Єдиний унікальний номер судової справи 462/7138/23
Номер провадження 1-кп/462/180/24
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000527 від 03.06.2023 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

Рух справи в суді.

18.09.2023 року (вх. № 19497) з Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області у Залізничний районний суд м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000527 від 03.06.2023 року відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, до якого долучено реєстр матеріалів досудового розслідування, розписку про отримання копії обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування та цифровий носій (а. с. 1, 2-4, 5-7, 8).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2023 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю ОСОБА_1 (а.с. 9).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19.09.2023 року справу призначено до підготовчого судового розгляду (а.с. 10).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.12.2023 року постановлено відкласти засідання у кримінальному провадженні та у судове засідання здійснено привід обвинуваченого (а.с. 26-27).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.01.2024 року постановлено відкласти засідання у кримінальному провадженні та у судове засідання здійснено привід обвинуваченого (а.с. 31-32).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08.02.2024 року постановлено відкласти засідання у кримінальному провадженні та у судове засідання здійснено привід обвинуваченого (а.с. 42-43).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.02.2024 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , умисно, систематично протягом листопада 2022 року - лютого 2023 року, вчиняв домашнє насильство, а саме 02.11.2022 року близько 13 год. 10 хв., за адресою: АДРЕСА_1 вичинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_5 , висловлювався на її адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Окрім цього, ОСОБА_4 , 22.11.2022 року о 16 год. 15 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , де тимчасово проживає у своєї матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив відносно останньої домашнє насильство фізичного, психологічного та економічного характеру, що виразилось у тому, що ОСОБА_4 умисно штовхав свою маму та вимагав гроші на алкоголь та сигарети, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також ОСОБА_4 , 23.02.2023 року близько 14 год. 30 хв., за адресою свого проживання у АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_5 , психологічне домашнє насильство, а саме: висловлювався на її адресу нецензурними словами, чинив моральний психологічний тиск, побив посуд, у результаті чого завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_5 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_5 була завдана шкода психологічному здоров`ю.

За вказані правопорушення ОСОБА_4 , 29.11.2022 року, 24.01.2023 року та 25.04.2023 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім цього, ОСОБА_4 , будучи особою, яка раніше притягалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства у сім`ї, не зважаючи на вжиті заходи, діючи умисно, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття у сім`ї, на ґрунті неприязних відносин із матір`ю ОСОБА_5 , 21.05.2023 року приблизно о 18 год. 00 хв., перебуваючи за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у черговий раз вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_5 , а саме: безпричинно висловлював у сторону потерпілої словесні образи, нецензурні слова, погрожував фізичною розправою, чим її принижував та залякував, вимагав гроші на алкогольні напої та сигарети. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_4 заподіяв шкоду психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_5 , що призвело до психологічних страждань останньої, погіршення якості її життя, що виявилося у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, негативних переживаннях, втрати самооцінки та позитивних емоцій.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні домашнього насильства, тобто в умисному систематичному вчиненні психологічного та економічного насильства щодо своєї матері, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Позиція сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав суду пояснення, свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 126-1 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.

Судом було встановлено, що ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише допитом обвинуваченого.

Мотиви суду, оцінка та висновки.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як вчинення домашнього насильства, умисне систематичне вчинення психологічного та економічного насильства щодо своєї матері, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Згідно ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною 1 ст. 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

У силу вимог ст. 370, 373 КПК України суд обґрунтовує вирок лише на доказах, які були розглянуті у судовому засіданні і обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Судом у межах повноважень, визначених ч. 3 ст. 26 КПК України та відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України були створені всі необхідні умови та вжиті всі можливі заходи для реалізації стороною захисту своїх процесуальних прав, у тому числі права відстоювати свою правову позицію та надавати докази на її обґрунтування, а також для повного та об`єктивного з`ясування обставин на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Так, показання обвинуваченого у судовому засіданні послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є у матеріалах кримінального провадження, обвинуваченим не оспорюються.

Призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому у даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У той же час згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Отже при призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, приймає до уваги, що санкція ст. 126-1 КК України передбачає альтернативні види покарань, та відповідно до ст. 65 КК України враховує:

- класифікацію кримінального правопорушення і те, що згідно із ст. 12 КК України інкриміноване діяння відноситься до нетяжкого злочину;

- наслідки та обставини вчиненого кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів протиправної діяльності);

- особу винного, його вік, матеріальний та сімейний стан, який неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працевлаштований;

- обвинувачений раніше судимий вироком Залізничного районного суду м. Львова № 462/1835/22 від 03.05.2022 року за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, останньому призначено покарання у виді штрафу в розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн. 00 коп. (а.с. 100-102 матеріалів кримінального провадження), також неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, зокрема постановами Залізничного районного суду м. Львова від 29.11.2022 року, 24.01.2023 року, 25.04.2023 року за вчинення домашнього насильства передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП щодо своєї матері ОСОБА_5 (а.с. 12, 13, 14 матеріалів кримінального провадження);

- стан здоров`я ОСОБА_4 , який на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває (а.с. 91, 93 матеріалів кримінального провадження);

- наявність обставин, відповідно до ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та відсутність обставини, яка обтяжує таке згідно ст. 67 КК України;

- відношення винного до вчиненого діяння, який свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 126-1 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті.

У зв`язку із наведеними обставинами, керуючись принципом законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_4 покарання у межах санкції ст. 126-1 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у виді громадських робіт, що є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання як вчиненню ним кримінальних правопорушень у майбутньому, так і іншими особами.

Так, суд дійшов переконання, що покарання у виді громадських робіт перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, у рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 року зазначив, що: «Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена у міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Окрім цього суд зазначає, що вироком Залізничного районного суду м. Львова № 462/1835/22 від 03.05.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі сорок неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн. 00 коп. (а.с. 100-102 матеріалів кримінального провадження).

Так, ч. 3 ст. 72 КК України передбачено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Тому, призначене покарання вироком Залізничного районного суду м. Львова № 462/1835/22 від 03.05.2022 року у виді штрафу, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України слід виконувати самостійно.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Щодо запобіжного заходу.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, обраний обвинуваченому ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова № 462/5582/23 від 16.08.2023 року (а.с. 69-70 кримінального провадження) закінчився.

Клопотань щодо обрання запобіжного заходу стороною обвинувачення не заявлено.

Суд, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, дійшов переконання про відсутність підстав для обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, покарання призначене ОСОБА_4 вироком Залізничного районного суду м. Львова № 462/1835/22 від 03.05.2022 року за ч. 1 ст. 126 КК України у вигляді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн. 00 коп. виконувати самостійно.

Порядок оскарження вироку, набрання ним законної сили та отримання копії вироку.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

З текстом судового рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Вирок суду складений та підписаний суддею у нарадчій кімнаті 27.02.2024 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1