КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та ДУ «Київський слідчий ізолятор», матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , кожному з них, запобіжний захід у виді тримання під вартою на 2 місяці, тобто до 04.05.2024 року.

Таке рішення суд, врахувавши те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, відсутність роду занять, наявність у ОСОБА_8 громадянства іншої держави та відсутність визначеного місця проживання в Україні, їх обізнаність із матеріалів справи щодо анкетних даних свідків, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування обвинувачених від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, які ще не допитані судом, і тому визнав необхідним продовжити кожному з обвинувачених - ОСОБА_8 та ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить їх належну процесуальну поведінку та виконання

ними процесуальних обов`язків.

______________________________________________________________

Справа №11-кп/824/3186/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_13

Категорія: ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , вважаючи ухвалу суду стосовно ОСОБА_9 незаконною через її винесення із порушенням норм матеріального права, просить її скасувати, відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою реєстрації його матері: АДРЕСА_1 , або за адресою його реєстрації: АДРЕСА_2 , або інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при внесенні клопотання про застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 обвинуваченням не надано доказів та не доведено, що існують докази та факти відносно того, що ОСОБА_12 буде вчиняти дії, які перераховані обвинуваченням, як ризики.

Крім того, зазначає, що клопотання прокурора є необґрунтованим, оскільки необґрунтовано наявність ризиків, що стали підставою для винесення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, чим порушено ч. 3 ст. 315 КПК України.

Отже, зазначення у клопотанні про застосування міри запобіжного заходу ризиків, відповідно до ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не надання прокурором доказів наявності цих ризиків, не значить, що обвинувачений буде вчиняти дії, які підпадають під перелік ризиків, згідно ст. 177 КПК України.

Між тим, у ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Також зазначає, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Крім того, просить прийняти до уваги наявність у обвинувачуваного ускладнень медичного характеру та відповідь Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» від 16.06.2022 р. про стан його здоров`я, тісні родинні зв`язки обвинуваченого, який є єдиним, хто міг утримувати свою родину, та те, що у обвинуваченого помер батько і на його піклуванні залишилась мати, 1941 року народження, а також те, що він має місце проживання та реєстрації, та місце проживання його матері в м. Києві, від органів слідства та суду не переховувався, не був раніше судимий та не притягувався до кримінальної відповідальності.

Також звертає увагу й на те, що на момент проголошення оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції не встановлений потерпілий, а докази обвинувачення про долучення громадянина Сполучених Штатів Америки ОСОБА_19 «BOB» Allen у якості потерпілого судом були визнані очевидно недопустимими доказами та не досліджувались під час судового розгляду.

Разом з тим, жоден із альтернативних запобіжних заходів судом, при винесенні ухвали, розглянуто не було, що ставить під сумнів законність винесеного рішення про застосування міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 , оскільки винесена ухвала про продовження міри запобіжного заходу не відповідає жодним вимогам закону України та практиці ЄСПЛ.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вважаючи ухвалу суду стосовно ОСОБА_8 незаконною та такою, що ухвалена неповноважним складом суду, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог вказує на грубі порушення норм КПК України, в частині не надання ОСОБА_8 , який є громадянином Сполучених Штатів Америки,тобто «громадянином іншої держави», та проживає в США з 1992 року і не в повній мірі володіє українською мовою, мислить на англійській мові, веде переписку та спілкується зі своїми рідними також на англійській мові, на його клопотання, перекладача з української мови на англійську, які без сумніву повинні привести до визнання доказів у вказаному кримінальному провадженні недопустимими.

Разом з тим, зазначає, що, при розгляді апеляційних скарг сторони захисту на ухвалу суду від 07.09.2022 року про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , Київський апеляційний суд звернув увагу на порушення норм КПК України щодо ненадання обвинуваченому перекладача, та задовольнив клопотання сторони захисту і судові засідання по даній справі слухались в апеляційному суді за участю перекладача.

Також звертає увагу на те, що у клопотанні прокурор вказує, що ОСОБА_8 , у разі визнання його винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, загрожує покарання, яке є максимальним з найсуворіших для відповідного виду покарань, що «de iure» не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_8 інкримінується замах на умисне вбивство, про що вказує відповідна кваліфікація його дій у обвинувальному акті, а, згідно ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розмірунайбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тому вважає, що посилання сторони обвинувачення та суду на можливість застосування до ОСОБА_8 найсуворішого покарання, передбаченого ст. 115 КК України, у випадку визнання його винним, не мають ніякого сенсу та не можуть слугувати підставою застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без застосування альтернативної застави.

Окрім цього, вищевказаний факт може свідчити про зниження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також сторона захисту вважає, що утримання ОСОБА_8 у слідчому ізоляторі має ознаки порушення вимог Європейської Конвенції з прав людини та ознаки дискримінації, оскільки, відповідно до анкетних даних ОСОБА_8 , останній є євреєм за національністю (релігією), і за своїм віросповіданням повинен споживати тільки «кошерну їжу», що в умовах слідчого ізолятору є неможливим.

Звертає увагу й на те, що у справі 06.03.2024 року був допитаний основний свідок по справі - ОСОБА_14 , однак судом першої інстанції вказаний факт взагалі залишився поза увагою, хоча він вочевидь свідчить про зменшення ризику впливу на свідків.

Крім того, зазначає, що в оскаржуваній ухвалі судом взагалі не відображено підстав не застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави до обвинуваченого ОСОБА_8 та не розкрито підстав вважати наявними відповідні ризики, викладені в описовій частині оскаржуваної ухвали.

Також прокурором не доведено у судовому засіданні наявність вказаних ризиків та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 , що в свою чергу дає право суду, відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід. До того ж стороною захисту у суді першої інстанції надавались копії договору оренди житла на ім`я ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому звертає увагу на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_12 знаходяться під вартою більше двох років (2 роки 8 місяців), що не стикується з практикою Європейського суду з питань тривалості тримання під вартою.

Окрім цього, вказує й на те, що дане судове провадження з початку розгляду справи слухалось наступним складом суду: головуючий суддя ОСОБА_13 , судді - ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Однак, на початку судового засідання - 06.03.2024 головуючий суддя повідомила сторони кримінального провадження, що суддя ОСОБА_15 знаходиться на лікарняному, та повідомила про наявність розпорядження голови суду про заміну складу суду і також повідомила сторонам, що суддя ОСОБА_17 буде приймати участь у справі боковим суддею. Також головуючий суддя ОСОБА_13 повідомила сторонам кримінального провадження, що авторозподіл у даній справі відбувся 06 березня 2024 року. При цьому стороною захисту одноголосно було заявлене клопотання про розгляд справи з початку, оскільки суддя ОСОБА_17 не приймав участі у справі на протязі двох років, не чув показань свідків, не бачив відео НСРД, відео обшуків та затримань, не читав 18 томів матеріалів судової справи. Проте, незважаючи на наявність імперативної норми, передбаченої ст. 319 КПК України, щодо обов`язкової наявності згоди обвинувачених та захисту, головуючий суддя відмовила в задоволенні клопотання, мотивуючи, що суддя ОСОБА_17 ознайомлений з усіма матеріалами кримінального провадження та з усіма його додатками, що вочевидь викликає великі сумніви навіть у стороннього спостерігача, у зв`язку з чим стороною захисту було заявлено відвід складу колегії, який був відхилений і слухання по справі продовжилось.

Таким чином, з урахуванням грубих порушень норм ст. 319 КПК України,

які регулюють питання незмінності складу суду та обов`язкових для цього

вимог, сторона захисту вважає, що оскаржувана ухвала від 06.03.2024 року винесена неповноважним складом суду та підлягає скасуванню.

Окрім цього, вказує й на те, що 07.03.2024 року ОСОБА_8 , у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я, був прооперований в Олександрівській лікарні (відділення Урологія) та повернутий у Київський слідчий ізолятор в той же день, і на даний час стан здоров`я ОСОБА_8 стабілізовано, але у зв`язку із встановленням в його організм шунту, який обов`язково треба зняти на

протязі місяця-двох, утримання його в умовах слідчого ізолятора може призвести до його загибелі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вважаючи ухвалу суду незаконною та такою, що винесена з суттєвим порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України та без врахування всіх обставин справи, просить її скасувати, відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з перебуванням за адресою: АДРЕСА_3 , або особистого зобов`язання, або будь-який інший, не пов`язаний з триманням в місцях обмеження волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що прокурором у клопотанні про продовження запобіжного заходу не наведено жодних обставин, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

При цьому, згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини п. 3 ст. 5 Конвенції, після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою: до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами.

Крім того, зазначає, що строк тримання ОСОБА_8 під вартою становить вже 2 роки і 5 місяців, при цьому суд ще навіть не закінчив дослідження письмових, аудіо та відео доказів у справі, не допитав потерпілого, свідків обвинувачення, не кажучи вже про дослідження доказів та допит свідків сторони захисту. Однак кожні два місяці суд повторює в своїх ухвалах доводи прокурора щодо тяжкості можливого покарання та наявності ризиків, що не підтверджується жодними доказами.

Так, уклопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 зазначено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, хоча жодних фактів на підтвердження вказаних ризиків стороною обвинувачення не вказано і не доведено, а сам по собі факт наявності громадянства США не може слугувати підтвердженням наміру переховуватися від слідства. При цьому ОСОБА_8 30 років проживає у США, не має сталих зв`язків в Україні, які б дозволили йому переховуватись, а грошові кошти у нього були вилучені слідчим органом. Водночас у розпорядженні суду є договір оренди квартири ОСОБА_8 , що протирічить заявленому судом щодо відсутності визначеного місця проживання в Україні, а паспорти ОСОБА_8 , з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки, можуть бути здані до ДМС України, та і взагалі в умовах воєнного стану виїзд ОСОБА_8 з України є неможливий, зважаючи на наявність в нього громадянства України.

Також зазначає, що у клопотанні прокурора вказано, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків, потерпілого та іншого обвинуваченого у кримінальному провадженні, але такі аргументи неможливо прийняти, так як головний свідок обвинувачення був допитаний у судовому засіданні 06.03.2024 до прийняття ухвали про продовження запобіжного заходу, і таким чином ризик впливу на фактично єдиного свідка обвинувачення вже не існував. При цьому обвинувачення ще заявило про допит двох свідків - понятих при проведенні обшуку, покази яких вже не можуть мати суттєвого значення у справі, тим більше, що відеозапис цього обшуку вже було досліджено судом.

Що стосується особи потерпілого, то останній жодного разу не з`явився у суді, не написав жодного листа чи повідомлення, не підтвердив свої анкетні дані та контакти для повідомлення, тобто сама позиція потерпілого щодо кримінального правопорушення судом не з`ясована, він очевидно не має бажання брати участь у судовому процесі, тож будь-який вплив на нього не можна й уявити, тим більше, що він знаходиться в США.

Вказує й на те, що у клопотанні прокурор зазначає в якості обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що обвинуваченням враховано відсутність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків в Україні, постійного місця проживання, наявності близьких родичів та утриманців, постійного місця роботи. Тобто для обґрунтування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зв`язки в Україні у ОСОБА_8 наявні, а для обрання іншого запобіжного, окрім тримання під вартою - відсутні.

Крім того, зазначає, що майнова шкода у даному кримінальному провадженні не заявлена, тяжких наслідків внаслідок кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_8 , не наступило, жодній особі реальної шкоди не заподіяно, ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Разом з тим, клопотання прокурора та ухвала суду містять стандартний набір підстав для обрання тримання під вартою ОСОБА_18 без розгляду правдоподібності таких підстав у контексті конкретної життєвої ситуації, без оцінки доведеності прокурором наявності вказаних ним ризиків.

Звертає увагу і на грубі порушення судом норм КПК України в частині не надання ОСОБА_8 перекладача з української мови на англійську, який з 1992 року проживає в США і всі ці роки спілкується переважно англійською мовою, особливо на професійні та спеціальні теми, що без сумніву, повинно призвести до визнання доказів у вказаному кримінальному провадженні недопустимими внаслідок порушення права на справедливий суд відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також сторона захисту вважає, що утримання ОСОБА_8 у слідчому ізоляторі має ознаки порушення ст. 9 Європейської Конвенції з прав людини та ознаки дискримінації, оскільки, відповідно до анкетних даних ОСОБА_8 та його заяв у судових засіданнях, останній є євреєм за національністю (релігією) та за своїм віросповіданням та релігійними правилами повинен споживати тільки «кошерну їжу», що в умовах слідчого ізолятору є неможливим.

Тому вважає, що право ОСОБА_8 на ефективний засіб правового захисту в національному органі очевидніпорушено, жодної реакції національних судів на численні порушення його вище переліченихправ не було. Більше того, частина апеляційних скарг, поданих захистом ОСОБА_8 , взагалі не були вчасно розглянуті судом апеляційної інстанції, що унеможливило ефективний засіб правового захисту обвинуваченого.

Також звертає увагу на те, що судом не враховано стан здоров`я ОСОБА_8 , який тривалий час скаржиться на сильні болі в області ЖКТ, але йому надають лише знеболювальні, ніяким чином не встановлюючи та не лікуючи причини таких болей, а так як причина болі не усунена, то ОСОБА_8 потребує постійного нагляду і належного лікування, а також забезпечення специфічного дієтичного харчування, що неможливо в умовах слідчого ізолятора, тому подальше перебування його в умовах слідчого ізолятора ставить під загрозу його здоров`я та життя.

Таким чином, з урахуванням наведених вище даних про особу обвинуваченого, вважає, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки та для запобігання ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, необхідністю отримання ним лікування, достатнім буде обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у помешканні, яке обвинувачений орендує на час досудового розслідування, із забороною залишати місце свого проживання цілодобово із застосуванням електронних засобів контролю або будь-якого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, що належним чином забезпечить його процесуальну поведінку.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону та враховуючи, що захисник ОСОБА_10 повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, від якого ніяких клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло, а також зважаючи на скорочені терміни розгляду апеляційних скарг на такі судові рішення та те, що обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував щодо апеляційного розгляду без участі його захисника ОСОБА_10 , та за участі його захисника ОСОБА_7 , апеляційний розгляд здійснено без участі захисника ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на підтримку доводів апеляційних скарг, а також заперечення прокурора щодо апеляційних прохань, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів справи, на розгляді Деснянського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000634 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, відсутність роду занять, наявність у ОСОБА_8 громадянства іншої держави та відсутність визначеного місця проживання в Україні, обізнаність обвинувачених із матеріалів справи щодо анкетних даних свідків, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування обвинувачених від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, які ще не допитані судом, і тому визнав необхідним продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить їх належну процесуальну поведінку та виконання ними процесуальних обов`язків.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи сторони захисту проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_8 та ОСОБА_11 обвинувачення в організації та пособництві закінченому замаху на вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, тяжкість покарання, яке їм загрожує у разі визнання їх винуватими у його вчиненні, відсутність роду занять, наявність у ОСОБА_8 громадянства іншої держави та відсутність визначеного місця проживання в Україні, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинуваченіОСОБА_8 та ОСОБА_12 можуть переховуватися від судуз метою уникнення відповідальності, зважаючи на міру покарання, яка може бути призначена у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованого їм злочину, та незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які ще не допитані судом, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається сторона захисту, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченимОСОБА_8 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Твердження захисника ОСОБА_10 в апеляційній скарзі про те, що жодних фактів на підтвердження вказаних ризиків стороною обвинувачення не доведено, а сам по собі факт наявності у ОСОБА_8 громадянства США не може слугувати підтвердженням наміру переховуватися від суду, при цьому ОСОБА_8 30 років проживає у США, не має сталих зв`язків в Україні, які б дозволили йому переховуватись, а всі грошові кошти у нього були вилучені слідчим органом, є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, які переконливо доводять існування ризику втечі, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_8 під вартою, щоб завадити цьому.

Щодо доводів захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в апеляційних скаргах про те, що аргументи сторони обвинувачення у клопотанні щодо впливу обвинуваченого ОСОБА_8 на свідків, потерпілого та іншого обвинуваченого у даному кримінальному провадженні неможливо прийняти, так як головний свідок обвинувачення був допитаний у судовому засіданні 06.03.2024 до прийняття ухвали про продовження запобіжного заходу, і таким чином ризик впливу на фактично єдиного свідка обвинувачення вже не існував, щодо допиту двох свідків - понятих при проведенні обшуку, то їх показання вже не можуть мати суттєвого значення у справі, оскільки відеозапис цього обшуку вже було досліджено судом, а що стосується особи потерпілого, то останній жодного разу не з`явився у суді, не написав жодного листа чи повідомлення, не підтвердив свої анкетні дані та контакти для повідомлення, тобто сама позиція потерпілого щодо кримінального правопорушення судом не з`ясована, він очевидно не має бажання брати участь у судовому процесі, тож будь-який вплив на нього не можна й уявити, тим більше, що він знаходиться в США, то вони не заслуговують на увагу, оскільки, з огляду на те, що на даний час судове провадження триває і свідки та потерпілий у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися, з великою ймовірністю існує ризик незаконного впливу на них.

Безпідставними також є доводи сторони захисту про те, що жоден із більш м`яких, альтернативних, запобіжних заходів, судом, при винесені ухвали розглянуто не було, оскільки суд розглядав питання можливості для застосування до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу, зокрема, у виді домашнього арешту, однак врахувавши наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, згідно з вимогами ст. 178 КПК України, прийшов до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених та виконання ними процесуальних обов`язків.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_8 обвинувачується у замаху на умисне вбивство, а за таке строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розмірунайбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, тому посилання сторони обвинувачення та суду на можливість застосування до ОСОБА_8 найсуворішого покарання, передбаченого ст. 115 КК України, у випадку визнання його винним, не мають ніякого сенсу та не можуть слугувати підставою застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без застосування альтернативної застави, то ці питання, за наявності для цього відповідних підстав, підлягають з`ясуванню та перевірці в суді першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті, а не свідчить про зниження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, як про те зазначає сторона захисту.

Із судового рішення також вбачається, що, керуючись вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначив розмір застави обвинуваченому ОСОБА_8 і такий висновок суду, з огляду на фактичні обставини особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя особи, ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, а тому відсутність на них посилання безпосередньо в ухвалі, про що вказує в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не може слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Що стосується доводів сторони захисту в апеляційних скаргах про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_12 знаходяться під вартою більше двох років, при цьому суд ще навіть не закінчив дослідження доказів сторони обвинувачення, не кажучи вже про дослідження доказів та допит свідків сторони захисту, однак кожні два місяці повторює у своїх ухвалах доводи прокурора щодо тяжкості можливого покарання та наявності ризиків, то вказана обставина жодним чином не вказує на зменшення існування зазначених вище ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинувачених, зважаючи на конкретні обставини висунутого обвинувачення, характер та тяжкість діяння, яке їм інкримінується, і покарання, яке загрожує у разі визнання їх винуватими у його вчиненні.

Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що ОСОБА_12 має тісні родинні зв`язки, є єдиним, хто міг утримувати свою родину, та те, що у нього помер батько і на його піклуванні залишилась мати, 1941 року народження, а також те, що обвинувачений має місце проживання та реєстрації в місті Києві, від органів слідства та суду не переховувався, не був раніше судимий та не притягувався до кримінальної відповідальності, не можуть бути взятими до уваги, оскільки вказані захисником обставини жодним чином не нівелюють ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України.

Також, на переконання колегії суддів, відсутність майнової шкоди у даному кримінальному провадженні і те, що тяжких наслідків внаслідок кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченим, не настало та жодній особі реальної шкоди не заподіяно, а також те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не може слугувати дійсною гарантією відсутності у ОСОБА_8 наміру переховування від суду та не виключає можливість продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наявність у ОСОБА_8 громадянства іншої держави, свідчить про підвищений ризик переховування від суду з метою уникнення від покарання.

Що стосується доводів захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в апеляційних скаргах про ненадання судом першої інстанції, в порушення вимог КПК України, ОСОБА_8 , який є громадянином Сполучених Штатів Америки,де проживає з 1992 року і не вповній мірі володіє українською мовою, а мислить, веде переписку та спілкується зі своїми рідними на англійській мові, на його клопотання, перекладача з української мови на англійську, що повинно привести до визнання доказів у вказаному кримінальному провадженні недопустимими, то вони є непереконливими, оскільки, відповідно до зазначених в обвинувальному акті анкетних даних обвинуваченого ОСОБА_8 , він має громадянство як України, так і Сполучених Штатів Америки, при цьому набуття ОСОБА_8 статусу громадянина США відбулося вже після його виїзду з України, де він народився та до 1992 року проживав, що не дає підстав вважати, що він не розуміє української мови та потребує послуг перекладача, через що не вбачала колегія суддів і підстав для його залучення під час апеляційного розгляду.

Щодо посилань захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в апеляційних скаргах про те, що утримання ОСОБА_8 у слідчому ізоляторі має ознаки порушення вимог Європейської Конвенції з прав людини та дискримінації, так як він є євреєм за національністю (релігією) і за своїм віросповіданням повинен споживати тільки «кошерну їжу», що в умовах слідчого ізолятору є неможливим, то вони не можуть свідчити про неможливість застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою за наявності встановлених судом обґрунтованих ризиків, а також - забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

Щодо доводів сторони захисту про наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 ускладнень медичного характеру, а також те, що за станом здоров`я обвинувачений ОСОБА_8 потребує постійного нагляду і належного лікування, та забезпечення специфічного дієтичного харчування, що неможливо в умовах слідчого ізолятора, тому подальше перебування його в умовах слідчого ізолятора ставить під загрозу його здоров`я та життя, то, з долучених до апеляційної скарги захисником ОСОБА_6 та наданих під час апеляційного розгляду захисником ОСОБА_7 копій медичної документації про стан здоров`я обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , не вбачається наявність тих обставин, які б унеможливлювали подальше їх перебування під вартою.

Посилання захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що оскаржувану ухвалу прийнято неповноважним складом суду, оскільки на початку судового засідання - 06.03.2024 головуючий суддя ОСОБА_13 повідомила сторони кримінального провадження про заміну судді ОСОБА_15 , яка знаходиться на лікарняному, на суддю ОСОБА_17 та попри клопотання сторони захисту про розгляд справи з початку, відмовила у задоволенні даного клопотання, а також відхиливши заявлений відвід складу колегії, продовжила слухання по справі, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини мають безпосереднє відношення до розгляду справи по суті, а не до розгляду питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційних вимог сторони захисту, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року, якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , кожному з них, запобіжний захід у виді тримання під вартою на 2 місяці, тобто до 04.05.2024 року, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3