Справа № 937/7984/19
Провадження №1-і/333/36/24
УХВАЛА

16 травня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора начальника Приазовського відділу Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора начальника Приазовського відділу Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 17.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 , ч.4 ст.187 КК України та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

13.05.2024 року на адресу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від начальника Приазовського відділу Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту у кримінальному провадженні №0000483, відомості про яке внесені до ЄРДР 17.02.2019 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, освіта середня, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 11.05.2006 року Мелітопольським районним судом Запорізької області за ч. 2,3 ст. 185, ст. 75,76 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки; 2) 29.10.2009 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 1,2 ст. 185, ст. 70,75 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік; 3) 06.02.2012 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки; 4) 12.09.2018 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців; 5) 12.01.2019 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 70,75 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Клопотання прокурора обґрунтоване таким.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що у період часу з 18 до 20 години 16.02.2019 року, ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з проникненням до житла потерпілої ОСОБА_6 та із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, шляхом зламу вхідних дверей, проник до приміщення вказаного вище будинку, та знаходячись у приміщені наніс множинні удари руками по голові (не менше 14 ударів), тулубу, шиї та кінцівкам (не менше 52 ударів) потерпілої ОСОБА_6 , яка є особою похилого віку, спричинивши їй тим самим тілесні ушкодження, що виразилися у множинних синцях кінцівок, саднах та синцях шиї, поверхневі рани зовнішньої поверхні правого плечового суглобу, крововиливи у м`які тканини задньої поверхні грудної клітки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 149 від 17.02.2019 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження; внутрішньочерепної травми, що виразилася у крововиливах під м`які мозкові оболонки полюсів обох лобних долей, а також у правій тім`яно-скроневій ділянці, множинні синці, садні, поверхневі рани та крововиливи у м`які тканини голови; повні поперечні переломи 5-8 ребер зліва та 6-8 ребер справа по середньо-ключичним лініям, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 149 від 17.02.2019 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричиняють за собою тривалий розлад здоров`я,

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на напад з метою заволодіння чужим майном. ОСОБА_4 , наніс потерпілій ОСОБА_6 , один удар невстановленим у ході досудового слідства ножем в область лівого стегна потерпілої, спричинивши їй тим самим тілесні ушкодження у вигляді поодинокого сліпого колото-різаного поранення лівого стегна у нижній третині, з ушкодженнями стегнових артерії та вени, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне у момент заподіяння, тим самим подавив волю потерпілої до опору. Відразу після цього, ОСОБА_4 , заволодів майном потерпілої ОСОБА_6 , а саме грошовими коштами на невстановлену в ході досудового слідства сумі. Після чого з місця скоєння злочину втік, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду.

Вказаними діями ОСОБА_4 , на думку органу досудового розслідування, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України розбій, поєднаний з проникненням до житла та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні встановлено, що у період часу з 18 до 20 години 16 лютого 2019 року, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, шляхом зламу вхідних дверей, проник до приміщення будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де реалізуючи свій злочинний умисел направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті, потерпілої ОСОБА_6 , з метою незаконного заволодіння майном останньої, наніс множинні удари руками по голові (не менше 14 ударів), тулубу, шиї та кінцівкам (не менше 52 ударів) потерпілої ОСОБА_6 , яка є особою похилого віку, спричинивши їй тим самим тілесні ушкодження, що виразилися у множинних синцях кінцівок, саднах та синцях шиї, поверхневій рані зовнішньої поверхні правого плечового суглобу, крововиливи у м`які тканини задньої поверхні грудної клітки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 149 від 17.02.2019 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження; внутрішньочерепні травми, що виразилася у крововиливах під м`які мозкові оболонки полюсів обох лобних долей, а також у правій тім`яно-скроневій ділянці, множинні синці, садна, поверхневі рани та крововиливи у м`які тканини голови; повні поперечні переломи 5-8 ребер зліва та 6-8 ребер справа по середньо-ключичним лініям, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 149 від 17.02.2019 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричиняють за собою тривалий розлад здоров`я.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на вбивство, ОСОБА_4 , наніс потерпілій ОСОБА_6 , один удар невстановленим у ході досудового слідства ножем в область лівого стегна потерпілої, спричинивши їй тим самим тілесні ушкодження у вигляді поодинокого сліпого колото-різаного поранення лівого стегна у нижній третині, з ушкодженнями стегнових артерії та вени, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне у момент заподіяння, що ускладнилося гострою крововтратою, та від якого, у період часу з 18 до 20 години 16 лютого 2019 року, настала смерть потерпілої ОСОБА_6 , на місці події, за вказаною вище адресою. Відразу після цього, ОСОБА_4 , заволодів майном потерпілої ОСОБА_6 , а саме грошовими коштами на невстановлену в ході досудового слідства сумі.

Після чого, з місця скоєння злочину втік, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду.

Вказаними діями ОСОБА_4 , на думку органу досудового розслідування, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п. 6 ч. 2 ст.115 КК України умисне вбивство, вчинене з корисливих мотивів.

Вина ОСОБА_4 прокурор вважає, що повністю доведена зібраними на стадії досудового розслідування доказами.

01.04.2019 ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

25.09.2019 досудове розслідування у кримінальному провадженні закінчено складанням обвинувального акта, який скеровано до Мелітопольського міськрайонного суду для судового розгляду.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до 27.01.2024 (включно).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 змінено запобіжний захід на домашній арешт із забороною залишити місце проживання з 15:00 год. до 08:00 год. наступної доби, який в подальшому було продовжено ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2024 року до 20.05.2024 року.

Станом на 24.02.2022 року відповідно до встановленого судом порядку залишилось допитати свідків сторони обвинувачення, дослідити письмові докази, після чого закінчити судовий розгляд.

Провести зазначені процесуальні дії та закінчити судовий розгляд до спливу попередньої ухвали не надається можливим через ведений воєнний стан, тимчасову окупацію певних районів та населених пунктів Запорізької області.

На думку прокурора ризики, які слугували підставою для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тимчасового домашнього арешту на стадії досудового розслідування, на цей час продовжують існувати.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч.2 ст.115 , ч.4 ст.187 КК України, які згідно із вимогами ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими умисними корисливими злочинами, поєднаними з насильством над потерпілими та покарання за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, від семи до дванадцяти років та від трьох до семи років відповідно.

Обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Тобто є обґрунтовані підстави вважати, що відносно ОСОБА_4 маються ризики передбачені ст.177 КПК України, тому обвинуваченому доцільно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з 15:00 год. до 08:00 год., строком на 2 місяці.

Наявні наведені ризики не зменшились та продовжують існувати, що виключає на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу більш м`яким.

У судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 фактично не заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Проте, зазначили, що до обвинуваченого можливо застосувати домашній арешт з 20-00 год. до 08-00 год. до наступної доби з метою біль тривалого працевлаштування ОСОБА_4 , який на цей час працює, але вимушений повертатися додому до 15-00 год.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши доводи прокурора, думки обвинуваченого та його захисника, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Згідно вимог ч.ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Встановлено, що відомості про скоєння кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115 , ч.4 ст.187 КК України відносно потерпілої ОСОБА_6 були внесені до ЄРДР 17.02.2019 року (кримінальне провадження №0000483).

29.03.2019 року ОСОБА_4 було затримано у порядку ст.208 КПК України.

29.03.2019 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115 , ч.4 ст.187 КК України.

01.04.2019 року ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який у подальшому, продовжувався суддями Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

25.09.2019 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 було направлено до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

У зв`язку із виникненнями обставин, небезпечних для життя та здоров`я суддів, працівників апарату суду та відвідувачів суду в умовах воєнного стану, наказом голови суду від 09.03.2022 року №16 роботу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області призупинено до їх зникнення або усунення.

Після визначення підсудності вказаного кримінального провадження за Томаківським районним судом Дніпропетровської області та за Комунарським районним судом м. Запоріжжя суддями вказаних судів строк тримання під вартою ОСОБА_4 було продовжено.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду №49/0/9-22 від 14.09.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, визначено підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за Комунарським районним судом м. Запоріжжя.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який у подальшому було продовжено, востаннє, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2023 року до 27.01.2024 року.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 змінено запобіжний захід на домашній арешт із забороною залишити місце проживання з 15:00 год. до 08:00 год. наступної доби, який в подальшому було продовжено ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2024 року до 20.05.2024 року.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 міг вчинити кримінальні правопорушення, вказані у клопотанні прокурора.

На думку слідчого судді, зазначене підтверджується показаннями свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що 16.10.2019 року він разом з ОСОБА_4 вдома у останнього випивали алкогольні напої та курили коноплю. Після чого обвинувачений запропонував йому піти до бабусі, яка проживає навпроти клуба по АДРЕСА_4 , у якої є 7 000 доларів, оскільки вона продала пай, для того, щоб тихо забрати вказані гроші. У зв`язку з тим, що грошей було мало, він погодився. Заходити в будинок він не став, залишився біля будки з собакою. Через деякий час, скільки пройшло саме часу сказати не може, оскільки був в нетверезому стані, з будинку вийшов ОСОБА_4 і вони вийшли зі двору. Також пояснив, що 26.03.2019 року ввечері ОСОБА_4 просив його відмовитися від проходження поліграфу, а раніше просив сказати в поліції, що це саме він ( ОСОБА_7 ) вдарив ножем ОСОБА_6 .

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

При вирішенні питання про продовження такого запобіжного заходу як домашній арешт відносно ОСОБА_4 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше неодноразово судимий за скоєння умисних корисливих злочинів), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (не одружений; не має на утриманні жодної особи).

Також, при вирішенні питання, яке поставлено у клопотанні прокурора, судом враховується, що з моменту зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, тобто з 08.08.2023 року по день розгляду цього клопотання, не встановлено обставин (фактів) неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого та що обвинуваченому потрібно працювати для того, щоб забезпечувати себе.

Проте, існування ризику щодо можливості переховуватися від суду, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінюється судом в світлі обставин вчинення цих кримінальних правопорушень та особлива тяжкість покарання, оскільки у разі визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, в якому він обвинувачується, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинувачених під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, факти, встановлені у судовому засіданні, особистість обвинуваченого, вважаю, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного, приймає рішення про часткове задоволення клопотання прокурора та продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а саме: з 20 - 00 год. по 08-00 год. наступної доби до 14.07.2024 року з метою працевлаштування обвинуваченого та можливості працювати повний робочий день.

Керуючись ст. ст. 181, 314-317, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_4 , обвинуваченого у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 17.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України задовольнити частково.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту з перебуванням останнього за адресою: АДРЕСА_2 з 20 - 00 год. по 08-00 год. наступної доби до 14.07.2024 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

2) не відлучатися за межі м. Запоріжжя, без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

2) повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження та прокурора Приазовського відділу Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про зміну свого місця проживання.

Ухвалу для виконання надіслати начальнику відділення №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області для виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 20.05.2024 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1