Справа № 740/2754/24
Провадження № 1-кп/740/297/24
УХВАЛА

17 травня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

під час відкритого підготовчого судового засідання в залі суду в м. Ніжині у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_6 заявлене клопотання, підтримане обвинуваченим ОСОБА_4 та захисником - адвокатом ОСОБА_5 , про повернення обвинувального акта прокурору.

В обгрунтування зазначає, що за змістом обвинувального акту не вбачається, що стороною обвинувачення у обвинувальному акті, відповідно до статті 91 КПК України було розкрито суб`єктивну сторону злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України.

Так, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 307 КК України характеризується прямим умислом, і наявністю мети збуту. Але, обвинувальний акт не містить відповідних конкретних посилань, при цьому також не зазначено, саме за яких мотивів було вчинено кримінальне правопорушення, оскільки відсутня будь-яка інформація та відомості щодо отримання ОСОБА_4 чи то готівкових коштів, чи коштів в електронному вигляді (перекази на банківські карти, криптогаманці тощо) або то, що дана особа діючи умисно, з корисливих мотивів, з ким то домовлялася щодо збуту наркотичних засобів.

Таким чином, фактичні обставини, які викладені обвинувальному акті, в частині того, що кримінальне правопорушення було вчинено з корисливих мотивів та з метою збуту, не має конкретного вираження.

Положення статті 307 КК України є бланкетними, в тому числі і в питанні визначення понять психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких обмежено, як і в питанні визначення понять великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Разом з тим, у обвинувальному акті не міститься посилання на нормативно-правові акти при визначенні, що виявлені та вилучені речовини є психотропними та особливо небезпечними психотропними речовинами, обіг яких обмежено. За змістом обвинувального акту взагалі відсутні посилання на відповідні нормативно-правові акти у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, зокрема: Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», яким визначена класифікація наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також інших нормативно-правових актів, у яких визначено заборонені і обмежені в обігу, небезпечні та особливо небезпечні психотропні речовини, градацію їх розмірів.

Не міститься у обвинувальному акті і зазначення вигляду наркотичних засобів та психотропних речовин, як то порошкоподібна речовина, рідина, екстракт, що у передбачених законодавством випадках має значення для правильного визначення їх розмірів в перерахунку на суху речовину.

У обвинувальному акті не зазначено, в чому конкретно полягав умисел ОСОБА_4 , не відображено, чи усвідомлював ОСОБА_4 суспільно небезпечний характер свого діяння, чи передбачав суспільно небезпечні наслідки та чи бажав їх настання, вчиняючи кримінальне правопорушення в сфері незаконного обігу наркотичнихзасобів (не зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_7 активно співпрацював з стороною обвиунвачення та надав відповідні показання).

За змістом обвинувального акту не вбачається та не вказано, за яких обставин у ОСОБА_8 були наявні дані психотропні речовини, які були виявлені у нього під час затримання. В той же час, під час проведення слідчих дій ОСОБА_4 були надані показання, що дані засоби належать свідку у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 .

Сторона захисту вважає, що враховуючи особу основного та фактично єдиного свідка ОСОБА_10 , який тривалий час перебуває під адміністративним наглядом, та який неодноразово судимий, в даному випадку має місце провокація злочину.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні заперечував проти повернення обвинувального акту, зазначивши, що останній відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства. Доводи захисника зводяться до оцінки доказів кримінального провадження, що на стадії підготовчого судового засідання КПК України не передбачено.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вимоги до обвинувального акту регламентовані ст. 291 КПК України, яка зокрема передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Даним вимогам обвинувальний загалом відповідає, і не містить таких недоліків, які б перешкоджали проведенню судового провадження з дотриманням загальних засад кримінального провадження.

У обвинувальному акті чітко вказані твердження про вчинення злочину з корисливих мотивів, умисно, з метою збуту психотропних речовин і особистого збагачення. Міститься твердження про предмет злочину - психотропні речовини, із зазначенням їх назв - амфетамін, із зазначенням правового режиму обігу - обіг якої обмежено, зазначено зовнішній вигляд - кристалоподібна речовина у семи згортках, обмотаних ізолюючою стрічкою чорного кольору, в середні кожного поліетиленовий пакет з цією речовино із зазначенням маси амфетаміну у кожному. А також мітиться твердження про інші речовини, що є предметом злочину, - PVP, та 4-ММС, із зазначенням правового режиму обігу - обіг яких заборонено, їх пакування і місця виявлення - у двох полімерних пакетиках на вул. Синяківська у Ніжині, маси PVP, та 4-ММС у одному пакетику, та маси 4-ММС і амфетаміну - у другому пакетику.

Не відображення у обвинувальному акті характеристик інтелектуальної та вольової ознак прямого умислу при вказівці на умисні дії при вчиненні злочину, а саме, що обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання, не свідчить про неконкретність обвинувачення, оскільки дані категорії є правовими, і наявності твердження про умисність дій обвинувачено вказує на виконання вимог КПК України щодо відображення у обвинувальному акті формулювання обвинувачення з урахуванням вимог ст. 91, 291 КПК України щодо зазначення форми вини.

Посилання в обгрунтування про нерозкриття в обвинувальному акті корисливого мотиву і мети збуту, на відсутність у обвинувальному акті інформації щодо ОСОБА_11 готівкових чи в іншому виді коштів, або наявності домовленостей щодо збуту наркотичних засобів, суд вважає такими, що виходять за межі підготовчого провадження, оскільки на даній стадії докази не досліджуються, а тому оцінити їх переконливість неможливо. Це ж стосуєть і тверджень про провокацію злочину з використанням для цього ОСОБА_9 Саме ж по собі не зазначення в обвинувальному акті вказаних захисником обставин не свідчить про невиконання вимог щодо зазначення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України, коли корисливий мотив і мету збуту та особистого збагачення чітко вказано в обвинувальному акті, та стверджується про зберігання з метою збуту загалом 9 пакетиків із психотропними речовинами.

Незазначення в обвинувальному акті нормативно-правових актів, згідно з якими психотропні речовини, що є предметом злочину, віднесені до обмежених та заборонених в обігу, не свідчить про неконкретність обвинувачення, оскільки у обвинувальному акті зазначено назви цих речовин із вказівкою на режим їх обігу.

Верховний Суд у постанові від 03.07.2019 у справі № 273/1053/17 зазначив, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

В постанові Верховного Суду від 29.03.2019 у справі № 686/18210/15-к зазначено, що для забезпечення права на ефективний захист в формулюванні обвинувачення мають бути зазначені ті обставини і з такою деталізацією, які необхідні й достатні для того, аби дозволити обвинуваченому ефективно захищатися від нього. Це не означає, що при формулюванні кожного обвинувачення мають бути зазначені всі без виключення обставини, наведені у переліку статті 91 КПК.

Це підтверджено і практикою Європейського суду з прав людини. У рішенні Маточча проти Італії зазначено, що хоча «обвинуваченому мають повідомити «в деталях» підставу обвинувачення проти нього, тобто суттєві факти, які свідчать проти нього і є підставою для обвинувачення і характер обвинувачення, а саме правову кваліфікацію цих суттєвих фактів»,[1]однак «обсяг «детальної» інформації, на який посилається [пункт (а) параграфу 3 статті 6 Конвенції], змінюється в залежності від особливих обставин кожної справи».[2]

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Рішення про повернення обвинувального акту прокурору суд приймає у тому випадку, якщо без усунення виявлених недоліків кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду.

З урахуванням такої стадії судового розгляду, як підготовче судове засідання, будь-яка оцінка пред`явленого обвинувачення щодо його фактичного змісту є втручанням в оцінку доказів, що є процесуально неприпустимим.

До того ж, процесуальна оцінка зазначених вище обставин, згідно вимог чинного КПК, можлива лише при ухваленні остаточного судового рішення, передбаченого ст. 373 КПК, тобто за наслідками лише судового розгляду кримінального провадження з дотриманням вимог, передбачених ст. 318-380 КПК України.

Якщо під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини, то питання зміни обвинувачення можливо вирішити шляхом застосування вимог ст. 337-339 КПК.

Як зазначив обвинувачений ОСОБА_4 , йому зрозуміло у чому його обвинувачують.

Ураховуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для повернення обвинувального акта прокурору.

Керуючись ст. 291, 314, 369-372 КПК суд

УХВАЛИВ

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_12 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Суддя ОСОБА_1