Справа № 750/189/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/427/24
Категорія - ч. 3 ст. 362 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

обвинуваченої - ОСОБА_10 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного 1 червня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000153 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2024 року щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Грибова Рудня, Ріпкинського району, Чернігівської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 200 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Автуничі, Городнянського району, Чернігівської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 200 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2024 року:

ОСОБА_10 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 200 КК України та їй призначено покарання:

за ч. 2 ст. 200 КК України у виді штрафу у розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 85 000 грн. 00 коп.;

за ч. 3 ст. 362 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із внесенням відомостей до банківських систем, строком на 3 роки.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_10 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із внесенням відомостей до банківських систем, строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

ОСОБА_9 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 200 КК України та їй призначено покарання:

за ч. 2 ст. 200 КК України у виді штрафу у розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 85 000 грн. 00 коп.;

за ч. 3 ст. 362 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із внесенням відомостей до банківських систем, строком на 3 роки.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із внесенням відомостей до банківських систем, строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На підставі ст. 119 КПК України звільнено обвинувачених від сплати процесуальних витрат в сумі 42 831,05 грн та компенсовано відповідні витрати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Скасовано арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2020 року.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_10 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання в межах визначених судом першої інстанції без звільнення обвинуваченої від його відбування з випробуванням. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що при вирішенні питання про вид та міру покарання обвинуваченій суд першої інстанції не врахував суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень та тяжкість вчинених злочинів. Вважає, що в достатній мірі не було враховано дані про особу обвинуваченої, яка на момент вчинення кримінальних правопорушень перебувала на посаді керуючого відділення філії та за її безпосередньої вказівки вчинялися кримінальні правопорушення особами, які були у її підпорядкуванні, зокрема і ОСОБА_9 , а кошти, які отримано касирами передавалися саме ОСОБА_10 .

Суд першої інстанції встановив, що керуючий територіального відокремленого без балансового відділення № 10023/076 філії Чернігівського обласного управління акціонерного товариства «державний ощадний банк України» ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з касирами відділення ОСОБА_9 та іншими особами, матеріали стосовно яких виділено в окремі провадження, у період часу з лютого по квітень 2020 року, використовуючи контрольні номери переказів для систем міжнародних грошових переказів «MoneyGram» та «WESTERN UNION», вносили до автоматизованої системи АБС «БАРС Мульті-МФО» АТ «Державний ощадний банк України» недостовірні відомості про виплату переказів, після чого без здійснення верифікації клієнта особисто від імені отримувачів складали Заяви для отримання коштів та Заяви на видачу готівки, на підставі яких отримували з каси відділення грошові кошти.

Загалом, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та інші особи, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, вчинили 70 фактів внесення недостовірних даних до автоматизованої системи АБС «БАРС Мульті-МФО» АТ «Державний ощадний банк України» та видачі грошових коштів на різних осіб без верифікації клієнтів.

Окремо ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 вчинили 29 фактів внесення недостовірних даних до автоматизованої системи АБС «БАРС Мульті-МФО» АТ «Державний ощадний банк України» та видачі грошових коштів на різних осіб без верифікації клієнтів.

Вирок суду щодо ОСОБА_9 , ніким з учасників судового провадження не оскаржено.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в них підстав, думку обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які вона засуджена, відповідає фактичним обставинам провадження, докази на підтвердження встановлених судом обставин судом не досліджувалися відповідно до вимог ст. 349 КПК України та ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції вимог ст. 75 КК України, та як наслідок, призначення обвинуваченій покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її особі через м`якість, то колегія суддів вважає, що вони не заслуговують на увагу виходячи з нижченаведеного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Разом із цим, дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, місцевий суд вищевказаних вимог закону дотримався.

Зокрема, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_10 було враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винної, її вік, сімейний стан, позитивні характеристики, майновий стан, стан здоров`я, соціальні характеристики, доводи досудової доповіді про середній ризик вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення та середній ризик її небезпеки для суспільства.

Також суд врахував обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням усіх зазначених обставини та особи винної, суд першої інстанції, зважаючи на те, що обвинувачена в судовому засіданні щиро розкаялась у вчиненому та не має попередніх притягнень до кримінальної відповідальності, дійшов висновку, що в даному випадку є всі підстави для застосування до ОСОБА_10 вимог статей 75, 76 КК України зазначивши, що виправлення останньої можливе без відбування основного покарання та з іспитовим строком.

На думку колегії суддів, при призначенні покарання слід враховувати принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства, призначивши їй покарання у вигляді позбавлення волі, та звільнивши її на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, тому підстав для скасування оскаржуваного вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої, як про це вказано в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2024 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3