Справа № 307/688/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.07.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/335/24 за апеляційною скаргою захисників обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 й ОСОБА_7 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 30.05.2024.

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та задоволено клопотання прокурора й продовжено строк тримання під вартою, до 29.07.2024 без визначення застави, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, уродженця с. Бедевля Тячівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що кримінальне провадження № 0000516, відомості про яке 28.08.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, знаходиться в провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області.

30.05.2024 до суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , яке мотивовано тим, що відносно ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді від 30.08.2022 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, який в подальшому неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою суду від 03.04.2024 на строк до 02.06.2024 включно. В обґрунтування доводів клопотання прокурор зазначає, що до вказаного часу судове провадження не може бути завершене, і що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, своєї актуальності не втратили, є реальними та досі існують. Існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, переховуватиметься від суду; незаконно впливатиме на потерпілу й свідків у кримінальному провадженні, які залишилися недопитаними, зокрема на свідка ОСОБА_9 , який являється його другом та покази останнього мають важливе значення для доказування обставин скоєння кримінального правопорушення. Інший запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, на переконання прокурора, не зможе забезпечити належний рівень гарантії доброчесної поведінки обвинуваченого. Крім того, прокурор просив врахувати реакцію суспільства та

-2-

соціальні наслідки правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , оскільки, враховуючи спосіб вчинення злочину, знаряддя та місце його вчинення, воно викликало особливий суспільний резонанс, висвітлення в засобах масової інформації, тому тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 є цілком виправданим.

Ухвала суду мотивована тим, що прокурором доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_5 передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення; незаконно впливати на потерпілого й свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. З огляду на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на момент розгляду клопотання, які стали підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження не зменшились, є реальними і триваючими, тому тримання обвинуваченого під вартою є виправданим та необхідним для забезпечення його належної процесуальної поведінки і, в свою чергу, стороною захисту не надано таких доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не буде ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, родичів померлого потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , захисники-адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вважають, що висновки суду в оскаржуваній ухвалі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а саме: суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, що на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування. Просять скасувати ухвалу суду та прийняти нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити, а клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 подала доповнення до апеляційної скарги та зазначила, що враховуючи стан та тривалість розгляду справи, ризики, що зумовили обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою зменшились і у своїй сукупності в подальшому його не виправдовують, разом з тим, наявні нові обставини, що повинні бути враховані судом в порядку ст. 178 КПК України. Доказами, що досліджені у справі підтверджуються обставини, що виключають можливість завдання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень (черепно-мозкової травми) покійному ОСОБА_10 , які стали причиною його смерті, отже, склад кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 121 КК України у діях ОСОБА_5 виключається доказами по справі, що свідчить про явну необґрунтованість підозри. Стороною обвинувачення жодним чином не було доведено необхідність застосування цього виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Тому на думку сторони захисту, є можливість застосування альтернативного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із засобом контролю. Просить суд, оскаржувану ухвалу скасувати, винести нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити, а клопотання захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити. Змінити обраний ОСОБА_5 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт або визначити розмір застави, в межах передбачених законом.

-3-

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, обвинуваченого та його захисників, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. Разом з тим, береться до уваги і те, що учасники судового розгляду не заявляли клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю і апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки прокурора та захисника в судове засідання.

Перевіривши матеріали контрольного провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисників-адвокатів ОСОБА_6 й ОСОБА_7 з урахуванням внесених до неї доповнень задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з огляду на таке.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Згідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

За приписами до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати, продовжити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

-4-

У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану, продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доведення прокурором наявності передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків переховування ОСОБА_5 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, незаконний вплив на родичів померлого чи свідків з метою зміни ними показів на його користь, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином чи вчинення іншого кримінального правопорушення, які на даний час не відпали та не зменшилися.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що доказами, що досліджені у справі підтверджуються обставини, що виключають можливість завдання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень (черепно-мозкової травми) потерпілому, які стали причиною його смерті, а отже, склад кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 121 КК України у діях ОСОБА_5 виключається доказами по справі, що свідчить про явну необґрунтованість підозри, колегія суддів визнає безпідставними та звертає увагу, що апеляційний суд на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_5 дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення відповідно до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Колегія суддів констатує, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності з іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

-5-

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання встановлених ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стороною захисту не спростовані як у суді першої інстанції, так і в ході розгляду апеляційної скарги. При цьому, стороною захисту не надано таких доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не буде ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, родичів померлого потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Колегія суддів також вважає, що продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 з урахуванням тяжкості, характеру та конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі й запобігання настанню встановлених ризиків.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, - апеляційний суд відхиляє як безпідставні і необґрунтовані. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що обвинуваченим, стороною захисту не надано жодних доказів, які б спростовували встановлені ризики та, відповідно, давали можливість для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі й домашнього арешту.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, у ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано.

Крім того, колегія суддів уважає, що постановляючи ухвалу про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд взяв до уваги і положення ст. 182, 183 КПК України та обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки інкриміноване ОСОБА_5 кримінально-каране діяння поєднане із застосуванням насильства та спричинило загибель особи.

У зв`язку з чим безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 було б можливим застосування щодо нього альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі,

-6-

не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на інший, більш м`який, запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , виходячи з вимог ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому кримінального правопорушення, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, не зможе запобігти ризикам можливого переховування від суду, незаконного впливу на родичів потерпілого чи свідків, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином чи вчинення іншого кримінального правопорушення, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги з доповненнями до неї, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без змін.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисників-адвокатів ОСОБА_6 й ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 30.05.2024 щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді