Справа №766/4305/23
н/п 1-кс/766/1038/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_7 про продовження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

в с т а н о в и л а:

Слідчий звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Обґрунтування клопотання:

Слідчий на 6 аркушах виклав положення Конституції України, що регламентують суверенність і незалежність держави України, Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року, Акту проголошення незалежності України від 24 серпня 1991року окремі положення Женевської Конвенції 1949 року, Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН №36 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та низки інших міжнародних актів.

Далі слідчий зазначив, що підозрювана ОСОБА_4 у період з 23 по 24 вересня 2022 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території України в АДРЕСА_1 , достовірно розуміючи, що Україна є унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, діючи умисно, протиправно, з метою завдання шкоди національним інтересам України, добровільно прийняла активну участь в проведенні незаконного референдуму, організованому представниками окупаційної влади на тимчасово окупованій території у період з 23 по 27 вересня 2022 року, за активного сприяння з боку військових рф, якими розміщено стіл, ширми, урни для голосування, з використанням символіки російської федерації у вигляді прапора, активно залучала громадян України до голосування щодо входження Херсонської області у склад російської федерації шляхом закликів зі словами «Проголосуйте за нашу великую Россию, вы ж понимаете, что россия здесь навсегда! Херсон это россия!», а також надання роз`яснень учасникам референдуму, які прийняли участь в голосуванні, з приводу правильності заповнення бюлетенів.

29.11.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України участь в проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину).

23.01.2024 ухвалою Херсонського апеляційного суду ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29.01.2024 включно.

Підозра ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення, а також необхідність застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовуються наступними доказами, зібраними під час досудового розслідування та наявними в матеріалах кримінального провадження, а саме: протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_8 особи для впізнання за фотознімками від 22.06.2023; протоколом огляду відеозапису під назвою «ОСББ» від 25.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_9 особи для впізнання від 22.06.2023; протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 від 28.06.2023; протоколом огляду відеозапису від 25.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_10 особи для впізнання від 22.06.2023; протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 від 28.06.2023; протоколом огляду відеозапису під назвою «ОСББ» від 25.07.2023; протоколом допиту свідка в режимі відеоконференції ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_11 особи для впізнання від 22.06.2023року; протоколом огляду від 25.07.2023 відеозапису під назвою «ОСББ»; протоколом допиту свідка в режимі відеоконференції ОСОБА_12 ; протоколом огляду від 25.07.2023 відеозапису під назвою «ОСББ»; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 від 02.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ; протоколом обшуку від 07.09.2023; висновком експерта № СЕ-19/116-23/14209-ФП від 15.09.2023; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 ; протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_15 особи для впізнання від 03.11.2023року; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 ; протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_16 особи для впізнання від 03.11.2023; протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_17 від 23.11.2023; іншими матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи, що 29 січня 2024 року закінчується строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак завершити досудове розслідування у вказаний строк не можливо, у зв`язку неможливістю об`єктивно виконати всі заплановані процесуальні дії, що потребує додаткового часу, розгляд яких має важливе значення для забезпечення заходів кримінального провадження можливість встановити об`єктивну істину у кримінальному провадженні та отримати докази, які будуть підтверджувати або спростовувати причетність підозрюваної ОСОБА_4 до вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, потрібний час для виконання процесуальних дій, передбачених ст.290 КПК України.

Разом з тим, 18 січня 2024 року постановою керівника Херсонської окружної прокуратури Херсонської області було продовжено строк досудового розслідування до 3-х місяців 29.02.2024 включно.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, що відповідно до положень ч.5 ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Сторона обвинувачення на підставі оцінки сукупності отриманих доказів стверджує, що причетність особи до вчинення нею злочину є достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст.111-1 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). У зв`язку із тим, що вона підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, за яке передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, що відповідно до положень ч. 6 ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів. У зв`язку із викладеним, існують обґрунтовані підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_4 , розуміючи ступінь тяжкості інкримінованого їй кримінального правопорушення буде намагатися уникнути кримінальної відповідальності, тим самим переховуючись від органу досудового розслідування та в подальшому суду;

- незаконно впливати на свідків (п.3 ч.1 ст.177 КПК України). Про що свідчить той факт, що підозрювана ОСОБА_4 проживає в м. Херсоні, може контактувати зі свідками, які під час досудового розслідування надавали покази щодо злочинної діяльності останньої, деякі з них проживають в тому ж самому будинку. Тому перебуваючи на волі, підозрювана ОСОБА_4 може незаконно вплинути на ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших свідків, змусивши їх змінити покази.

- вчинити інше кримінальне правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України), підозрювана ОСОБА_4 може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, по`вязані з колабораційною діяльністю з метою завдання шкоди державі України.

Враховуючи наведені обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину, його характер та значну суспільну небезпеку, а також те, що є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконними засобами через залякування може впливати на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення нею зазначеного кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення, а саме передавати інформацію ворогу державі-агресору, продовжувати співпрацю з окупаційними адміністрацією держави-агресора з метою завдання шкоди державі України, таким чином з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є застосування щодо підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчинені злочинів, передбачених статтями 109 114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 частини першої цієї статті тримання під вартою.

Доводи сторін у судовому засіданні:

Прокурор в судовому засіданні просила клопотання задовольнити за підставами, викладеними у клопотанні.

Захисники заперечували проти задоволення клопотання. На обґрунтування своїх заперечень послалися на те, що прокурором не надано жодних доказів існування ризиків, зазначених у клопотанні. Відповідно до приписів ст.199 КПК України прокурор у клопотанні мав навести як змінювалися ризики, чого ним не зроблено. Ризики протягом тривалого часу не проявилися, а відповідно вони відсутні. Щодо продовження строку досудового розслідування, то прокурором не зазначено жодної слідчої дії, яку необхідно вчинити. Проведення додаткових слідчих дій зараз ініціює сторона захисту (повторний допит свідків, проведення слідчих експериментів тощо). Щодо ризику втечі, то підозрювана не проявляла таких намірів, вона бажає довести свою невинуватість. У неї відібрано паспорт. Відсутній ризик впливу на свідків, оскільки всі свідки пережили окупацію і дуже сумнівно, що вони змінять свої покази.

Підозрювана заперечувала проти клопотання, переконливо зазначивши, що не має наміру ухилятися від суду, переховуватися, здійснювати тиск на свідків. Вона має намір довести свою невинуватість, спростувати обвинувачення, яке їй було пред`явлене. Умови триманні в СІЗО жахливі: 10 осіб в камері, половина осіб палить, ліжко на 2-му поверсі, вона є особою похилого віку, має низку хронічних захворювань.

Мотивація суду:

Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідка, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з вимогами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді триманні під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який за законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області ведеться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000020 від 27.04.2023 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

29.11.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, а саме: участь в проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з наданими прокурором поясненнями та матеріалами кримінального провадження дає слідчому судді підстави дійти висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Підозра ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення, а також необхідність застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовуються наступними доказами, зібраними під час досудового розслідування та наявними в матеріалах кримінального провадження, а саме: протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_8 особи для впізнання за фотознімками від 22.06.2023; протоколом огляду відеозапису під назвою «ОСББ» від 25.07.2023року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_9 особи для впізнання від 22.06.2023; протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 від 28.06.2023; протоколом огляду відеозапису від 25.07.2023року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_10 особи для впізнання від 22.06.2023; протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 від 28.06.2023; протоколом огляду відеозапису під назвою «ОСББ» від 25.07.2023; протоколом допиту свідка в режимі відеоконференції ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_11 особи для впізнання від 22.06.2023року; протоколом огляду від 25.07.2023 відеозапису під назвою «ОСББ»; протоколом допиту свідка в режимі відеоконференції ОСОБА_12 ; протоколом огляду від 25.07.2023 відеозапису під назвою «ОСББ»; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 від 02.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ; протоколом обшуку від 07.09.2023; висновком експерта № СЕ-19/116-23/14209-ФП від 15.09.2023; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 ; протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_15 особи для впізнання від 03.11.2023; протоколом допиту свідка Золото Шейх ОСОБА_18 ; протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_16 особи для впізнання від 03.11.2023; протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_17 від 23.11.2023; іншими матеріалами кримінального провадження.

Оцінивши вказані докази в їх сукупності з доводами клопотання та учасників судового засідання, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри на даному етапі досудового розслідування у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Щодо ризиків, то прокурором зазначено про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає зазначити наступне.

Порядок подання клопотання про продовження строку тримання під вартою врегульовано ст.199 КПК України. Відповідно до ч.3 ст.184 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинен містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що виявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим з прокурором у клопотанні не виконані.

В порушення зазначених вимог КПК України основну частину клопотання (майже шість сторінок) складає, цитування статей Конституції, положень Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф, Статуту ООН, Декларації та Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Декларації про принципи міжнародного права, Заключного акту Наради з безпеки і співробітництва в Європі, перелік областей, які входять до складу України, статі КПК України.

У клопотанні жодним чином не зазначено обставин, які свідчили б про те, що виявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Слідчий процитував статті КПК України, які визначають поняття ризиків, не пославшись при цьому на жодну конкретну обставину чи факт на підтвердження заявленого ризику. Досудове розслідування здійснюється протягом тривалого часу і при наявності ризиків (адже вони заявлялися прокурором і при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою) вони б мали проявитися і прокурор повинен був про це вказати. Проте жодний ризик не проявився, а відтак є підстави стверджувати, що заявлені ризики відсутні.

Щодо вимоги викладу обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, то слідчий у клопотанні обмежився двома абзацами «крім того, потрібний час для виконання процесуальних дій, передбачених ст.290 КПК України та складання обвинувального акту. Разом з цим, 18 січня 2024 року постановою керівника Херсонської окружної прокуратури Херсонської області було продовжено строк досудового розслідування до 3 місяців, а саме: до 29.02.2024року включно». При цьому слідчий не зазначив жодної конкретної слідчої чи процесуальної дії, яку необхідно виконати у продовженому строкові досудового розслідування.

Не містить переліку таких дій і сама постанова керівника прокуратури про продовження строку досудового розслідування. У постанові необхідність продовження строку досудового розслідування обґрунтована тим, що не розглянуто клопотання про арешт майна підозрюваної і це нібито «унеможливлює виконання всіх запланованих процесуальних дій, що потребує додаткового часу, розгляд яких має важливе значення для забезпечення заходів кримінального провадження можливість встановити об`єктивну істину у кримінальному провадженні та отримати докази, які будуть підтверджувати або спростовувати причетність підозрюваної ОСОБА_4 до вчинення вказаного правопорушення. Крім того, потрібен час для виконання процесуальних дій, передбачених ст.290 КПК України та складання обвинувального акту».

Арешт майна не є ні слідчою, ні процесуальною дією, і відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України є заходом забезпечення кримінального провадження, який може застосовуватись на будь-якій стадії кримінального провадження. Наявність чи відсутність арешту майна жодним чином не перешкоджає кримінальному провадженню. Незрозуміло яку істину у кримінальному провадженні необхідно встановити і що це таке, оскільки чинний КПК України не містить такого поняття як «істина у кримінальному провадженні».

Виконання вимог ст.290 КПК України та складання обвинувального акту не є ні слідчою, ні процесуальною дією.

Згідно змісту клопотання та доданих до нього документів останні слідчі дії повторний допит свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , вчинялися 03 листопада 202 3року і з того часу не було вчинено жодної слідчої дії.

Частиною 6 статті 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

КПК України зменшено обсяг запобіжних засобів, які може бути застосовано до осіб які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, але при цьому законодавець зберіг вимогу щодо наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України., при застосуванні запобіжного заходу. А наявність ризиків ні в клопотанні, ні в судовому засіданні доведена не була.

Разом з цим, слідчий суддя звертає увагу не те, що запобіжний захід не є покаранням за злочин. Його мета забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної або обвинуваченої особи. Незалежно від законодавчих змін та особливостей періоду процедура застосування до особи запобіжних заходів завжди має відповідати правовим принципам, які є універсальними і підлягають до застосування у будь-якій країні, де панує верховенство права.

Ідеться про такі базові принципи: презумпція невинуватості; презумпція свободи; імператив поваги до людської гідності.

Презумпція невинуватості гарантує, що кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком суду (ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Конституційний суд України зазначає, що метою принципу презумпції невинуватості є захист особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, від будь-яких форм осуду публічної влади, доки вину не буде доведено (Рішення від 8 червня 2022 року 3-р(ІІ)/2022).

Метою застосування запобіжного заходу є, по-перше, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Європейський суд з прав людини в справі Пірузян проти Вірменії (Piruzyan v. Armenia) (заява № 33376/07, рішення від 26.06.2012 року, остаточне рішення від 26.09.2012 року) зазначив про те, що: 94. У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку, коли така особа підозрюється у вчиненні злочину: ризик того, що особа не з`явиться до суду; ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі Трипедуш проти Республіки Молдова (Tripadus v. the Republic of Moldova) (заява № 34382/07, рішення від 22.04.2014 року, остаточне рішення від 22.07.2014) : 119. Суд нагадує, що ст. 5 Конвенції присвячена основному праву людини: захист людини проти самовільного посягання з боку держави на її свободу. Параграф 3 цієї статті зобов`язує, щоб попередній арешт не перевищував розумного строку і щоб компетентні судові органи регулярно розглядали наявність достатніх і доречних підстав, які виправдовують попередній арешт. 120. У своїй юриспруденції Суд розвинув чотири фундаментальні підстави, що виправдовують попередній арешт особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину: ризик, що обвинувачена особа втече, ризик, що при звільненні підозрюваний перешкодить здійсненню правосуддя, і ризик, що він вчинить нові злочини або порушить громадський порядок.

Європейський суд з прав людини в справі Боротюк проти України (Borotyuk v. Ukraine) (заява № 33579/04, рішення від 16.12.2010 року, остаточне рішення від 16.03.2011 року) звернув увагу на те, що: 62. При цьому існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи за і проти такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними.

Аналогічні висновки ЄСПЛ стосовно ст. 5 Конвенції виклав в п. 80 справи Фельдман проти України: Суд зазначає, що тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачувався заявник, та ризик його ухилення від слідства залишалися єдиними підставами для відмови суду в задоволенні клопотань заявника про звільнення. Проте, згідно п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (п. 80 рішення у справах Яблонський проти Польщі (Jablonski v. Poland) , № 33492/96 від 21.12.2000 року, п. 102 рішення І.А. проти Франції (I.A. v. France) , № 28213/95, ECHR 1998-VII) . До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (рішення у справі Іловецький (Ilowiecki) , п. 61) . Жодних таких підстав у справі, що розглядається, суди не зазначили. Посилаючись головним чином на серйозність пред`явлених заявнику обвинувачень та ризик його ухилення від слідства, державні органи продовжували тримання його під вартою на підставах, які не можна вважати відповідними і достатніми .

Щодо незаконного впливу на свідків.

В справі Летельє проти Франції (Letellier v. France) (заява № 12369/86, рішення від 26.06.1991 року) Європейський суд з прав людини визначив, що: 37. Уряд нагадує, що висунуті проти пані Летельє звинувачення ґрунтуються головним чином на свідченнях панів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . Останній був допитаний слідчим 25.11.1985 року, але в зв`язку з неявкою його очна ставка з обвинуваченою 17.12.1985 року не відбулася. Серед мотивів рішення обвинувальної палати від 22.01.1986 року була і необхідність попередження тиску на свідків, що могло спонукати їх змінити свої показання під час очних ставок. 38. На думку Комісії, якщо таке побоювання і могло бути виправданим на початку слідства, то після численних допитів свідків воно перестає бути визначальним. Крім того, немає ніяких даних про те, що в період, коли заявниця перебувала на волі і до неї було застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, вона вдавалася до залякування свідків. 39. Суд визнає, що реальна загроза чинення тиску на свідків могла існувати на початку цієї справи, але з плином часу вона значно зменшилася і зникла зовсім. Фактично після 05.12.1986 року судові органи вже не посилалися на подібну загрозу: тільки в рішеннях обвинувальної палати Парижа від 22.01.1986 року, 05.03.1986 року, 10.04.1986 року, 05.12.1986 року попередній висновок визнається єдиним способом запобігти цій небезпеці. У будь-якому разі після 23.12.1986 року за цим пунктом утримання під вартою вже не виправдовувалося.

У клопотанні не зазначено жодного конкретного свідка, на якого може впливати підозрювана. Крім того, із протоколу допиту свідків слідує, що свідки перебувають за межами м. Херсона та України, оскільки були допитані в режимі відеоконференції.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

У клопотанні зазначено, що ОСОБА_4 може «продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з колабораційною діяльністю з метою завдання шкоди державі України» проте у клопотанні не зазначено в якій формі на підконтрольній території державі Україна такі кримінальні правопорушення можуть вчинятися. Крім того, підґрунтя для вчинення такого злочину у м. Херсоні немає.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Клішин проти України наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Як зазначено в п. 111, 112 рішення Європейського суду з прав людини Белеветський проти Росії обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Отже, Європейський суд з прав людини визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд роз`яснює, що п. 2 ст. 6 Конвенції забороняє посадовим особам оголошувати людину винною до винесення їй вироку судом. Можна лише інформувати громадськість про розслідування у кримінальних справах, наприклад, розкривати інформацію про вручення підозри, затримання та зізнання. Але робити це розсудливо та обачно, вибір слів є важливим (Рішення ЄСПЛ від 2 жовтня 2018 року у справі Криволапов проти України).

Отже, до набрання законної сили вироку суду не можна називати людину військовим злочинцем або колаборантом, така людина є особою, яка підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого під час воєнного стану або під час окупації відповідних територій країни.

Презумпція свободи гарантує кожному свободу та особисту недоторканність (ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції).

Базові висновки стосовно презумпції на користь залишення особи на свободі Європейський суд з прав людини зробив у справах Вітольд Літва проти Польщі та Амбрушкевич проти Польщі. Зокрема, ЄСПЛ зазначає: недостатньо, щоб позбавлення волі лише відповідало нормам національного права, а ще необхідно, щоб з огляду на обставини справи воно було необхідним.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 червня 2019 року № 7-р/2019 вже визнано неконституційним положення ч. 5 ст. 176 КПК щодо безальтернативності запобіжних заходів у злочинах проти національної безпеки України та зазначав, що формальне судове рішення нівелює мету та суть правосуддя: «встановлення запобіжного заходу виключно у вигляді тримання під вартою особам, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні окремих злочинів, не дозволяє слідчому судді, суду зважити всі відповідні ризики та обставини конкретної справи під час призначення запобіжного заходу, а також позбавляє можливості винести вмотивоване судове рішення та надати належне обґрунтування триманню під вартою, що не узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини».

Із аналізу ч. 2 ст. 29 Конституції України вбачається, що винятків стосовно підстав застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає. У ст. 64 Основного Закону України встановлено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені, зокрема, статтею 29 Конституції України. Це свідчить про те, що безальтернативне обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України суперечить Основному Закону України.

В даному випадку тримання підозрюваної під вартою може виглядати як відбування покарання «авансом», тоді як відповідно до Рішення ЄСПЛ Летельє проти Франції (п.51) попереднє ув`язнення не повинно випереджати покарання у вигляді позбавлення волі, і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що при обранні запобіжного заходу за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України, альтернативою запобіжному заходу в вигляді тримання під вартою є відмова в обранні запобіжного заходу, якщо не вбачається необхідності позбавляти особу її основоположного права на свободу.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

У суді прокурором не було доведено наявність зазначених ним ризиків, слідчим суддею ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, під час розгляду клопотання встановлено не було, а тому слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст.132, 177, 178, 179, 183, 184, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и л а :

Відмовити слідчому СВ Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про продовження підозрюваній ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Звільнити підозрювану ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1