Справа № 458/172/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/239/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Турківського районного суду Львівської області від 24 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 ,

з участю: прокурора ОСОБА_9

захисників-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

встановила:

вироком Турківського районного суду Львівської області від 24 січня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 27.08.2020. У відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 27.08.2020 до моменту постановлення вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишено без змін до набрання вироком законної сили. Вирішено питання про речові докази, арешт майна, процесуальні витрати та цивільний позов.

Судом встановлено, 26.08.2020 близько 18.30 год. ОСОБА_8 , керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «Opel Movano» номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись ним проїзною частиною вул. І. Франка в смт. Бориня Турківського району Львівської області у напрямку руху транспорту від автодороги Київ-Чоп до автодороги Львів-Самбір-Ужгород, при проїзді її ділянки в районі будинку АДРЕСА_1 , порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині значення терміну «безпечна швидкість», «узбіччя»), Розділу 2 п.п. 2.3.б), 2.9.а), Розділу 10 п. 10.1; Розділу 12 п. 12.1 та Розділу 13 п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, які виразились в тому, що він, керуючи транспортним засобом проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, без причин технічного характеру виїхав на праве по напрямку його руху узбіччя, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Після вчинення наїзду на пішохода ОСОБА_10 , водій ОСОБА_11 , з правого узбіччя повернувся на проїзну частину дороги вул. І. Франка і перетнувши її, виїхав на ліве узбіччя, де з`їхав у кювет та зіткнувся із насадженнями дерев, у результаті чого пасажир керованого ним автомобіля марки «Opel Movano» номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху, пішохід ОСОБА_10 , отримав тілесні ушкодження, а саме: рани, садна, крововиливи на голові, дірчастий перелом кісток правої половини склепіння черепа, перелом кісток основи черепа, руйнування головного мозку, синець та два садна на правій руці, поодинокі синці та множинні садна на лівій руці, множинні садна на лівій половинні тулуба, множинні синці та садна на лівій нозі, перелом грудної кістки, переломи 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 - го лівих ребер, крововилив в м`які тканини гортані, перелом верхнього ріжка щитоподібного хряща, крововилив в серцеву сорочку, ушкодження капсули і тканини лівої частини печінки, а також ознаки загального струсу тіла у вигляді крововиливу в ділянку воріт правої легені, крововиливу в ворота лівої нирки, крововиливів в печінкові зв`язки, які утворились від дії тупих твердих предметів одночасно або у швидкій послідовності одне за одним; відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті. Дані ушкодження могли утворитися 26.08.2020 під час дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху, пасажир ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, а саме: крововиливи та садна на правій половині голови, подряпину на шиї, синець в ділянці правого плечового суглобу, синець та садна на правому плечі, садно на правому передпліччі, садно на кисті правої руки, синець та садна на боковій поверхні правої половини грудної клітки, подряпини на лівій руці, відкритий перелом правої стегнової кістки, садно в ділянці правого колінного суглобу, множинні дрібні надриви шкіри в ділянці правої підколінної ямки, синець на правій гомілці, крововилив в м`язи задньої поверхні гортані, крововиливи в м`язи передньої поверхні грудей, перелом грудної кістки з розривами міжреберних м`язів, переломи 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12 - го правих та 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 - го лівих ребер по одній - двох анатомічних лініях тіла, крововилив в праву грудну порожнину (приблизно 1200,0 мл рідкої крові та згортків), крововиливи під плевру задніх поверхонь легенів, ушкодження капсули і тканини нижньої частки правої легені, розрив грудної частини аорти, крововилив в порожнину серцевої сумки (приблизно 350-400,0 мл рідкої крові та згортків), перелом грудного відділу хребта, а також ознаки загального струсу тіла у вигляді крововиливів в зв`язки легенів, крововиливу в ворота правої нирки. Ушкодження утворились від дії твердих тупих предметів одночасно або у швидкій послідовності одне за одним, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті. Дані тілесні ушкодження виникли під час дорожньо-транспортної пригоди, коли він знаходився в салоні автомобіля.

Такими діями ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель двох осіб.

На вказаний вирок суду захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Турківського районного суду Львівської області від 24 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник покликається на те, що долучені стороною захисту ілюстративна таблиця огляду автомобіля «Opel Movano» та висновок експерта №1647 від 28.04.2021 за результатами судово-трасологічної експертизи повністю спростовують версію сторони обвинувачення в частині механізму розвитку ДТП, можливого місця наїзду на пішохода, сліди на узбіччі залишена не протекторами шин автомобіля «Opel Movano», а невстановленим на даний час транспортним засобом, а отже повністю підтверджують показання ОСОБА_8 , в частині що пішохід ОСОБА_10 раптово вийшов на його смугу руху, а пасажир Дудурич втрутився в керування ТЗ, що призвело в подальшому до неконтрольованого руху автомобіля, наїзд на пішохода та з`їзд у кювет.

Стверджує, що слідчий ОСОБА_13 станом на 26 серпня 2020 року не був уповноважений на проведення досудового розслідування та прийняття процесуальних рішень. Однак останній 26 серпня 2020 року в даній справі здійснював слідчі та процесуальні дії без процесуального керівництва прокурора, оскільки такий був визначений вищестоящим прокурором тільки 27 серпня 2020 року, що свідчить, на його думку, про недопустимість висновку експерта №040/2020 щодо встановлення тілесних ушкоджень та визначення причини смерті ОСОБА_10 та висновку експерта №041/2020 щодо встановлення тілесних ушкоджень та визначення причини смерті ОСОБА_12 , як процесуальних джерел доказів в даній справі.

Зазначає, що судом безпідставно відхилено письмові клопотання сторони захисту від 23 жовтня 2023 року про призначення та проведення комісійної судової автотехнічної експертизи; про проведення в кримінальному провадженні комплексної судово медичної транспортно-трасологічної експертизи; про проведення на місці події слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 ; про виклик та допит в суду експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС ОСОБА_14 ; про безпосередній огляд судом та стороною захисту речового доказу , зокрема автомобіля «Opel Movano» .

Стверджує, що протокол огляду місця події з додатками є недопустимим доказом, оскільки такі не містять та не відображають хід процесуальної дії в повному обсязі, не зафіксовані належним чином та не ідентифіковані всі сліди. Також в протоколі огляду місця ДТП та схемі як додатку до нього не зазначені всі особи, які брали участь у проведенні огляду місця події, слідова інформація в протоколі ОМП та схемі відображена не в повній мірі, не ідентифікована до даної події, спотворена та суперечлива і не підписана усіма учасниками огляду місця події.

Звертає увагу на те, що якщо зразки крові для проведення експертного дослідження відбиралися у ОСОБА_8 у лікарні, то очевидним є той факт, що такий відбір проводився під примусом проти волі останнього, оскільки останній перебував без свідомості. На думку сторони захисту дана обставина свідчить про жорстоке поводження з особою та виключає допустимість зразків крові як доказів у справі. Вважає, що примусове відібрання біологічних зразків для проведення експертизи можливе виключно за ухвалою слідчого судді.

Також вважає таким, що не відповідає дійсності твердження суду, що було дотримано порядку «поміщення, упакування, опечатування та зберігання» зразків крові ОСОБА_8 .

Зазначає, що суд перелічивши у мотивувальній частині вироку пункти ПДР України, які на думку суду доводять вину обвинуваченого не зазначив, які з них були причиною настання наслідків, передбачених ст.286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень могли лише сприяти порушенню правил, що викликали наслідки.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Турківського районного суду Львівської області від 24 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Зазначає, що твердження суду про те, що ОСОБА_8 не вибрав безпечної швидкості руху є припущенням суду, оскільки в матеріалах справи відсутні докази які б вказували з якою саме швидкістю останній рухався автомобілем і яка швидкість за даної дорожньої обстановки була безпечною. З цього приводу відсутній також висновок експерта. В обвинувальному акті також не зазначено про швидкість керованого ОСОБА_8 автомобілем перед настанням ДТП, а тому не погоджується із висновком суду про наявність в діях ОСОБА_8 порушень п.п.12.1,13.1 ПДР України, які перебувають у причинно- наслідковому зв`язку із настанням ДТП.

Також, вважає, припущеннями твердження сторони обвинувачення, що ОСОБА_8 без причин технічного характеру виїхав на праве по напрямку його руху узбіччя, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , а після наїзду на нього повернувся на проїзну частину дороги вул. І.Франка і перетнувши її виїхав на ліве узбіччя, де зїхав у кювет та зіткнувся із насадженням дерев, у результаті чого пасажир керованого ним автомобіля помер на місці пригоди.

Стверджує, що висновок експерта за результатами проведення транспортно трасологічної експертизи №5952 від 13.11.2020 побудований виключно на припущеннях експерта, без належного дослідження слідової інформації, про що зокрема й вказав судовий експерт ОСОБА_15 в судовому засіданні першої інстанції. Також висновки експерта, викладені у висновку №СЕ-19/114/21-828ІТ від 22.01.2021 не узгоджується із висновками експерта, викладеними у висновку №4241-Е від 01.03.2023 та у висновку експерта 34242-Е від 07.03.2023.

Звертає увагу, що не була перевірена версія обвинуваченого ОСОБА_8 розвитку ДТП про те, що причиною настання ДТП був раптовий вихід пішохода ОСОБА_10 на дорогу та втручання у керування автомобілем з боку пасажира ОСОБА_12 .

Також сторона захисту не згідна з висновком суду про доведеність перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння та вважає його недоведеним належними та допустимими доказами.

Окрім того, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції захистом було заявлено ряд клопотань щодо недопустимості доказів у справі, однак суд в оскаржуваному рішенні не визнав докази недопустимими з мотивами яких категорично не згідна сторона захисту.

При апеляційному розгляді справи обвинувачений та захисники підтримали подані апеляційні скарги, з наведених у ній мотивів, та просили такі задоволити.

Прокурор повністю заперечила усі подані у справі апеляційні скарги, як необґрунтовані, та зазначила про законність та обґрунтованість судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_8 дотримано.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Доводи наведенні в апеляційних скаргах з приводу того, що суд першої інстанції надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, на думку колегії суддів є безпідставними.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання: потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , експерта ОСОБА_26 .

Крім того, судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у: протоколі огляду місця події від 26.08.2020 з фототаблицею (Т. 1 а.с. 168-195); фототаблиці до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.08.2020 (Т. 1 а.с. 177-195); схемі до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.08.2020; акті медичного огляду, складеного лікарем КНП ТЦМЛ ОСОБА_25 26.08.2020 з якого видно, що в ОСОБА_8 виявлено стан алкогольного сп`яніння 2,1 проміле; висновоку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.08.2020 № 172 (Т. 5 а.с. 167); висновку експерта від 31.08.2020 № 1205/2020-ім; висновок судово-медичної експертизи від 31.08.2020 № 1206/2020-імґ; висновку експерта від 03.09.2020 № 3063/2020-т; висновок експерта від 03.09.2020 № 3064/2020-т ; висновку експерта № 3069/2020-т від 04.09.2020; висновку експерта № 090/2020 від 07.09.2020; протоколі огляду транспортного засобу від 11.09.2020; висновку експерта від 16.09.2020 № 040/2020; висновку експерта від 16.09.2020 № 041/2020; висновок експерта № 3984/2020-т від 13.11.2020 (Т. 6 а.с. 114) ; висновку експерта за результатами проведення транспортно-трасологічної експертизи від 13.11.2020 № 5952; висновку експерта № 3985/2020-т від 13.11.2020; висновку експерта за результатами проведення судово-трасологічної експертизи № 5849/5904; протоколі слідчого експерименту від 25.11.2020 з фото таблицею(Т. 6 а.с. 116-120); протоколі проведення слідчого експерименту від 25.11.2020 з фототаблицею (Т. 6 а.с. 121-126); висновоку експертів за результатами проведеної комісійної судової автотехнічної експертизи по матеріалах кримінального провадження № 0000663 від 30.11.2020 № 5893/5894/5895 (Т. 6 а.с. 129-133); висновку експерта від 22.01.2021 № СЕ-19/114/21-828-ІТ (Т. 6 а.с. 162-164); висновку експерта від 01.03.2023 № 4241-Е за результатами проведення транспортно-трасологічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000663 (Т. 5 а.с. 113-118); висновку експерта від 07.03.2023 № 4242-Е за результатами проведення транспортно-трасологічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000663 (Т. 5 а.с. 125-130), зміст яких детально відтворено у вироку.

Також судом першої інстанції досліджено: витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000663 від 26.08.2020 (Т. 1 а.с. 163), витяги від 10.09.2020, 10.12.2020, 18.01.2021, 05.02.2021( Т. 6 а.с. 205 218-219, 220-221); інформація про рух провадження, згенерована у кримінальному провадженні № 0000663 від 26.08.2020 за обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 286 КК України (Т. 5 а.с. 153); рапорт чергового Турківського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_27 від 26.08.2020 (Т. 1 а.с. 164); - рапорт чергового Турківського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_27 від 26.08.2020; постанову заступника начальника ГУ НП у Львівській області начальника СУ полковника поліції ОСОБА_28 від 27.08.2020 про створення групи слідчих в кримінальному провадженні № 0000663 від 26.08.2020 за ознаками ч. 3 ст. 286 КК України; постанову старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_13 від 26.08.2020 (Т. 6 а.с. 46) про призначення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 ; постанову старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_13 від 26.08.2020 (Т. 6 а.с. 47) про призначення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 ; постанову старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_29 від 06.11.2020 (Т. 6 а.с. 112) про призначення судову токсикологічної експертизи на наявність у крові ОСОБА_8 спиртів та наркотичних речовин; постанова старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_30 від 27.08.2020 (Т.6 а.с. 127) про призначення судової автотехнічної експертизи; постанова старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_31 від 28.12.2020 (Т. 6 а.с. 155-157); постанові старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_30 від 31.08.2020 (Т. 6 а.с. 194); постанову старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_30 від 27.08.2020 (Т. 6 а.с. 195) про призначення трасологічної експертизи; постанову старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_30 від 02.09.2020 (Т. 6 а.с. 199) про призначення судово-медичної експертизи ОСОБА_8 ; ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28.08.2020 (Т. 5 а.с. 215-217); ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 04.09.2020 (Т. 6 а.с. 51); ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09.09.2020 (Т. 6 а.с. 204); ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 13.10.2020 (Т. 6 а.с. 217); постанову старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_13 від 27.08.2020; постанову старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області майор поліції ОСОБА_30 від 27.08.2020 (Т. 5 а.с. 214); постанову слідчого СВ Турківського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_32 від 29.10.2020 (Т. 5 а.с. 238); протокол тимчасового доступу до речей і документів від 29.10.2020 (Т. 6 а.с. 106-111); запит слідчого ВРзСТ СУ ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_33 № 20/00/663/21 від 23.02.2021 (Т. 5 а.с. 239) до КЗ ЛОР ЛОБСМЕ про витребування флакону з кров`ю ОСОБА_8 , який був об`єктом дослідження при проведенні судової токсикологічної експертизи, для надання можливості ознайомитися з ним стороні захисту; лист слідчого ВРзСТ СУ ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_33 № 20/00/663/19 від 23.02.2021, яким повідомлено захисників підозрюваного ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про надання їм 24.02.2021 о 15.00 год. у ЛОБ СМЕ (м. Львів, вул. Пекарська, 61) безперешкодного доступу до речового доказу флакону з кров`ю ОСОБА_8 ; відповідь КНП «Турківська ЦМЛ» від 26.03.2021 № 83/02 на адвокатський запит з додатками (Т. 6 а.с. 41-45); лист КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 21.11.2023 № 3104; - повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, згідно з яким потерпілий ОСОБА_34 помер 19.08.2023, актовий запис № 93 від 19.08.2023 ( Т. 7 а.с. 241, 242); - характеризуючі дані щодо обвинуваченого; нотаріально засвідчені заяви від імені потерпілої ОСОБА_17 від 09.09.2020 про відшкодування обвинуваченим ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 2000 Євро, що еквівалентно 65 580 грн, та від 23.05.2022 про відшкодування ОСОБА_35 від імені обвинуваченого ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 16 000 грн. на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника ОСОБА_10 (Т. 7 а.с. 173, 174); - цивільний позов ОСОБА_36 ; речові докази три пластмасові уламки (фрагменти), що запаковані у спецпакет Національної поліції України № 7269033 від автомобіля «Opel Movano» н.з НОМЕР_1 .

Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази, дав належну оцінку сукупності доказів та обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Щодо доводів в апеляційній скарзі, що висновки експерта № 040/2020 та № 041/2020 про встановлення причин смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , є недопустимими, оскільки такі проведені на підставі постанови слідчого ОСОБА_13 від 26.08.2020, який не мав на той час повноважень на проведення слідчих дій, то такі є безпідставними.

Так, з витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000663 слідує, що датою та часом внесення до ЄРДР відомостей про злочин за ч. 3 ст. 286 КК України є 26.08.2020 о 20:53:41 год.

Постанова заступника начальника ГУ НП у Львівській області начальника СУ полковника поліції ОСОБА_28 про створення групи слідчих в кримінальному провадженні № 0000663 від 26.08.2020 за ознаками ч. 3 ст. 286 КК України прийнята 27.08.2020, слідчий ОСОБА_13 визначений старшим групи слідчих.

З висновків експерта № 040/2020 та № 041/2020 від 16.09.2020 вбачається, що такі проведено на підставі постанови слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_13 від 26.08.2020.

Отже судом встановлено, що слідчим СУ ГУНП у Львівській області майором поліції ОСОБА_13 26.08.2020 винесено постанови про призначення судово-медичних експертиз трупів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 до призначення керівником органу досудового розслідування уповноваженого на проведення досудового розслідування слідчого чи групи слідчих.

При цьому, місцевим судом правильно констатовано, що за результатами проведених експертиз було зроблено висновки щодо виявлених тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , потерпілі, сторона захисту ні на досудовому розслідуванні, ні під час судового розгляду не ставили під сумнів висновки цих експертиз, сторона захисту не довела, що значна частина провадження щодо обвинуваченого була результатом здобуття інших доказів лише внаслідок отриманих висновків вказаних експертиз, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які б могли порушити конституційні права і свободи людини, зокрема права на захист, суд не встановив, а тому не вбачається підстав для визнання цих доказів недопустимими з огляду на приписи статей 86, 87 КПК України.

Відтак, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що призначення експертиз у цьому кримінальному провадженні на підставі постанови слідчого від 26.08.2020 не призвело до порушення прав і свобод людини, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та/або Конституцією України, зокрема, права на захист.

Безпідставними є і доводи апеляційних скарг, що судом безпідставно відхилено клопотання сторони захисту про вчинення процесуальних дій, допиту експерта, дослідження доказів, проведення експертиз та слідчого експерименту, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом в оскаржуваному рішенні зазначено обґрунтування та мотиви з яких суд прийшов до даного висновку з якими погоджується колегія суддів.

Щодо доводів в апеляційній скарзі про недопустимість протоколу огляду місця події з додатками до нього, то такі також були предметом перевірки судом першої інстанції, що знайшло своє відображення в судовому рішенні, з оцінкою яких суд апеляційної інстанції цілковито погоджується.

Безпідставними є й доводи сторони захисту про недоведення факту перебування обвинуваченого ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння.

Судом встановлено, що перебування обвинуваченого ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.08.2020 № 172 результат 2,1 проміле та висновком судово-токсикологічної експертизи № 3984/2020-т від 13.11.2020 результат 2,02 проміле.

З дослідженого судом висновку щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.08.2020 вбачається, що о 19 год. 15 хв. 26.08.2020 у КПН «Турківській центральній міській лікарні» проводився огляд ОСОБА_8 на встановлення факту вживання ним алкогольних напоїв за допомогою алкотестеру Алкофор 105. За результатами огляду у ОСОБА_8 встановлено алкогольне сп`яніння, яке становить 2,1 проміле.

Даний огляд ОСОБА_8 , проводився згідно вимог Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.11.2015 №1452/735 та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 17.12.2008 відповідно до яких у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинали або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я. Відповідно до вимог п. 14 Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.

За результатами огляду лікар ОСОБА_25 26.08.2020 склала акт медичного огляду ОСОБА_8 на підставі якого видала висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що відповідає вимогам п. 15, 16 Розділу ІІІ Інструкції, п. 13 Порядку. Результат огляду стан алкогольного сп`яніння 2,1 проміле.

Згідно матеріалів справи, допитана у судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_25 пояснила, що у 2020 році працювала лікарем-терапевтом приймального відділення КНП «Турківська центральна районна лікарня» та проходила відповідне тематичне навчання, яке дозволяє їй проводити огляд осіб на стан алкогольного сп`яніння. Повідомила, що не пригадує обставин проведення огляду обвинуваченого ОСОБА_8 , однак вона дійсно складала висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.08.2020 № 172. Пригадує, що обвинувачений ОСОБА_8 перебував при свідомості, мав незначні тілесні ушкодження, але був здатний продути алкотестер. Свідок пояснила, що огляд особи на стан сп`яніння проводиться на підставі направлення працівника поліції і такий огляд проводиться із використанням алктотестера «Алкофор 105», який видає результат огляду на табло. Функції друку результатів огляду на паперовому носії алкотестер не має. Після цього складається висновок щодо результатів медичного огляду, в якому зазначається результат огляду кількість проміле, встановлена алкотестером. Також свідок пояснила, що лабораторне дослідження крові на вміст спиртів у КНП «Турківська центральна районна лікарня» не проводиться. Після забору крові в такої особи, поліцейські самі скеровують кров в лабораторію. За її вказівкою кров в обвинуваченого ОСОБА_8 забирала медсестра на підставі постанови поліцейського. У таких випадках відбирається 10 мл крові у два флакони, які упаковуються у два окремі конверти, після чого кров ставляться в холодильник. Чи реєструвалася кров в журналі реєстрації відбору зразків біологічного матеріалу не знає, бо всі журнали заповнюють медсестри. Про подальшу долю крові їй нічого не відомо. Час проведення огляду обвинуваченого ОСОБА_8 26.08.2020 о 19.15 год., який зазначений у медичному висновку, відповідає дійсності. На даний час не може пригадати особу ОСОБА_8 , огляд якого проводила. Свідок пояснила, що також складався акт огляду обвинуваченого ОСОБА_37 . Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння реєструвався у відповідному журналі. Також лікар ОСОБА_25 підтвердила вищевказаний висновок від 26.08.2020 № 172.

Окрім того, слід зауважити, що з акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №172 від 26.08.2020, слідує, що окрім використання технічних засобів для визначення наявності або вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі, лікар зазначив, що у ОСОБА_8 був наявний запах алкоголю з порожнини рота.

Також, місцевим судом правильно встановлено, що відомостей про порушення вимог закону при відібранні крові в обвинуваченого ОСОБА_8 . матеріали кримінального провадження не містять, слідчий у встановленому КПК України порядку отримав флакон з взірцем крові обвинуваченого, а саме на підставі ухвали слідчого судді, а відтак, слідчим було дотримано вимог ст. 40, 93 КПК щодо збирання доказів, а саме, одержанні та передачі експерту зразків крові ОСОБА_8 , а також визнання їх речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

При цьому, суд прийшов до правильного висновку, що направлений на експертизу зразок крові обвинуваченого відповідав нормам, встановленим законом, був належно збережений, опечатаний та без будь-яких порушень цілісності упакування, оскільки в іншому випадку експерт склав би акт про неналежність наданих біологічних зразків крові, що в свою чергу спростовує версію сторони захисту про фальсифікацію крові обвинуваченого, яку було направлено на дослідження.

Також, слушно відхилено доводи сторони захисту, що на позитивні результати перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння вплинуло те, що лікар обробляла місце забору крові спиртом, оскільки такі спростовані показаннями свідка ОСОБА_20 в судовому засіданні, яка вказала, що після протирання спиртом місця забору крові для дизенфекції таке було протерто сухою ватою.

Хоча медсестра ОСОБА_20 в судовому засіданні не пригадала особу обвинуваченого та не пригадала при яких обставинах відібрала у нього кров, оскільки пройшло чимало часу, однак впізнала пакет в якому було поміщено флакон з кров`ю на якому містився власноручно виконаний нею надпис « Ан. Крові на етанол ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вул. Івана Франка 7 26.08.2020р. 20.45 ОСОБА_20 ».

Той факт, що в листі Т.в.о. директора КНП «Турківська центральна міська лікарня» ОСОБА_38 на запит сторони захисту зазначено, що документальних підтверджень відбору біологічного матеріалу в ОСОБА_8 для токсилогічного дослідження в КНП «Турківського ЦМЛ» немає, не ставить під сумнів висновок лікаря, що останній перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, з висновку щодо результатів медичного огляду від 26.08.2020 складеного на підставі даних, що містяться в акті медичного огляду слідує, що огляд ОСОБА_8 проводився в КНП «ТЦМЛ» лікарем ОСОБА_25 . Даний висновок підтримав допитаний в судовому засіданні лікар ОСОБА_25 .

Колегія суддів, вважає, що немає підстав для визнання зазначених висновків недопустимим доказом, як на цьому наполягає сторона захисту, про що і зроблено правильний висновок судом першої інстанції.

Щодо версію сторони захисту, що потерпілий ОСОБА_10 різко змінив свій рух і почав переходити дорогу, то така не знайшли свого підтвердження.

Місцевим судом правильно констатовано, що за встановлених обставин у цьому кримінальному провадженні, поведінка потерпілого ОСОБА_10 не виключає відповідальності ОСОБА_8 в межах пред`явленого обвинувачення, який як водій зобов`язаний був дотримуватись правил дорожнього руху та виконати наведені вище вимоги Правил дорожнього руху, зокрема бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, вибрати безпечну швидкість руху, врахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним та при виявленні пішохода негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. При цьому, технічна можливість в обвинуваченого ОСОБА_8 уникнути виїзду на ліве узбіччя, з`їзду у кювет та зіткнення з деревом визначалась виконанням ним технічних вимог п. 1.10 відносно терміну «узбіччя», 2.3.б) та 13.1 чинних Правил дорожнього руху, для недотримання яких в нього не було завад технічного характеру, що підтверджено висновком експерта від 22.01.2021 № СЕ-19/114/21-828-ІТ.

Щодо версії обвинуваченого про втручання потерпілого ОСОБА_12 , який перебував у салоні автомобіля у керування ним авто, то така не знайшла свого підтвердження та такі його показання у механізмі ДТП є технічно неспроможними.

Так, з висновку експерта від 22.01.2021 № СЕ-19/114/21-828-ІТ (Т. 6 а.с. 162-164), слідує, що в дорожній ситуації водій автомобіля марки «Opel Movano» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинен був керуватися вимогами п. 1.10 відносно терміну «узбіччя», 2.3.б) та 13.1 чинних ПДР. В даному випадку технічна можливість у водія автомобіля «Opel Movano» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_8 уникнути наїзду на пішохода визначалась виконанням ним технічних вимог п. 1.10 відносно терміну «узбіччя», 2.3.б) та 13.1 чинних Правил дорожнього руху, для недотримання яких в нього не було завад технічного характеру. В даному випадку технічна можливість у водія автомобіля «Opel Movano» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_8 уникнути виїзду на ліве узбіччя, з`їзду у кювет та зіткнення з деревом визначалась виконанням ним технічних вимог п. 1.10 відносно терміну «узбіччя», 2.3.б) та 13.1 чинних Правил дорожнього руху, для недотримання яких в нього не було завад технічного характеру. В механізмі ДТП, запропонованому водієм ОСОБА_8 , вбачається технічна неспроможність щодо його розвитку. При заданих слідством вихідних даних, причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди стали не відповідність вимогам п. 1.10 відносно терміну «узбіччя», 2.3.б) та 13.1 чинних ПДР дії водія автомобіля «Opel Movano» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_8 для недотримання яких в нього не було завад технічного характеру.

На переконання колегії суддів, проаналізувавши наявні у справі дані про механізм ДТП, виходячи з сукупності всіх обставин, що належать до предмета доказування, суд першої інстанції правильно встановив наявність прямого та безпосереднього причинного зв`язку між грубим порушенням обвинуваченим ОСОБА_8 , як водієм, вказаних вище Правил дорожнього руху України, та наслідками, що настали у вигляді смерті двох потерпілих, і такі суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілих були породжені конкретними діями обвинуваченого.

При цьому, місцевим судом враховано, що висновком експерта за результатами проведення транспортно-трасологічної експертизи від 13.11.2020 № 5952 та висновком транспортно-трасологічної експертизи № 4242-Е від 07.03.2023 встановлено, що місце наїзду автомобіля марки «Opel Movano» номерний знак НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_10 розташоване в межах правого трав`яного узбіччя або ж на правій стороні проїзної частини ближче до узбіччя, на ділянці, що передує розташуванню виявлених і зафіксованих слідових даних (полімерних уламків і плям РБК), при напрямку огляду в сторону автодороги Львів-Самбір-Ужгород.

Висновком транспортно-трасологічної експертизи № 4242-Е від 07.03.2023 підтверджено, що автомобіль контактував з пішоходом задньою частиною правої сторони (в районі правої бокової панелі кузова біля заднього правого колеса).

Таким чином, з урахуванням роз`яснень експерта ОСОБА_26 суд встановив, що автомобіль марки «Opel Movano» номерний знак НОМЕР_1 знаходився в стані заносу поступально-обертового руху в напрямку проти годинникової стрілки. Такого висновку експерт дійшов, виходячи з наявних пошкоджень на автомобілі, розміщення уламків, які належать цьому автомобілю, та на основі механізму контактування автомобіля з пішоходом. Характерна вм`ятина на правій задній частині автомобіля могла утворитися при контактуванні з пішоходом та лише при перебуванні автомобіля в стані бокового заносу.

Оцінюючи зазначені висновки експертизи місцевий суд правильно врахував, що згідно з висновком експерта за результатами проведення транспортно-трасологічної експертизи від 13.11.2020 № 5952 автомобіль «Opel Movano» номерний знак НОМЕР_1 міг контактувати з пішоходом ОСОБА_10 передньою частиною, а згідно з висновком транспортно-трасологічної експертизи № 4242-Е від 07.03.2023 автомобіль контактував з пішоходом задньою частиною правої сторони (в районі правої бокової панелі кузова біля заднього правого колеса), то експерт ОСОБА_26 роз`яснив, що на час проведення транспортно-трасологічної експертизи № 5952 від 13.11.2020, який передував його висновку № 4242-Е від 07.03.2023, зроблено некатегоричний висновок, що автомобіль міг контактувати з пішоходом передньою частиною на підставі відомостей про те, що автомобіль рухався вперед та його передня частина була розбита, і сліди які утворилися від контактування із пішоходом були поглинуті масивнішим пошкодженням, утвореними від того що автомобіль з`їхав у кювет чи зіткнувся із деревом. При складанні висновку № 5952 від 13.11.2020 не мав всіх необхідних та достатніх даних. У подальшому, маючи в комплексі відомості про уламки автомобіля, відомості про те, яким частинам автомобіля належать ці уламки, зробив категоричний висновок, що автомобіль марки «Opel Movano» номерний знак НОМЕР_1 міг контактувати з пішоходом ОСОБА_10 задньою правою частиною. При контактуванні із пішоходом видно на автомобілі утворенні пошкодження, механізм утворення яких є чітким та не містить суперечностей.

При цьому експерт ОСОБА_26 зазначив, що не дивлячись на те, що на схемі до протоколу огляду місця події відсутні або в недостатній мірі належним чином зафіксовані сліди дорожньо-транспортної пригоди, однак, якщо говорити про механізм контактування автомобіля з пішоходом, то цих слідів, наданої йому інформації було достатньо, щоб зробити такий висновок.

На переконання колегії суддів, місцевим судом правильно встановлено, що з урахуванням отриманих в ході допиту експерта ОСОБА_26 роз`яснень висновки експертиз не містять суттєвих суперечностей , оскільки при кожному наступному виді дослідження експерту надавались додаткові вихідні дані, які були здобуті в ході досудового розслідування, а тому доводи апелянтів в цій частині є безпідставними.

При цьому, суд першої інстанції вірно надав перевагу висновку автотехнічної транспортно-трасологічної експертизи № 4242-Е від 07.03.2023, оскільки під час проведення такої експертизи були використані найбільш повні вихідні дані та відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, а її висновки узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Щодо клопотання обвинуваченого та захисників про надання їм для ознайомлення речових доказів, зокрема флакону з кров`ю ОСОБА_8 , то таке слідчим було задоволено.

Так, в матеріалах справи міститься лист слідчого ВРзСТ СУ ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_33 № 20/00/663/21 від 23.02.2021 до КЗ ЛОР ЛОБСМЕ про витребування флакону з кров`ю ОСОБА_8 , який був об`єктом дослідження при проведенні судової токсикологічної експертизи, для надання можливості ознайомитися з ним стороні захисту за їх клопотанням (Т. 5 а.с. 239).

Окрім того, листом слідчого ВРзСТ СУ ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_33 № 20/00/663/19 від 23.02.2021, повідомлено захисників підозрюваного ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про надання їм 24.02.2021 о 15.00 год. у ЛОБ СМЕ (м. Львів, вул. Пекарська, 61) безперешкодного доступу до речового доказу флакону з кров`ю ОСОБА_8 . Явка підозрюваного ОСОБА_8 буде забезпечена слідчим.

Також з матеріалів справи вбачається, що в підготовчому судовому засіданні ні обвинувачений, ні його захисники не зазначали про не відкриття їм цього речового доказу у порядку ст.290 КПК України, так і не заявляли з цього приводу жодних клопотань. І лише в судовому засіданні 28.03.2023 захисник зазначив, що речовий доказ флакон з кров`ю не був їм відкритий.

При цьому, з листа КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 21.11.2023 № 3104, вбачається, що кров ОСОБА_8 , яка була предметом експертного дослідження згідно з висновками експерта № 3984/2020-т від 13.11.2020 та № 3985/2020-т від 13.11.2020 після експертного дослідження була знищена згідно з Наказом КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 22-од від 12.03.2021.

Також з матеріалів справи вбачається, що 25.02.2021 обвинувачений та захисники отримали копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування. І сторона захисту під час вчинення даної процесуальної дій не висловлювала жодних зауважень з приводу будь-якого порушення органом досудового розслідування чи конкретним слідчим.

Враховуючи наведене доводи апеляційної скарги не спростовують вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та колегією суддів оцінюються критично, оскільки мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянти оцінюють ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що всупереч апеляційним доводам захисників, суд першої інстанції, покликавшись на безпосередньо досліджені докази, відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Підстав для повторного дослідження доказів у справі, згідно клопотання захисника, зокрема висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №5952 від 13.11.2020, висновку судової транспортно трасологічної експертизи №4242Е від 07.03.2023, висновку експерта №СЕ-19/114/21-828-ІТ від 22.01.2021 та висновку експерта №1647 від 28.04.2021, колегія суддів не вбачає, оскільки такі судом першої інстанції досліджено повно та із дотриманням вимог закону. Підстави для надання цим доказам іншої оцінки, відмінної від оцінки, наданої судом першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи сторони захисту щодо незгоди із висновками суду першої інстанції по цих доказах, не є підставою для повторного їх дослідження, оскільки це суперечить чинному законодавству, а є лише обраним способом захисту обвинуваченого.

Щодо клопотань сторони захисту про призначення експертиз, допиту експерта та про надання судового доручення, то такі колегія суддів вважає безпідставними, оскільки заявлені клопотання не містять переконливих доводів необхідності їх проведення. Крім того, сукупність досліджених місцевим судом доказів, є достатніми для перевірки апеляційним судом доводів апеляційних скарг сторони захисту.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 286 КК України, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, судом першої інстанції враховано тяжкість вчиненого злочину, внаслідок якого настала смерть двох потерпілих, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, до взяття під варту офіційно працевлаштований не був, задовільний стан здоров`я, позитивні характеристики за місцем проживання та за місцем тримання під вартою в ДУ «ЛУВП (№19)» з 19.10.2020, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, обставини, що пом`якшують покарання - добровільне відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_17 , обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Також враховано думку потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які не заперечили проти обрання обвинуваченому виду покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, претензій до обвинуваченого не мають.

Відтак, судом першої інстанції вірно обрано обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

За наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників не містять правових підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Турківського районного суду Львівської області від 24 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги його захисників адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: