ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/642/24 Справа № 202/3086/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 березня 2024 року, якою щодо підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, одружений, має малолітню дитину 2022 року народження, є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03 травня 2024 року включно, із призначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 816 800 гривень,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 березня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 та застосовано щодо підозрюваного за ч.3 ст.332 КК України ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03 травня 2024 року включно.

Крім того, щодо ОСОБА_7 застосовано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 1 816 800 (один мільйон вісімсот шістнадцять тисяч вісімсот) грн..

Покладено на ОСОБА_7 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період з лютого по березень 2024 року ОСОБА_7 разом із ОСОБА_11 та іншими невстановленими у ході досудового розслідування особами, користуючись тим, що на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, з метою власного збагачення здійснювали дії, відповідно до яких особа призовного віку від 18 до 60 років, якій обмежено виїзд за кордон згідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», мав можливість перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску в Одеській області.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Слідчий суддя мотивував свої висновки тим, що при задоволенні клопотання слідчого ним враховано наявність обгрутнованої підозри, пред`явленої ОСОБА_7 , ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин правопорушення та впливу з боку підозрюваного на свідків. Крім того, суддею враховано, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки (є одруженим, має малолітню дитину), є фізичною особою-підприємцем).

Слідчий суддя зазначив, що більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт, не зможе запобігти встановленим ризикам, оскільки підозрюваний не буде обмежений у свободі пересування та комунікації з іншими особами до такого ступеня, що може забезпечити його належну процесуальну поведінку, з огляду на те, що він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за обставинами якого може бути обізнаний про шляхи незаконного перетину кордону.

З урахуванням майнового та сімейного становища підозрюваного, тяжкості кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, слідчим суддею визначено ОСОБА_7 розмір застави - 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 1 816 800 грн. (600 х 3028 грн.), який на переконання слідчого судді, зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є непомірним для підозрюваного з огляду на спосіб його життя та рід занять.

Не погодившись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 березня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник зазначає, що ухвала слідчого судді постановлена з порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

На думку сторони захисту, слідчим, у поданому ним клопотанні, не обґрунтував чому інший запобіжний захід, такий як цілодобовий домашній арешт, не зможе запобігти ризикам, які слідчий вважає наявними, а слідчий суддя не взяв до уваги таке порушення вимог закону слідчим.

Так, матеріали справи не містять жодного доказу, яким би могли бути доведені обставини, які характеризують дії підозрюваного як ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, окрім самого лише протоколу затримання. Натомість слідчий суддя помилково вважав доведеною та обґрунтованою підозру у даному кримінальному провадженні.

Слідчим суддею не враховано наявність міцних соціальних зв`язків підозрюваного, родини, дружини, малолітньої дитини, побутову характеристику підозрюваного, який позитивно характеризується за місцем проживання. Також, слідчий суддя не взяв до уваги інші характеризуючі особу підозрюваного відомості, зокрема відсутність актів притягнення його до кримінальної чи адміністративної відповідальності, що, на думку сторони захисту, свідчить про шанобливе та поважне ставлення останнього до закону, а також наявність постійного доходу від підприємницької діяльності.

Також, звертає увагу, що слідчий суддя не обґрунтував належним чином своє рішення в частині призначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, яка значно перевищує граничний розмір застави.

Захисник вважає, що застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку останнього та виконання ним завдань кримінального провадження.

Під час апеляційного перегляду:

- захисник ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги сторони захисту у повному обсязі та просили її задовольнити;

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позицію сторін, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи захисника, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено законом покарання у вигляді позбавленням волі строком від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на три роки з конфіскацією майна, що, відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК дає підстави для застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Відомості, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання слідчого, які були предметом розгляду слідчим суддею при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин визначив лише ймовірну причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме, що ОСОБА_7 усвідомлюючи суворість можливого покарання може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на потерпілого та свідків, у цьому ж кримінальному провадженні.

Покарання, передбачене санкцією інкримінованої ОСОБА_7 статті - позбавленням волі строком від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на три роки з конфіскацією майна.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Крім того апеляційний суд погоджується з існуванням ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України.

На теперішній час органом досудового розслідування не встановлені всі докази, які можуть підтвердити причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а отже ОСОБА_7 безпосередньо, або через інших осіб, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків, потерпілого та іншого підозрюваного у даному кримінальному правопорушенні у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку підозрюваного ОСОБА_7 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні ще не завершено, що вказує на те, що свідки та потерпілі у справі не допитані у судовому засіданні, а тому підозрюваний ОСОБА_7 може здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

На переконання апеляційного суду існування вищевказаних ризиків є достатньою підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника в частині можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7, апеляційний суд звертає увагу, що більш м`який запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження не зможе запобігти встановленим ризикам, так як перебуваючи під домашнім арештом (на чому наполягає сторона захисту) або під дією іншого, більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний без будь-яких перешкод зможе вчинити дії направлені на переховування від органу досудового розслідування та суду або вчинення іншого кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, який є тяжким злочином та у разі визнання судом винним останнього у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, останній може понести покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Щодо розміру встановленого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 3 ст.183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання, слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи скарги захисниці не заслуговують на увагу.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Згідно матеріалів справи ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 березня 2024 року визначено ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 816 800 гривень.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою.

Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів справи суд при визначенні розміру застави врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7, його сімейний та майновий стан, інші характеризуючі матеріали надані прокурором та захисником обвинуваченого, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, а також те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії тяжких.

Суд апеляційної інстанції вважає, що розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави призначений слідчим суддею відповідає вимогам ст.182 КПК України та на цьому етапі кримінального провадження є таким, що буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Визначений раніше розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинуваченого ОСОБА_7 .

З огляду на викладене, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню, а тому, апеляційну скаргу захисниці слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 березня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного за ч. 3 ст. 332 КК України ОСОБА_7 строком до 03 травня 2024 року включно, із призначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 816 800 гривень - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4