ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1674/24 Справа № 243/2002/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 08 квітня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 по кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР за № 0002060 від 16.12.2020 року у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15- п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 08 квітня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06 червня 2024 року включно.

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та обрати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту із встановленням відповідних обов`язків.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що матеріали провадження містять ряд обставин, які дають змогу застосувати більш м`який запобіжний захід, зокрема ОСОБА_7 має постійне місце проживання у м. Слов`янськ, має міцні соціальні зв`язки з матір`ю та цивільною дружиною, позитивно характеризується за місцем мешкання, майже 4 роки утримується під вартою.

На обґрунтування клопотання про обрання запобіжного заходу та підтвердження обґрунтованості підозри прокурором не надано жодного доказу можливості здійснювати ОСОБА_7 протиправну діяльність.

Зазначає, що ніяких ризиків з того, що ОСОБА_7 здійснить або продовжить протиправну діяльність та буде вчиняти кримінальні правопорушення, прокурором не надано.

Вказує, що ОСОБА_7 майже 4 роки утримується під вартою без вручення повідомлення про підозру що грубо порушує Європейську конвенцію з прав людини. Повідомлення про підозру за ч. 2 ст. 15- ч. 1 ст. 115 КК України вручалось без захисника, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 2 ст. 15- п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України взагалі не вручалось. З моменту повідомлення особі про підозру починається стадія притягнення до кримінальної відповідальності, тобто ОСОБА_7 не набув статусу обвинуваченого в даному кримінальному провадженні.

Наголошує, що застосування запобіжного заходу у виді нічного арешту буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Вказує, що 25.03.2024 року колегія суддів ухвалила рішення про продовження строку тримання під вартою без видалення до нарадчої кімнати, оскільки суддя ОСОБА_8 , розглядала інші справи у час, який наведений у журналі судового засідання, як перебування суду у нарадчій кімнаті.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме: будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, ОСОБА_7 здійснив 5 пострілів в бік потерпілого, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а потерпілому своєчасно надали медичну допомогу.

06.12.2020 року ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08.12.2020 року, ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на потерпілого, у зв`язку з чим прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер скоєного кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, до затримання не працював, у офіційному шлюбі не перебуває, дітей на утриманні не має, отже у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки.

Першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Разом з цим, колегія суддів не вбачає надмірної тривалості судового розгляду та необґрунтованого перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки у даному кримінальному провадженні вже ухвалювався обвинувальний вирок суду, який скасований апеляційним судом 30.01.2024 року та направлений на новий судовий розгляд у суді першої інстанції, без надання оцінки доказам у кримінальному провадження та встановлення наявності або відсутності вини ОСОБА_7 в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Колегія суддів вважає, що з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений має схильність до вчинення кримінальних правопорушень та протиправних діянь, обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, не має міцних соціальних зв`язків, а відповідно у ОСОБА_7 відсутні належні стримуючі фактори для запобігання ризикам. Отже, відсутні данні, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Доводи захисника, про наявність у ОСОБА_7 цивільної дружини та матері, не вказують на таку міцність соціальних зв`язків, яка б могла запобігли здійсненню останнім заявлених ризиків.

Твердження захисника про порушення таємниці нарадчої кімнати 25.03.2024 року при ухваленні рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 не заслуговують на увагу, оскільки зазначена ухвала суду не є предметом даного апеляційного перегляду та відповідно колегія суддів не має можливості перевірити зазначені доводи та надати їм правову оцінку.

Колегія суддів зауважує, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Разом з тим, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи захисника про необґрунтованість заявлених ризиків є необґрунтованими.

З урахуванням тяжкості пред`явленого ОСОБА_7 , обвинувачення, дати затримання останнього, колегія суддів не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою.

За висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 в умовах ізоляції від суспільства та прийняв відповідне обґрунтоване судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 08 квітня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 по кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР за № 0002060 від 16.12.2020 року у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15- п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді