Справа № 489/4325/23
Провадження № 1-кп/489/533/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

24 червня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва матеріали кримінального провадження №0000072 від 27.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченій на два місяці обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, строк дії якого закінчується 13.07.2024, у зв`язку з тим, що на даний час продовжують існувати передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики переховування обвинуваченої від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, які існували при його застосуванні та продовженні строку його дії, та менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Сторона захисту заперечувала проти продовження строку дії домашнього арешту та просила змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Вислухавши учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13.05.2023 відносно обвинуваченої застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк дії якого ухвалою суду від 13.05.2024 продовжений до 13.07.2024 включно.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про продовження відносно обвинуваченої строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд бере до уваги ступінь тяжкості інкримінованого їй кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватою у вчиненні вказаного злочину, дані про її особу, необхідність уникнення передбачених ст. 177 КПК України ризиків.

Сам факт подання до суду обвинувального акту та те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, є свідченням його обґрунтованості.

Суд вважає, що на даний час продовжують існувати ризики переховування обвинуваченої від суду та продовження вчинення нового кримінального правопорушення, які існували при застосуванні запобіжного заходу та продовженні строку його дії, оскільки остання обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним збутом психотропних речовин з корисливою метою, не працює та не має стабільного джерела доходів.

Будь-яких достатніх даних про зменшення чи відсутність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які існували під час застосування обвинуваченій запобіжного заходу, внаслідок чого існували б підстави для відмови прокурору в продовженні обвинуваченій домашнього арешту, в судовому засіданні не встановлено.

При цьому не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу твердження сторони захисту про те, що на даний час обвинувачена перебуває на обліку як вагітна, у зв`язку з чим може потребувати звернення до медичних закладів в інших населених пунктах, оскільки сам факт вагітності обвинуваченої без зазначення інших суттєвих обставин, які мають бути підтверджені відповідними доказами, що можуть викликати потребу обвинуваченої у зверненні до медичних закладів, не може свідчити про неможливість продовження застосування щодо обвинуваченої обраного запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Також не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора твердження захисника про те, що обвинувачена жодного разу не ухилялася від суду, оскільки, як зазначено вище, обставини, що характеризують особу обвинуваченої, свідчать про існування на даний час вищевказаних ризиків, які існували при застосуванні запобіжного заходу та продовженні строку його дії, та наведені обставини виправдовують подальше тримання особи під домашнім арештом, що, як показав минулий період дії запобіжного заходу, достатньо забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченої та достатній баланс між її інтересами та визначеними ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження та інтересами досудового розслідування.

Крім того, варто зауважити, що суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу за ст. 199, 331 КПК України вправі вирішити питання про обрання, зміну, продовження чи скасування запобіжного заходу лише на підставі відповідного клопотання учасників судового провадження, суд при цьому не вправі за власною ініціативою на етапі вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу обирати обвинуваченому інший більш м`який запобіжний захід, оскільки таким правом суд відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України наділений виключно при вирішенні клопотань про обрання, а не продовження запобіжних заходів.

За такого, питання про заміну запобіжного заходу може бути вирішене виключно при подачі суду відповідного клопотання саме стороною судового провадження в порядку ст. 201, 331 КПК України, тому у суду немає законних підстав вирішувати питання про заміну раніше обраного обвинуваченій запобіжного заходу без відповідного письмового клопотання про це.

Поряд з тим, оскільки на даний час судом досліджені всі письмові докази та допитані всі свідки у даному провадженні, тому вказане свідчить про припинення існування підстав для покладання на обвинувачену обов`язку утримуватися від спілкування зі свідками, експертами у вказаному кримінальному провадженні.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченій домашнього арешту на строк два місяці, із залишенням покладеного на неї обов`язку не відлучатися з міста Миколаєва без дозволу суду.

Керуючись статтями 331, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді домашнього арешту на 2 (два) місяці, до 24 серпня 2024 року включно, заборонивши залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період з 22.00 години до 07.00 години, за виключенням переміщення до найближчого укриття під час оголошення повітряної тривоги, та зобов`язавши обвинувачену прибувати до суду за кожною вимогою, а також залишити чинними покладені на неї обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися з міста Миколаєва без дозволу суду.

Роз`яснити обвинуваченій, що в разі невиконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід та відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, прокурору та направити до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченої для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1