Провадження № 11-кп/824/113/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок Подільського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який народився в місті Томськ СРСР, громадянина України, з вищою освітою, який обіймав посаду судді Ялтинського міського суду АР Крим, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 1 ст. 111 КК України до покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна,

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.111 КК України, вчинене ОСОБА_8 за наступних обставин.

Згідно з вимогами ст.6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19, ст. 68 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 5, ч. 1 ст. 72, ст. 73 Конституції України передбачено, що Україна є республікою. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їх повноважень, встановлених Конституцією України.

Окрім того, ч. 2 ст. 72 Конституції України передбачено, що всеукраїнський референдум проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з ч. 1 ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Частиною 2 статті 125 Конституції України визначено, що суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя.

Незважаючи на це, у приміщенні Верховної Ради АР Крим 06.03.2014 у порушення ч. 3 ст. 2, ст. 72, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132 Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 3, ст. ст. 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума», в якій визначено дату такого волевиявлення - 16.03.2014, на яке виносилося питання про входження АР Крим до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.

Відповідно до зазначеної постанови 16.03.2014 на території Автономної Республіки Крим проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.

Результати «референдуму» не визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації. Відповідно до п. 5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 «Територіальна цілісність України», проведений 16.03.2014 в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі референдум не маючи законної сили не може бути основою для будь-якої зміни статусу Автономної Республіки Крим або м. Севастополя.

Також, в пункті 1 вказаної Резолюції зазначено, що Генеральна Асамблея ООН підтверджує свою прихильність суверенітету, політичної незалежності, єдності і територіальної цілісності України в її міжнародно визнаних кордонах.

У подальшому, 17.03.2014 депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі, так званої, «Декларації про незалежність Республіки Крим», прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».

Крім того, Верховною Радою АР Крим ухвалено постанову № 1748-6/14 від 17.03.2014 «О правоприемстве Республики Крым», пунктом 1 якої передбачено, що «с момента провозглашения Республики Крым как независимого суверенного государства высшим органом власти Республики Крым является Государственный Совет Республики Крым - парламент Республики Крым в депутатском составе шестого созыва Верховной Рады Автономной Республики Крым на срок полномочий до сентября 2015 года».

Надалі, 18.03.2014 між Російською Федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації.

У подальшому з метою забезпечення режиму окупації та придушення спротиву проукраїнського населення Криму прийнято ряд «законів та підзаконних нормативних актів», відповідно до яких слідчі, прокурори та судді підпорядковуються своїм керівникам по висхідній лінії відповідної гілки влади так званої «Республіки Крим», що входить у склад Російської Федерації.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 13 «О судебной системе Российской Федерации» від 31 грудня 1996 року № 1-ФКЗ: Порядок наділення повноваженнями голів, заступників голів, інших суддів касаційних судів загальної юрисдикції, апеляційних судів загальної юрисдикції, верховних судів республік, окружних, обласних судів, судів міст федерального значення, судів автономної області і автономних округів, районних судів, військових і спеціалізованих судів, арбітражних судів округів, арбітражних апеляційних судів, арбітражних судів суб`єктів Російської Федерації і спеціалізованих арбітражних судів встановлюється відповідним федеральним конституційним законом і федеральним законом про статус суддів.

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону Російської Федерації від 26.06.1992 № 3132-1 зі змінами та доповненнями «О статусе судей в Российской Федерации» - Президент Російської Федерації в двомісячний термін з дня отримання необхідних матеріалів призначає суддів федеральних судів, а кандидатів у судді Верховного суду Російської Федерації представляє для призначення Раді Федерації Федеральних Зборів Російської Федерації або відхиляє подані кандидатури, про що повідомляється голові Верховного суду Російської Федерації.

Водночас, згідно зі ст. 86 «Конституції «Республики Крым»:

1.Правосуддя в Республіці Крим здійснюється тільки судом.

2.У Республіці Крим діють федеральні суди і мирові судді. Повноваження, порядок утворення та діяльності федеральних судів визначаються законодавством Російської Федерації.

3.З ініціативи Державної Ради Республіки Крим, узгодженої з Верховним Судом Російської Федерації, в Республіці Крим можуть утворюватися судові ділянки і посади мирових суддів відповідно до законодавства Російської Федерації і законодавства Республіки Крим.

4.Статус, повноваження, порядок і гарантії діяльності суддів визначаються федеральним законом, а по відношенню до мирових суддів - також законом Республіки Крим.

Окрім того, 20.03.2014 Державною Думою Російської Федерації прийнято «Федеральний конституційний закон» від 21.03.2014 за № 6-ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя».

Вищезазначене свідчить про проведення представниками Російської Федерації та її федеральних органів підривної діяльності проти України.

Здійснюючи підривну діяльність проти України, представники суддівського корпусу та інших органів державної влади іноземної держави утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронні органи та судову систему Російської Федерації з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим.

Відповідно до п. 1 ст. 9 «Федерального конституційного» закону від 21.03.2014 № 6-ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя» протягом перехідного періоду на територіях Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя з урахуванням їх адміністративно-територіального поділу, встановленого відповідно законодавчим (представницьким) органом державної влади Республіки Крим і законодавчим (представницьким) органом державної влади міста федерального значення Севастополя, створено суди Російської Федерації (федеральні суди) відповідно до законодавства Російської Федерації про судову систему.

Пунктом 2 статті 9 вказаного закону передбачено, що громадяни, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя на день прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим і утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів, мають переважне право на заміщення посади судді в судах Російської Федерації, що створюються на цих територіях, при наявності у них громадянства Російської Федерації, а також за умови їх відповідності іншим вимогам, що пред`являються законодавством Російської Федерації про статус суддів до кандидатів на посади суддів. Конкурсний відбір на заміщення посади судді в зазначених судах здійснюється Вищою кваліфікаційною колегією суддів Російської Федерації.

Створення та діяльність органів іноземної держави, у тому числі судової системи, на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим призвели до заходів посилення тимчасової окупації невід`ємної території України.

У той же час, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, зокрема ст. ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року.

Генеральна Асамблея ООН своєю Резолюцією 71/205 від 19.12.2016 року «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)» засудила тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

У подальшому, Резолюціями 72/190 від 19.12.2017, 73/194 від 17.12.2018 та 74/168 від 18.12.2019 «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)», Генеральна Асамблея ООН вчергове засудила нинішню тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Як зазначено вище, сам факт окупації засуджений як міжнародною спільнотою, так і законодавством України, та був широко висвітлений в офіційних виданнях та медійному просторі.

Також, відповідно до статті 64 Конвенції Про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 (далі - Конвенція) кримінальне законодавство окупованої території залишається чинним, за винятком випадків, коли дія його скасовується або призупиняється окупаційною державою, якщо це законодавство становить загрозу безпеці окупаційної держави або є перешкодою виконання цієї Конвенції. Враховуючи згадане вище, та з огляду на необхідність забезпечення ефективного судочинства, суди окупованої території продовжуватимуть виконувати свої функції стосовно розгляду правопорушень, визначених цим законодавством.

У контексті окупації Криму, Російська Федерація, як окупаційна держава, не мала права втручатися у порядок здійснення правосуддя українськими судами.

Проте, Федеральним Законом РФ № 154-Ф3 від 23.06.2014 «О создании судов Российской Федерации на территориях Республики Крым и города федерального значения Севастополя и о внесении изменений в отдельные законодательные акты Российской Федерации» створено систему судів на території Республіки Крим, зокрема незаконно створено «Ялтинский городской суд».

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, з метою заподіяння шкоди територіальній цілісності України та становлення і зміцнення окупаційної влади, сприяння окупаційним органам влади у придушенні спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим та у впровадженні практики переслідування осіб, що перебувають під захистом в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України захищати, незалежність та територіальну цілісність України, порушуючи присягу судді в частині неупередженого, незалежного, справедливого та кваліфікованого здійснення правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, та не вчинення дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя, громадянин України ОСОБА_8 , будучи суддею та, відповідно до Постанови Верховної Ради України № 2345-ІV від 13.01.2005року, займаючи посаду судді Ялтинського міського суду АР Крим, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань, життєвого та професійного досвіду для розуміння факту здійснення підривної діяльності проти України представниками, у тому числі незаконно утворених судових органів та органів державної влади Російської Федерації, та неможливість відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в АР Крим системи незаконних судових органів Російської Федерації, вчинив дії щодо надання допомоги у здійсненні підривної діяльності проти України.

Зокрема, достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя ОСОБА_8 , будучи громадянином України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та Російської Федерації щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації, усвідомлюючи, що так званий «Ялтинский городской суд», відповідно до положень ст. 64 Конвенції є незаконно створеним органом, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, перебуваючи в м. Ялті, упродовж 2014 року продовжив роботу у складі незаконного органу судової влади Російської Федерації на території АР Крим на посаді так званих «громадян, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя», внаслідок чого у подальшому, Указом Президента Російської Федерації № 786 від 19.12.2014 призначений на посаду судді незаконно утвореного «Ялтинского городского суда», чим надав допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «Федерального Конституційного Закону» Російської Федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації.

Допомога ОСОБА_8 іноземній державі та її представникам у переході судів АР Крим на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації, сприяння окупаційним органам влади у придушенні спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим та допомога у впровадженні практики переслідування осіб, що перебувають під захистом призвели до забезпечення належного функціонування незаконно створених судових органів та посилили заходи тимчасової окупації півострова.

Відповідно ст. 129 Конституції України, ст. 7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив умисне діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, що полягало у наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia) ОСОБА_8 , який показань суду не надавав, та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду та виправдати ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом кримінального процесуального закону, неправильне застосування норм КК України, Конституції України та не застосування правових висновків ЄСПЛ. Вказує, що розгляд справи без участі обвинуваченого становить загрозу для його прав як обвинуваченого, про що зазначено в доповіді судді ККС ВС та позиції ЄСПЛ у справі «Колоцца проти Італії». Вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 111 КК України, оскільки даних про здійснення ним шпигунства чи переходу на бік ворога в період збройного конфлікту матеріали кримінального провадження не містять.

Також зазначає, що кримінально-карані дії ОСОБА_8 , у разі доведеності, мають кваліфікуватися за ч.7 ст.111-1 КК України, що внесена до Кримінального Кодексу України Законом України від 03.03.2022 року, яка передбачає відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади у незаконних судових органах, створених на тимчасово окупованій території.

Також звертає увагу на неможливість обвинуваченого скористатися вимогами ч.3 ст.111 КК України та на не дослідження органом досудового розслідування тих обставин, що на обвинуваченого та його родину міг вчинятися тиск зі сторони окупаційної влади, а зайняття ним посади у судовому органі могло відбутися під впливом хворобливого стану психіки, що за правилами ч.2 ст.19 КК України виключає кримінальну відповідальність особи за вчинення суспільно-небезпечного діяння.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Винуватість ОСОБА_8 у державній зраді, тобто умисному діянні на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України, що пролягало у наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, за обставин, викладених у вироку, суд обґрунтував сукупністю доказів, які містяться у :

- Постанові Верховної Ради України від 13 січня 2005 року № 2345-ІV, відповідно до якої ОСОБА_8 обрано суддею Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим безстроково;

- інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.04.2015 року;

- витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 06.04.2015;

- копії анкети ОСОБА_8 на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон;

- ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 25.08.2016 року про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001289 від 26.05.2015 стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України;

- рішенні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України № 3009/дп-15 від 10.11.2015, яким направлено подання про звільнення суддів, зокрема ОСОБА_8 ;

- рішенні Вищої ради правосуддя № 1206/0/15-15 від 24.12.2015 року, яким направлено подання до Верховної Ради України про звільнення суддів, зокрема ОСОБА_8 ;

- постанові Верховної Ради України від 19.04.2016 № 1211-VIII про звільнення ОСОБА_8 з посади судді Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим за порушення присяги судді;

- «Федеральному Законе Российской Федерации» від 11.06.2014 року, відповідно до якого на території Республіки Крим створено «Ялтинский городской суд»;

- протоколі огляду інтернет-видань від 11-18.06.2015 року, з якого вбачається, що пошуком документів за прізвищем судді Ялтинського міського суду АР Крим « ОСОБА_12 » на сайті http://sudact.ru виявлено ухвалу від 23.04.2014 у справі № 2-8280/2014 на 4 арк., рішення від 29.04.2014 у справі № 2-490/2014 на 3 арк., що свідчать про здійснення правосуддя ОСОБА_8 на тимчасово окупованій території АР Крим;

- протоколі огляду від 07.11.2022 офіційного сайту президента Російської Федерації, яким встановлено, що указом Президента Російської Федерації «о назначении судей федеральных судов» від 19.12.2014 № 786, ОСОБА_8 призначено на посаду незаконно створеного Ялтинського міського суду Республіки Крим;

- протоколі огляду від 07.11.2022 офіційного сайту президента Російської Федерації, яким встановлено, що федеральним конституційним законом російської федерації від 21.03.2014 № 6-ФКЗ «О принятии в российскую федерацию Республики Крым и образование в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя" незаконно приєднано до країни-агресора РФ територію України - Автономну Республіку Крим та місто Севастополь;

- інформації Вищої ради юстиції від 12.01.2015 № 112/0/9-15, відповідно до якої заява судді Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_8 про звільнення з посади не надходила;

- інформації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16.02.2015 № 18-2153/15, відповідно до якої заява судді Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_8 про переведення до інших судів на території України не надходила;

- листі Адміністрації Президента України від 28.09.2016 № 03-01/3021 на № 26/3-33326-15 від 02.09.2016, відповідно до якого ОСОБА_8 не звертався із клопотанням про вихід із громадянства України;

Сукупності зазначених доказів суд надав належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.

Твердження апеляційної скарги на порушення прав обвинуваченого при проведенні судового розгляду за його відсутності не є такими, що заслуговують на увагу, оскільки розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 проведений з дотриманням вимог ч.3 ст.323 КПК України, яка регулює процедуру проведення такого розгляду (in absentia). Посилання на рішення ЄСПЛ від 12 лютого 1985 року у справі «Колоцца проти Італії» є безпідставним, оскільки у ньому встановлені порушення ст.6 Європейської Конвенції з прав людини, допущені за інших обставин, ніж у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів шпигунства чи переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, не ґрунтуються висунутому обвинуваченні, яке визнано судом доведеним , яке містить посилання на дії, що полягали у наданні іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

Є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність зазначення у апеляційній скарзі про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.7 ст.111-1 КК України у редакції від 03.03.2022 року.

Як встановлено судом, кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_8 у 2014 році.

Відповідно до вимог ч.3 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність , а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Правова кваліфікація дій ОСОБА_8 вірно визначена судом за ч.1 ст.111 КК України у редакції яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки редакція ч.7 ст.111-1 КК України, яка діє з березня 2022 року, містить не скасовує кримінальну протиправність діяння, не пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином не поліпшує становище особи, то відсутні підстави для застосування принципу зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, передбаченого ст.5 КК України.

Також не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і доводи про те, що ОСОБА_8 має бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ч.3 ст.111 КК України, оскільки відсутні будь-які дані про те, що обвинувачений отримував конкретні злочинні завдання іноземної держави і не вчиняв ніяких дій на їх виконання.

Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_8 під час вчинення суспільно небезпечного діяння перебував у стані неосудності, який надавав можливість звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч.2 ст.19 КК України.

За ч.2 ст.40 КК України питання про кримінальну відповідальність особи за заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам, якщо ця особа зазнала психічного примусу.

Психічним примусом визнається вплив на волю особи різними способами (погроза застосування до особи фізичного насильства або заподіяння матеріальної або моральної шкоди тощо ) із метою спонукати її вчинити кримінальне правопорушення.

Жодних переконливих доводів того, що ОСОБА_8 здійснював дії , що полягали у проведенні підривної діяльності проти України під впливом на його волю, в апеляційній скарзі захисника також не зазначено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегією суддів не встановлено порушень норм кримінального процесуального закону, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування судового рішення.

За таких обставин вирок є законним.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду міста Києва щодо ОСОБА_8 - без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя: Суддя: Суддя: