Справа № 577/5643/23
Провадження № 1-кп/577/127/24

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2024 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Роздільна Одеської області, українця, громадянина України, освіта повна середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 31.08.2011 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі; 2) 23.06.2015 року Конотопським міськрайонним. судом Сумської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 5 років позбавлення волі; 3) 28.07.2015 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі; 4) 08.02.2023 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; з 09.08.2023 року відбуває покарання в ДУ «Олексїївська виправна колонія (№25)» Харківської області, судимості не зняті та не погашені,
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
В С Т А Н О В И В:
20.06.2023 року близько 16 год.00 хв. ОСОБА_5 перебував за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час спілкування у дворі вищевказаного господарства потерпіла ОСОБА_6 зробила зауваження ОСОБА_5 з приводу його неналежної поведінки, на ґрунті чого у ОСОБА_5 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень своїй матері. Реалізуючи свій злочинний намір та усвідомлюючи власну фізичну перевагу, ОСОБА_5 з силою кистю лівої руки штовхнув її в праву частину обличчя, від чого потерпіла впала на землю на лівий бік тулубу, а ОСОБА_5 , не припиняючи своїх насильницьких дій, наніс їй не менше двох ударів ногою в ділянку голови, внаслідок чого заподіяв потерпілій легкі тілесні ушкодження у вигляді синця навколо правого ока на фоні якого на верхній повіці садна, синець в правій щічній ділянці на фоні якого садна, крововилив під кон`юктиву правого ока, синець на верхній повіці лівого ока. Під час нанесення ударів ОСОБА_6 , лежачі на землі, почала закривати правою рукою ділянку обличчя, а ОСОБА_5 , продовжуючи наносити удари правою ногою в область голови та тулубу, наніс удар в область ліктя правої руки, якою закривалась потерпіла, внаслідок яких заподіяв останній тілесне ушкодження середньої тяжкості у вигляді поперечного перелому с/з правої ліктьової кістки без зміщення та легке тілесне ушкодження у вигляді садна в проекції правого плечового суглобу по передній поверхні. Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 303 від 07.09.2023 року у ОСОБА_6 на час судово-медичного обстеження мали місце: синці та садна в лобній ділянці справа, синець навколо правого ока на фоні якого на верхній повіці садна, синець в правій щічній ділянці на фоні якого садна, крововилив під кон`юктиву правого ока, синець на верхній повіці лівого ока, садно в проекції правого плечового суглобу по передній поверхні, гіпсова лангета на правій верхній кінцівці, синець в проекції лівого колінного суглобу по внутрішній поверхні. Рентгенологічно: поперечний перелом с/з правої ліктьової кітки без зміщення. По ступеню тяжкості синці, садна, крововилив кожне окремо згідно Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень. Перелом ліктьової кістки не є небезпечним для життя, але потягнув за собою тривалий розлад здоров`я, тому згідно Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, зазначені в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує. Щиро розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.
Згідно вимог ч.3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд впевнився в правильному розумінні учасниками судового провадження змісту цих обставин і у суду немає сумнівів в добровільності і істинності їх позиції, а також судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які не досліджувались у суді.
Таким чином вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за ч.1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, є рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.
До обставин, що пом`якшують покарання, передбачених ст. 66 КК України, обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
У відповідності до ст. 8 ч. 1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права.
Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Разом з цим, суд при призначенні покарання обвинуваченому враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки обвинувачений визнав вину у інкримінованих йому злочинів, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
До вказаного висновку суд прийшов також, виходячи із висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Орлов проти України» від 11.02.2016 року, відповідно до яких «… національні суди за жодних обставин не повинні дозволяти випадків, за яких завдання тілесних і моральних страждань залишатиметься безкарним. Це важливо для забезпечення громадської впевненості у принципі верховенства права і його підтримки, а також у попередженні будь-яких ознак толерантності органів влади до незаконних дій або співучасті у них».
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Злочин, вчинений обвинуваченим є дійсно небезпечним, оскільки посягає на здоров`я громадян. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_5 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин справи, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України.
Суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом з застосуванням ст. 69 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України.
Крім того, при визначенні покарання суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_5 не відбув повністю покарання за попереднім вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2023 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим (даним) вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно з ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України суд призначає за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2023 року у виді позбавлення волі.
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено, дані щодо судових витрат та речових доказів відсутні.
Клопотання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не заявлялося.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 126, 368, 370, 371, 374 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним за ч. 1 ст. 122 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_5 за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2023 року у виді позбавлення волі строком 2 місяці і призначити остаточне до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 8 (вісім) місяців.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не обирався.
Початок строку відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання, а саме: з 22 червня 2023 року.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1