1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/477/24 1-кс/335/1429/2024
10 квітня 2024 року м. Запоріжжя
Клопотання обґрунтовано тим, що під час здійснення досудового розслідування встановлено, що 24.07.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись по АДРЕСА_1 , побачив у соціальній мережі «Інтернет» повідомлення про продаж автомобілю та зв`язався з продавцем за номером телефону зазначеним у оголошенні, домовившись про умови купівлі вказаного автомобілю. ОСОБА_5 24.07.2023 о 22:33 годині зі своєї банківської картки АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_1 , перевів грошові кошти на банківську картку АТ «Універсал Банк» за № НОМЕР_2 та за № НОМЕР_3 , проте товар не отримав, грошові кошти йому повернуті не були, зловживаючи довірою невідома особа заволоділа грошовими коштами ОСОБА_5 , спричинивши останньому майнову шкоду на загальну суму 168 346 гривень. Під час проведення тимчасового доступу до речей і документів було встановлено наступне, що грошові кошти у загальній сумі 158 346 гривень, були переведені у період часу з 24.07.2023 по 25.07.2023, потерпілим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на картку АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_3 (розрахунковий рахунок НОМЕР_4 ), яка відкрита на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час встановлено, що грошові кошти, котрі знаходяться на банківському рахунку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в АТ «Універсал Банк», з номером банківської картки № НОМЕР_3 (розрахунковий рахунок НОМЕР_4 ), є об`єктом кримінального правопорушення - шахрайства скоєного відносно ОСОБА_5 . Накладення арешту на вказані грошові кошти надасть можливість у подальшому їх використати для відшкодування завданих потерпілому ОСОБА_5 , кримінальним правопорушенням майнової шкоди.
Слідчий клопотання підтримав про що надав відповідну заяву.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
У ст. 171 КПК України, викладено вимоги, яким повинно відповідати клопотання слідчого про арешт майна. Зокрема у п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України зазначено, у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном і ніхто не може бути протизаконно обмежений в реалізації свого законного права власності.
Статтями 7, 16 КПК України установлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого у порядку, передбаченому цим Кодексом.
У клопотанні про арешт майна слідчий посилається, що накладення арешту на банківський рахунок дасть можливість забезпечити збереження речових доказів, та на те, що грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку ОСОБА_6 в АТ «Універсал Банк» є об`єктом кримінального правопорушення, оскільки є грошовими коштами потерпілого, однак жодних підтверджень таким фактам, слідчим не надано.
Водночас, слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий обгрунтовуючи клопотання, посилається на арешт грошових коштів, які належать потерпілому, а звертається з вимогою про накладення арешту на банківський рахунок, що не передбачено нормами кримінально-процесуального законодавства.
До того ж, слідчим не доведено, що ОСОБА_6 , є особою який підозрюється у вчиненні даного кримінального правопорушення. Таким чином, накладення арешту на банківський рахунок з позбавленням права на розпорядження грошовими коштами, які на ньому знаходяться буде порушенням законних прав та інтересів власника рахунку.
Отже, за викладених обставин, враховуючи вимоги кримінально-процесуального законодавства України, слідчий суддя доходить висновку про необґрунтованість вказаного клопотання, недоведеність слідчим необхідності такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту, слід відмовити.
Керуючись ст.ст.131, 170-173 КПК України, слідчий суддя,
У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 3 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1