печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8950/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0007339 від 13.11.2015, -

ВСТАНОВИВ:

Власник майна ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва в рамках кримінального провадження № 0007339 від 13.11.2015 в порядку ст. 174 КПК України із клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.09.2018 у справі № 757/46691/18-к, на квартиру АДРЕСА_1 (номер об?єкта нерухомого майна 00).

Обґрунтовуючи клопотання, заявник зазначає, що арешт накладено в межах кримінального провадження № 0007339 від 13.11.2015, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Арешт на вказану квартиру накладено як на речовий доказ у кримінальному провадженні, оскільки, на думку органу досудового розслідування, 16.06.2015 квартира у незаконний спосіб вибула із власності ОСОБА_4 .

Вищевказана версія не підтверджується наявними документами, які були предметом розгляду під час двох судових процесів у цивільних справах. Заявник зазначає, що вона у кримінальному провадженні не має жодного процесуального статусу, жодного разу не допитувалась. Досудове розслідування триває майже 10 років та майже 5 років накладено арешт. Таким чином, такий тривалий арешт є безпідставним, необґрунтованим та порушує права заявника як власника вказаної квартири.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_3 просила задовольнити клопотання.

Представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із заявою про розгляд справи у його відсутність та у відсутність ОСОБА_3 .

Прокурор, слідчий на розгляд справи не з?явились. Печерська окружна прокуратура та Печерське УП ГУ НП у м. Києві про місце, дату та час розгляду справи повідомленні завчасно та належним чином, жодних заяв стосовно розгляду клопотання слідчому судді не надходило.

З урахуванням викладеного, принципів диспозитивності кримінального провадження та розумності строків, слідчий суддя вважає, що стороні обвинувачення було надано достатньо часу та можливостей для реалізації свого права для участі в розгляді клопотання або ж повідомлення своєї процесуальної позиції по суті клопотання шляхом подання до суду заперечень, а тому обґрунтовані підстави для відкладення розгляду відсутні, неявка прокурора, слідчого, що повідомлені належним чином, розгляду клопотання по суті не перешкоджає.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя надходить наступних висновків.

Слідчим відділом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0007339 від 13.11.2015, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В рамках даного кримінального провадження 24.09.2018 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/46691/18-к накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 00).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З огляду на наведену норму закону в даному випадку обов`язок доказування того, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, покладено на особу, що звернулась із клопотанням про скасування арешту.

При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює наявність чи відсутність підстав для скасування арешту.

Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series A N 296-A, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягнути (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

З аналізу клопотання та копії ухвали, наявної в ЄДРСР, вбачається, що необхідність арешту прокурор обґрунтовував, зокрема, тим, що 16.06.2015 невстановлені особи з використанням підробленого документу, а саме договору дарування квартири, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , датованого 17.02.2007, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за №1731, зареєстрували право власності на зазначену вище квартиру.

В свою чергу слідчий суддя на підставі доводів прокурора дійшов до висновку про наявність підстав для арешту спірної квартир з метою забезпечення збереження речових доказів.

Разом з цим, слідчий суддя врахував й те, що у даному випадку обмеження права власності було розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагали вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав, ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 00). Вказану квартиру ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_9 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованого у реєстрі за № 780.

Заявником до клопотання про скасування арешту майна долучено рішення Печерського районного суду м. Києва від 20.02.2023 у справі № 757/67713/17-ц за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, яким в задоволенні вказаного позову відмовлено. Згідно відмітки апарату суду на долученому до клопотання примірнику рішення, станом на 1.09.2023 року воно набрало законної сили.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що позивач, на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2015 року № 15450, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_12 , придбав у ОСОБА_13 квартиру АДРЕСА_1 за 1373000,00 грн. Але, всупереч вищезазначеному, ОСОБА_9 теж вважає себе власником квартири на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2015 року № 821, укладеного з ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_14 .. ОСОБА_7 виступив продавцем квартири, яку набув на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8 17.02.2007 №1713, дарувальником, у якому виступив попередній власник квартири ОСОБА_6 . Позивач вважає договір дарування нікчемним, оскільки він нотаріально не посвідчувався, ОСОБА_6 договір не підписував і не укладав, квартиру не дарував, а ОСОБА_7 не мав наміру отримувати квартиру в дар. Договір купівлі-продажу від 16.06.2015 №821, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_14 , підлягає визнанню судом недійсним, оскільки він був укладений на підставі нікчемного договору дарування і з порушенням вимог, встановлених ст. 203 ЦК України.

В ході розгляду справи судом встановлено, що з 18.05.2017 відповідач ОСОБА_3 являється власником та добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 та має право власності на зазначену квартиру, яке зареєстроване у відповідному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. ОСОБА_3 придбала квартиру за нотаріально посвідченим, відплатним договором, у законний спосіб та у законного власника ОСОБА_9 , право власності якого було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири від 16.06.2015, який був укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , та договір купівлі-продажу квартири від 18.05.2017, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , являються належними, відплатними правочинами, які були нотаріально посвідчені відповідно до норм чинного законодавства, які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та які були спрямовані на настання реальних наслідків щодо квартири.

Окрім іншого, судом зазначено, що Договір дарування від 17.02.2007, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8 за №1713, здійснений на нотаріальному бланку суворої звітності, серії НОМЕР_1 , який видавався приватному нотаріусу КМНО ОСОБА_8 та був використаний нотаріусом ОСОБА_8 17.02.2007 на посвідчення договору відчуження майна (дарування), що свідчить про безпідставність заяв позивача щодо його не нотаріального оформлення.

Отже, на час розгляду даного клопотання договір, на підставі якого ОСОБА_3 набула права власності на спірну квартиру, недійсним не визнано.

Слідчий суддя враховує, що кримінальне провадження, в якому накладено арешт, триває з 13.11.2015, а арешт майна накладено 24.09.2018.

Після спливу більше п`яти років з часу накладення арешту на майно слідчому судді не надано доказів, що будь-кому повідомлено про підозру у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор, слідчий у кримінальному провадженні в судове засідання з розгляду клопотання про скасування арешту майна не з`явилися та доводів власника майна ОСОБА_3 щодо непричетності останньої до кримінального правопорушення, що розслідується, та добросовісності набуття нерухомого майна, не спростували.

З урахуванням наведених власником майна доводів, тривалості застосування заходу забезпечення кримінального провадження - арешту майна (з 24.09.2018), того, що орган досудового розслідування не вважав за необхідне заперечити доводи клопотання, вважаю наявними підстави для скасування арешту як такого, в застосуванні якого відпала потреба.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372, 392 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0007339 від 13.11.2015 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.09.2018 у справі № 757/46691/18-к, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 (номер об?єкта нерухомого майна 00), власником якої є ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1