукупності, суд доходить висновку, що прокурором достатньо доведено, що застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе належним чином запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що призведе до неможливості розгляду справи в розумні строки та з`ясування всіх обставин у справі.
З огляду на викладене, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою належить задовольнити.
При цьому суд також не вбачає підстав для зміни раніше визначеного розміру застави та обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 183, 199, 331 КПК України, суд
Клопотання задовольнити.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою продовжити строком на 60 днів до 19 травня 2024 року включно.
У разі звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти у зв`язку з внесенням ним застави покласти на обвинуваченого такі обов`язки:
- прибувати до прокурора та суду за викликом;
- не відлучатися з населеного пункту, де він проживає, без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальних провадженнях.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику до відома та направити начальнику ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» для виконання.
Ухвала підлягає негайному виконанню і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали, а обвинуваченим протягом п`яти днів з моменту вручення йому копії ухвали.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Повний текст ухвали складений 25 березня 2024 року.
Суддя ОСОБА_1