ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/464/24 Справа № 705/356/20 Категорія: ч. 2 ст. 115 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Черкаси апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 29.04.2024 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно

ОСОБА_8 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Умань Черкаської обл., громадя-

нина України, має загальну повну середню освіту,

не одружений, не працює, раніше судимий:

- 15.03.2005 р. Уманським міськрайсудом Черкаської

обл. за ч. 2 ст. 121, 69 КК України до 6 років позбав-

лення волі;

- 14.02.2014 р. Голосіївським райсудом м. Києва за

ч. 1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі,

проживає

АДРЕСА_1 ,

продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 27.06.2024 р. включно, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Уманського міськрайсуду Черкаської обл. перебувають на розгляді матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 27.06.2024 р. включно відносно обвинуваченого ОСОБА_8 .

При прийняті рішення про продовження строку тримання під вартою, суд врахував ступень тяжкості кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому, та яке, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень. Суд встановив наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений може переховуватися від суду з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності, може продовжувати вчиняти аналогічні злочини та незаконно впливати на свідків. Наведені прокурором ризики є триваючими, вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Про існування ризиків свідчить і суворість можливого покарання у випадку визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Санкція ч. 2 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, разом з цим, обвинувачений раніше судимий і розуміє, що йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, тому ризики про які зазначив прокурор є обґрунтованими.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу місцевого суду, оскільки, на його думку, йому обрано занадто суворий запобіжний захід. Зазначає, що за приблизно 4 роки прокурори не довели його вини та його цивільної дружини у скоєнні злочину, підозра та обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях, його довготривало і незаконно утримують під вартою в СІ, тому просить постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту за адресом АДРЕСА_2 .

Зазначає, що до нього працівниками поліції були застосовані незаконні методи ведення досудового слідства, що виразилося у спричиненні йому тілесних ушкоджень, протиправного затримання та застосування тортур і катування, ризики зазначені прокурором - не доведені.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали, які надані з кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, об-ґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями КПК України.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178 та 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих апеляційному суду матеріалів встановлено, що вказані вимоги місцевим судом виконані в повному обсязі.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 до двох місяців, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 12 та 13 ч. 2 ст. 115 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину та за який, згідно санкції цієї статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, а тому суд правильно врахував, що наявні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків в кримінальному провадженні з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин, шляхом погроз, залякувань, вмовити щоб вони змінили свої свідчення на його користь, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Ризики, які були наявні при обранні даного виду запобіжного заходу обвинуваченому, не відпали, враховуючи, що ОСОБА_8 раніше судимий за ч. 1 ст. 115 КК України, не має стійких соціальних зв`язків, а саме не працює, утриманців не має, а тому наведене об`єктивно вказує, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, продовжують існувати, в зв`язку з чим суд прийшов до висновку про доцільність збереження застосованого щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Дані обставини у своїй сукупності на сьогоднішній день свідчать про те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при прийнятті рішення про обранні запобіжного заходу, а саме: що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи відсутність даних про втрату ризиків, визначених п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та підтвердження їх існування і на цей час, відсутність даних про неможливість утримування ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що запобіжний захід обраний відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою доцільно продовжити на шістдесят днів з метою забезпечення його належної поведінки під час розгляду кримінального провадження та запобіганню визначених судом ризиків.

Зазначені вище ризики наразі є реальними та триваючими, вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, альтернативний запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст. ст. 197 та 199 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого до двох місяців, тобто до 27.06.2024 р.

На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що протягом тривалого часу (понад 4 роки) прокурори не довели в суді його вини, підозра ґрунтується лише на припущеннях, його довготривало і незаконно утримують під вартою в слідчому ізоляторі, то на даній стадії процесу апеляційний суд не досліджує докази в кримінальному провадженні, а лише досліджує наявність підстав і ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які є підставою для продовження строку тримання під вартою.

Згідно довідки про рух розгляду справи, судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 не завершено, оскільки не допитані свідки, обвинувачена ОСОБА_9 неодноразово не з`являється в судові засідання (а. пр. 30-31).

Доводи апеляційної скарги про надмірну тривалість перебування обвинуваченого під вартою апеляційний суд вважає не доречними, тому що вивченням наданих судом першої інстанції та сторонами матеріалів вбачається, що розгляд справи місцевим судом проводиться згідно вимог КПК України, його тривалість залежить від кількох чинників, як об`єктивних так і суб`єктивних та на які суд апеляційної інстанції не має законних підстав для впливу.

Апеляційний суд звертає увагу, на те, що суд апеляційної інстанції на даній стадії кримінального процесу позбавлений можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопо-рушення, оскільки це належить до компетенції місцевого суду під час розгляду кримінального провадження по суті, тому зазначені доводи апелянта є передчасними.

З огляду на викладене доводи обвинуваченого про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відсутність підстав для продовження відносно нього строку тримання під вартою, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам виділеного кримінального провадження.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 29.04.2024 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 27.06.2024 р. включно залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді