Справа № 638/2670/24
Провадження №1-кп/638/1263/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисниці ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0002944 від 01 грудня 2023 року стосовно

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, офіційно не працюючого, працюючого за трудовими договорами, має неповнолітнього сина ОСОБА_6 2007 року народження, зі слів має хронічні захворювання, інвалідності спростовує, обмежено військово придатного, зареєстрований та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого у вчиненні кримінального правопорушення- злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,-

встановив:

30.11.2023 року близько 19 год. 45 хв., більш точний час під час судового розгляду не встановлено, ОСОБА_5 , разом з своїм неповнолітнім сином ОСОБА_6 , перебували за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_5 самостійно вживав спиртні напої на кухні вказаної квартири, а його неповнолітній син ОСОБА_6 , в кімнаті квартири займався власними справами.

В цей час між ОСОБА_5 та його неповнолітнім сином ОСОБА_6 виник словесний конфлікт на ґрунті виконання домашніх обов`язків, в ході якого неповнолітній ОСОБА_6 , прийшов на кухню, де перебував його батько, а у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень своєму неповнолітньому сину ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень своєму неповнолітньому сину ОСОБА_6 , розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків у вигляді ушкодження здоров`я неповнолітнього ОСОБА_6 , і бажаючи їх настання, використовуючи малозначний привід у вигляді раніше початого словесного конфлікту, діючи умисно і протиправно, ОСОБА_5 , стоячи в положенні спиною до неповнолітнього ОСОБА_6 , використав кухонний ніж, який знаходився у нього, розвернувся, та використовуючи фактор раптовості, зненацька, наніс один удар останньому в ліву верхню ділянку животу.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 спричинив неповнолітньому ОСОБА_6 , згідно висновку експерта №09-1774/2023 від 27.12.2023 наступні тілесні ушкодження: одне колото-різане поранення, що проникає до черевної порожнини, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у тому, що своїми умисними та протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні злочину в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України. Розкаявся у скоєнні злочину, та пояснив, що він 30 листопада 2023 року увечері, готував їжу на кухні квартири АДРЕСА_2 . Під час приготування їжі, вживав спиртні напої. У цей час його син- ОСОБА_8 перебував у квартирі та займався за комп`ютером. Після приготуванні їжі, він запросив до кухні сина та погодував його. Після вечері син повернувся до кімнати, а він почав мити посуд, та відтерати пательню, під час чого були звуки гучного шкрябання. У цей час, він просив сина почати робити домашнє завдання зі школи. На ці звуки до кухні повернувся син, та став просити припинити мити посуд та притиснув батька рукою до кухонних меблів. Під час цього обвинувачений вивертався від сина та наніс йому удар ножом, який був у його руці, в живіт, чим спричинив тілесні ушкодження. Після того, як він зрозумів, що сталося, він викликав швидку допомогу, почав надавати першу допомогу, замотував рану бинтом та намагався тампонувати рану. Дочекався лікарів, все повідомив. Просив суворо не карати, вказав, що зробив висновки з даної ситуації. Визнав провину, зазначив, що зробив неправильно, запевнив, що у подальшому він не буде вчиняти протиправні дії.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий зазначив, що він 30 листопада 2023 року перебував у вказані квартирі разом з батьком. Батько йому говорив вчити домашнє завдання та мив посуд. Він прийшов на кухню та просив батька гучно не шкрябати пательню, схопив його за руку, після чого батько вивертався та наніс йому удар ножом, який він тримав. У подальшому потерпілий побачив кров та потелефонував мамі, певний час був у свідомості, швидка допомога приїхала через 7 хвилин, а далу він не досить чітко пам`ятає події, бо йому вже було погано. До приїзду швидкої допомоги обвинувачений надавав йому допомогу, а швидка коли приїхала направила його до лікарні. Просив суд звільнити батька з під-варти та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. Вказав, що він зробив висновки, буде допомагати батькам та слухати їх.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просила суд не призначати покарання ОСОБА_5 пов`язане з позбавленням волі. Вказала, що вони мешкають однією родиною, та вона не бачить перешкод у спілкування сина з батьком. Вказала, що вона впевнена, що обвинувачений зробив висновки та у подальшому не допустить протиправної поведінки.

Від потерпілого та законного представника потерпілого ОСОБА_7 надійшли заяви про відсутність претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 , а також заяви з проханням змінити йому запобіжний захід.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежився дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч.1 ст. 121 КК України тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Приписами ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Судом в умовах повної змагальності процесу досліджені в повному обсязі всі докази, надані обвинувачення, потерпілим, захистом, можливість збирання інших доказів вичерпані, що визнано сторонами процесу, які підтвердили відсутність у них доповнень та інших доказів.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

З урахуванням наведеного, оцінивши у сукупності наявні у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, в порядку ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи із засад справедливості, виваженості та неупередженості, керуючись законом, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.1 ст. 121 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд встановив - щире каяття, надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, суд встановив вчинення кримінального правопорушнння щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. ст. 27, 29 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, право на захищати життя, свободу та особисту недоторканність, а обов`язок держави права та свободи людини.

Також у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Так, у ч. 1 ст. 62 Конституції України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Цей конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо у тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, має родину та неповнолітню дитину, характеризується позитивно, має хронічні захворювання, та враховуючи наявність обставин які пом`якшують та обтяжують покарання, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.

Крім того, призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 з застосуванням вимог ст. 75 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Також, відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зроблено висновок, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати необхідно стянути з ОСОБА_5 .

Запобіжний захід у ході судового розгляду ОСОБА_5 обирався тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор, висловлюючи думку щодо можливого призначення покарання, вказав на необхідності зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 та визначення запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до набрання вироком законної сили. Також прокурор просив визначити адресу АДРЕСА_3 , як місце відбування домашнього арешту- квартиру, яка належить ОСОБА_5 , та обмежити спілкування ОСОБА_5 з потерпілим ОСОБА_6 . Інші учасники судового розгляду не заперечували.

Суд вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню, та вважає за доцільне обрати запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту у певний час доби.

Потерпілим цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_5 , якщо він протягом іспитового строку тривалістю три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк іспитового строку обраховувати з 02 квітня 2024 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили - тримання під вартою, змінити на домашній арешт в певний час доби за адресою АДРЕСА_3 , та покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: не залишати житло за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 . в період часу з 23.00 години до 06.00 години; прибувати за кожною вимогою до суду ; здати на зберігання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну в разі їх наявності;-повідомляти суд про зміну свого місця мешкання.

Зарахувати у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 01 грудня 2023 року до 02 квітня 2024 року.

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти з зали судового засідання 02 квітня 2024 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 91-1 КК України заборонити ОСОБА_5 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 до 01 липня 2024 року.

Відповідно до ч.4 ст. 91-1 КК України контроль за поведінкою ОСОБА_5 здійснює орган пробації за місцем проживання засудженого.

Речові докази: речові докази, визнані речовими доказами відповідно до постанови при визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 01 грудня 2023 року (ніж, змиви, зріз простирадла)- знищити, речові докази, визнані речовими доказами відповідно до постанови при визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 01 грудня 2023 року (футболка) - знищити, диски - зберігати з матеріалами справи.

Судові витрати за проведення експертних досліджень № СЕ-19/121-23/28742-БД від 12 січня 2024 року по вказаному кримінальному провадженню стягнути з ОСОБА_5 ІПН НОМЕР_1 на користь держави у сумі 21562,48 (двадцять одна тисяча п`ятсот шістдесят дві гривні 48 копійок).

Арешт, покладений відповідно до ухвал Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 грудня 2023 року- скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому, захисниці, потерпілому та прокурору негайно вручити копію вироку.

Повний текст вироку складений 02 квітня 2024 року.

Суддя ОСОБА_9