ВИРОК

Іменем України

05.04.2024 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

почесного консулу Федеративної Республіки Німеччина у Львові ОСОБА_6

+

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження № 0000577 від 30 червня 2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина Федеративної Республіки Німеччина, вдівця, раніше не судженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України

в с т а н о в и в :

23.06.2023 року близько 15:28 год. ОСОБА_4 , перебуваючи у м. Львові біля магазину «Фокстрот», що розташований по вул. Княгині Ольги, 106, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, таємно, шляхом вільного доступу привласнив із банкомату банку АТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться у будівлі магазину «Фокстрот» за вище вказаною адресою, банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка видана для обслуговування рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_7 .

Крім цього, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , 23.06.2023 року о 15:28 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, використовуючи раніше привласнену банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка видана для обслуговування рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_7 , таємно викрав грошові кошти з вказаної картки шляхом зняття готівкових коштів у сумі 200 гривень у банкоматі, що за адресою: АДРЕСА_2 .

Продовжуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме: грошових коштів, які знаходилися на раніше привласненій банківській картці АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка видана для обслуговування рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_7 ,ОСОБА_4 23.06.2023 року о 15:30 год., перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, таємно викрав грошові кошти з вказаної картки шляхом зняття готівкових коштів у сумі 1 000 гривень у банкоматі, що за адресою: АДРЕСА_2 , після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд.

В подальшому, ОСОБА_4 23.06.2023 року о 17:01 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, використовуючи раніше привласнену банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка видана для обслуговування рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_7 , таємно викрав грошові кошти з вказаної картки шляхом зняття готівкових коштів у сумі 1 600 гривень у банкоматі, що за адресою: АДРЕСА_3 , після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2 800 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав повністю, щиро розкаявся, пояснення дав аналогічні до фабул обвинувачення. Свої дії пояснив необдуманістю щодо настання негативних наслідків. Просить суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд даної справи без його участі, в якій вказав, що йому матеріальну шкоду компенсовано в повному обсязі, будь-яких претензій до обвинуваченого він не має.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Згідно з ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України в судовому засіданні не досліджувалися інші зібрані по справі докази, оскільки за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи зібрані та дослідженні в ході судового розгляду по справі докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки він скоїв привласнення офіційного документа, вчиненому з корисливих мотивів; таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану та таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно та в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушеннях, дані про особу обвинуваченого: раніше не суджений, має місце проживання, вдівець, за місцем проживання характеризується позитивно, за допомогою до лікаря-психіатра КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» не звертався, перебуває на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» з 04.2017 року, діагноз: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю та те, що він добровільно відшкодував завдану шкоду потерпілому; думку прокурора, захисника обвинуваченого, почесного консулу Федеративної Республіки Німеччина у Львові та думку потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає повне визнання своєї провини і щире каяття, сприяння слідству та суду у розкритті злочину та встановлення істини по справі та у відповідності до ст.67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд дотримався вимог ст. ст. 50 і 65 КК України, якими передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статей за які кваліфіковані кримінальні правопорушення та з врахуванням ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити у виді п`яти років позбавлення волі. Однак суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування даного покарання та рахує за доцільне застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків на підставі ст.76 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд звертає увагу та враховує, що обвинувачений має постійне місце проживання, є особою молодого віку, до кримінальної відповідальності притягається вперше, не становить високої небезпеки для суспільства та є громадянином іншої держави, що дає підстави вважати можливість його становлення на шлях виправлення без ізоляції від суспільства. Саме таке покарання, на переконання суду, відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Зарахувати обвинуваченому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 19.02.2024 року по 05.04.2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов не заявлявся.

Арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 370, 373, 374, 376, 615 КПК України -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та призначивши покарання:

-за ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5(п`ять) роки;

-за ч.1 ст.357 КК України - у виді обмеження волі на строк 2(два) роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинівшляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначити ОСОБА_4 остаточне покаранняу виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 2(два) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 19.02.2024 року по 05.04.2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази по справі, а саме 2 диск DVD-R диск, круглої форми, на якому містяться відеоспостереження залишити в матеріалах даного кримінального провадження;

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченому, який перебуває під вартою, з моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя ОСОБА_1