ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/172/24 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000220 від 14 травня 2024 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2024 року задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теребовля Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, у відповідності до ст.89 раніше не судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Встановлено строк дії ухвали до 10 липня 2024 року включно.

Як слідує з матеріалів провадження, слідчою групою СУ та СВ ВП №3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР №0000220 від 14 травня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.05.2024 року, приблизно в обідню пору, точного часу досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , перебуваючи на території власного домогосподарства, що за адресою: АДРЕСА_2 , спільно із ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителем АДРЕСА_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителем АДРЕСА_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживав АДРЕСА_5 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителем АДРЕСА_1 розпивали спиртні напої.

В ході розпиття спиртних напоїв 13.05.2024 року, приблизно в після обідню пору, у ОСОБА_7 винник словесний конфлікт побутового характеру, із ОСОБА_13 в ході якого у ОСОБА_7 винник злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_13 .

Реалізовуючи свій протиправний намір, спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , ОСОБА_7 13.05.2024 року, приблизно в після обідню пору (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи у саду домогосподарства, що за адресою: АДРЕСА_2 , взявши до рук дерев`яну палицю, підійшов до ОСОБА_13 який сидів на лавці та, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи мету показати свою зверхність та силу над потерпілим, маючи на меті спричинити тілесні ушкодження наніс численні удари дерев`яною палицею по голові та тілу ОСОБА_13 , чим заподіяв йому тяжке тілесне ушкодження, що спричинило його смерть на місці події, у вигляді закритої черепно-мозкової травми з масивними крововиливами під тверду оболонку головного мозку з його компресією.

Між спричиненням ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_13 та настанням його смерті, існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

15 травня 2024 року о 21 годині ОСОБА_7 , затримано в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

15 травня 2024 року у кримінальному провадженні змінено правову кваліфікації з ч.1 ст.115 на ч.2 ст.121 КК України.

15 травня 2024 року ОСОБА_7 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ним злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вважає дану ухвалу слідчого судді такою, що підлягає скасуванню, оскільки в судовому засіданні стороною обвинувачення не було доведено ні обґрунтованості підозри, ні ризиків, на які посилався прокурор, ні того факту, що будь-який інший, більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Вказує, що слідчим суддею під час судового розгляду було допущено грубе порушення вимог ст.ст. 22, 23 КПК України, які виразились у не роз`ясненні підозрюваному ОСОБА_7 його прав, не вручено пам`ятки, не з`ясування про наявність клопотань у сторін, обмеженні виступу сторони захисту у часі.

Захисник зазначає, що слідчий суддя умисно позбавив сторону захисту можливості аргументовано оскаржити мотиви, з яких суд виходив при прийнятті свого рішення, оскільки слідчий суддя зазначив, що повний текст ухвали буде виготовлений та проголошений 22.05.2024 о 12:00 год., тобто в останній день, передбачений Законом на її оскарження.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або не обирати запобіжний захід взагалі, якщо підозра не підтвердиться.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді місцевого суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою; прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 ; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Виходячи з положень ч.1 ст.199 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Виходячи з аналізу матеріалів кримінального провадження та клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені у клопотанні слідчого обставини, які підтверджуються доданими до нього документами, що були предметом дослідження суду, з достатньою повнотою свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 .

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні.

Кожен з цих ризиків слідчим суддею належним чином досліджено та відповідно аргументовано у судовому рішенні.

На думку колегії суддів, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу підозрюваного, його соціальні зв`язки, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення; врахувавши вагомість зібраних органом досудового розслідування доказів щодо причетності підозрюваного ОСОБА_7 до вчинення злочину; врахувавши особу підозрюваного, його спосіб життя, дійшов обґрунтованого висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_14 процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Твердження захисника про відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України колегія суддів вважає непереконливими, оскільки судом першої інстанції наведено аналіз ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим і використано стандарт доказування обґрунтованої ймовірності, згідно з яким інші більш м`які запобіжні заходи, ніж окреслені прокурором по відношенню до обвинуваченого, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, мотиви наведені в ухвалі слідчого судді щодо тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним у вчиненні злочину, як одну з підстав продовження строку запобіжного заходу, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту суд вважає безпідставними, оскільки, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що застосування до ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, не зможе попередити ризики, визначенні у ст. 177 КПК України.

Також згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, прийшов до правильно переконання щодо відсутності підстав для визначення розмір застави у даному кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги про те, що під час судового засідання підозрюваному ОСОБА_7 не було роз`яснення слідчим суддею його права та обов`язки підозрюваного, а також не вручена відповідна пам`ятка, не можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки інформація про права та обов`язково підозрюваного повідомлялася ОСОБА_7 під час вручення йому повідомлення про підозру 15.05.2024, про що свідчить особистий підпис останнього (а.с. 61-63).

У випадку виникнення потреби у роз`ясненні змісту будь-якого з прав, які передбачені ст. 42 КПК, підозрюваний міг повідомити слідчого суддю про необхідність такого роз`яснення, однак такою можливістю як підозрюваний ОСОБА_7 , так і його захисник не скористалися.

Та обставина, що слідчий суддя, за відсутності відповідного клопотання чи заяви підозрюваного, не роз`яснив його прав та обов`язків, не свідчить про його необізнаність із такими правами та потребу у їх додатковому роз`ясненні.

Вказане узгоджується із висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 468/1488/19-к, відповідно до яких, положення кримінального процесуального закону спрямовані на забезпечення інформування учасників процесу з їхніми правами та обов`язками. Якщо з матеріалів провадження вбачається, що засудженому неодноразово вручалися пам`ятки про його права та обов`язки на різних стадіях кримінального провадження, зокрема, як підозрюваного, обвинуваченого, то стверджувати про порушення процесуального закону у цій частині не можна.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що слідчий суддя за наслідками розгляду клопотання виготовив лише вступну та резолютивну частину ухвали і це позбавило сторону захисту можливості аргументовано оскаржити мотиви суду, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такий порядок оголошення судового рішення передбачений приписами ст.376 КПК України.

При цьому, такий порядок оголошення судового рішення жодним чином не обмежував сторону захисту ознайомитися із повним текстом ухвали слідчого судді та оскаржувати її у визначеному Законом порядок.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є непереконливі, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування даного виду запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2024 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, чи зміни про що ставить питання в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2024 року про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді