Справа № 127/398/24
Провадження №11-кп/801/508/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000569 від 26.06.2023 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2024, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могилів-Подільський, Вінницької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 31.03.2005 Могилів-Подільським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді одного року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком один рік,

- 24.02.2006 Могилів-Подільським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді трьох років двох місяців позбавлення волі,

- 08.06.2006 Могилів-Подільським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді трьох років чотирьох місяців позбавлення волі,

- 20.06.2018 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 3 ст. 187 КК України, до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, звільнений 08.06.2022 на підставі ухвали суду про умовно-достроково від подальшого відбування покарання з невідбутим строком три місяці п`ятнадцять днів,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді одного року обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження зараховано у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 12.12.2023 по день набрання вироком законної сили.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_8 у виді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили, але не довше, ніж на 60 днів, з 15.02.2024 до 15.04.2024.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , 24.06.2023 близько 14:00 год, перебуваючи в приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих спонукань, в умовах воєнного стану в Україні, який введено в дію відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, викрав у ОСОБА_9 , який спав сидячи за столом, рюкзак синьо-чорного кольору, торгової марки «Gorangd», який знаходився поруч із ним на стільці, в середині якого були пластиковий лоток з ручками торгової марки «Народний продукт», шкіряна ключниця темно коричневого кольору, термос, чохол сумка для тонометра «Місгоlіfе», гаманець марки «Cefiro», в якому знаходились грошові кошти в сумі 7600 грн, дві банківські картки АТ КБ «ПриватБанк», належні ОСОБА_9 , проїзний документ тривалого користування №000239547 та посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 03.05.2012 виданого на ім`я ОСОБА_9 , після чого покинув приміщення кафе, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта №4135-4136/23-21 від 10.07.2023 за результатами проведеної судової товарознавчої експертизи, загальна вартість викрадених речей, становить 8470,50 грн.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 8470,50 грн.

Крім того, ОСОБА_8 24.06.2023, перебуваючи за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, таємно, з корисливим мотивом, привласнив дві банківські картки АТ КБ «Приват Банк», № НОМЕР_2 з банківським рахунком НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 з банківським рахунком НОМЕР_5 , видані на ім`я ОСОБА_9 , які відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1 п. 15.2, ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та згідно примітки до ст. 358 КК України, є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носії інформацію, підтверджує та посвідчує певні факти, що здатні спричинити наслідки правового характеру, видані повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містять передбачені законом реквізити, а також надають право особі на одержання, зберігання та використання інформації про заробітну плату та інші грошові надходження на рахунках та забезпечують користувачеві доступ до банківських рахунків, що знаходились у гаманці марки «Cefiro», який був у викраденому ним рюкзаку синьо-чорного кольору, торгової марки «Gorangd», належному ОСОБА_9 .

Крім того, ОСОБА_8 діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих спонукань, в умовах воєнного стану в Україні, який введено в дію відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, використовуючи банківські картки АТ КБ «Приват Банк», № НОМЕР_2 з банківським рахунком НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 з банківським рахунком НОМЕР_5 , належні ОСОБА_9 , без дозволу власника даних карток, шляхом здійснення ними розрахунків за допомогою програми «Pay Pass» 24.06.2023 заволодів грошовими коштами, а саме:

- з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк», № НОМЕР_2 з банківським рахунком НОМЕР_3 , здійснив дві операції: о 17:12 год. за адресою: м. Вінниця, вул. Миколи Зерова, 29, магазин «Продукти» розрахувавшись за придбані товари на суму 179,40 грн та о 17:35 год за адресою: м. Вінниця, вул. Миколи Зерова, 29, магазин «Продукти» розрахувавшись за придбані товари на суму 464,50 грн;

- з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 з банківським рахунком НОМЕР_5 здійснив дві операції: о 17:16 год за адресою: м. Вінниця, вул. Миколи Зерова, 29, магазин «Продукти» розрахувавшись за придбані товари на суму 490,10 грн та о 17:32 год за адресою: м. Вінниця, вул. Миколи Зерова, 29, магазин «Продукти» розрахувавшись за придбані товари на суму 832,50 грн.

- з банківської картки AT КБ «ПриватБанк», № НОМЕР_4 з банківським рахунком НОМЕР_6 , дві операції по розрахунку за товари: о 17:26 год за адресою: м. Вінниця, буд. 19, «Аптека №1 оптових цін» розрахувавшись за придбані товари на суму 408,40 грн та о 17:28 год за адресою: м. Вінниця, буд. 19, «Аптека №1 оптових цін» розрахувавшись за придбані товари на суму 578,70 грн.

- з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк», № НОМЕР_4 з банківським рахунком НОМЕР_5 , чотири операції по розрахунку за товари: о 17:44 год в магазині «Продукти», розрахувавшись за придбані товари на суму 720 грн, о 17:47 год в магазині «Продукти», розрахувавшись за придбані товари на суму 1059 грн, о 17:49 год в магазині «Продукти», розрахувавшись за придбані товари на суму 545 грн та о 17:55 год в магазині «Продукти», розрахувавшись за придбані товари на суму 460 грн.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 5737,60 грн.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану та за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий термін три роки. Захисник вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вказує на пом`якшуючі обставини, які можуть вплинути на призначення покарання ОСОБА_8 , а саме щире каяття, відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому в повній мірі, що свідчить про його готовність нести відповідальність за вчинений злочин.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України ґрунтуються на зібраних у справі доказах, достовірність і достатність яких не ставиться під сумнів сторонами та ніким із учасників судового розгляду не оскаржується.

Доводи захисника про наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням колегія суддів вважає неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Положеннями ст. 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання, яке належить відбувати реально або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд дотримався вимог кримінального закону, враховував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які належать до проступку та тяжкого злочину, та дані про особу останнього, який вину визнав, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення в період не знятої та не погашеної судимості, завдану потерпілому шкоду повністю відшкодував, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, але на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний корисливий злочин. Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом визнано щире каяття та відшкодування шкоди. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Суд першої інстанції врахував усі обставини, на які посилається захисник. Оцінивши в комплексі характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність, конкретні обставини вчиненого, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Враховуючи вимоги статей 50, 65 КК України, місцевий суд призначив ОСОБА_8 покарання, яке відповідає характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу обвинуваченого, а також принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації покарання та є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Правових підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість не має. Переконливі аргументи, які би ставили під сумнів наведені висновки суду і доводили необхідність зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, в апеляційній скарзі не зазначені.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду не підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2024 щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4