Справа №707/1170/24
Провадження №1-кп/707/179/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в особі судді ОСОБА_1 , розглянувши в спрощеному провадженні за відсутності учасників судового провадження, без проведення судового розгляду та судового засідання, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000484 від 04.04.2024, щодо:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кумейки Черкаського району Черкаської області, громадянина України, з середньою- спеціальною освітою, не працюючого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого станом на час ухвалення цього вироку судимостей за іншими вироками, що набрали законної сили

за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26.04.2024 до Черкаського районного суду Черкаської області надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту, зокрема, додані:

- письмова заява підозрюваного ОСОБА_2 щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні, яка також підписана захисником ОСОБА_3 ;

- письмова заява потерпілої ОСОБА_4 щодо згоди зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні;

- розписки ОСОБА_2 про отримання копій обвинувального акту та матеріалів дізнання від 25.04.2024, які також підписані захисником ОСОБА_3 ;

- розписка ОСОБА_4 про отримання копій обвинувального акту та матеріалів дізнання від 25.04.2024;

- матеріали досудового розслідування.

ОСОБА_2 не затримувався. Стосовно ОСОБА_2 запобіжний захід не обирався.

Враховуючи зазначене, суд вважав за можливе розглянути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 України, в спрощеному провадженні за відсутності учасників судового провадження, без проведення судового розгляду та судового засідання, із зазначенням у вироку на підтвердження встановлених судом обставин замість доказів тих обставин, які були встановлені органом досудового розслідування та які не оспорюються учасниками судового провадження, що узгоджується з приписами статей 381, 382 КПК України.

ОСОБА_2 , 24.03.2024 близько 10 години 00 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , під час конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою вони спільно проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи прямий умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно обома своїми руками штовхнув ОСОБА_4 в груди, внаслідок чого остання впала спиною на диван, після чого, ОСОБА_2 , взявши до рук табуретку почав наносити нею потерпілій множинні удари по всьому тілу, зокрема по верхніх та нижніх кінцівках, лівому стегну та по пальцях лівої руки.

Цього ж дня, точного часу у ході досудового розслідування не установлено, ОСОБА_2 , продовжуючи свій умисел на завдання тілесних ушкоджень, у ході конфлікту, умисно наніс ОСОБА_4 правою рукою, не менше двох ударів, в область лівої частини щелепи.

Внаслідок вчинення своїх протиправних дій, ОСОБА_2 , заподіяв потерпілій ОСОБА_4 , тілесні ушкодження у вигляді: садна нижньої щелепи зліва, крововиливи верхніх та нижніх кінцівок, рану третього пальця лівої кисті, садно лівого стегна, які у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/309 від 15.04.2024 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, вчинивши тим самим діяння, що має ознаки фізичного насильства як форми домашнього насильства відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Таким чином, ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Викладені вище судом обставини не оспорюються учасниками судового провадження, під час досудового розслідування ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності.

ОСОБА_2 ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про те, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_2 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_2 покарання суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який є неодруженим, має постійне місце проживання, середню-спеціальну освіту, не працює, вину визнав, щиро розкаявся, про що вказано у обвинувальному акті.

В якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, про яке вказано у обвинувальному акті, зі змістом якого погодився обвинувачений. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що його обтяжують, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 покарання у виді громадських робіт.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових правопорушень, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення мети покарання відповідно до ст. 50 КК України. Призначення ОСОБА_2 покарання у виді штрафу, на думку суду, є недоцільним, оскільки ОСОБА_2 згідно з обвинувальним актом не працює і у суду відсутні відомості про наявність у нього будь-якого доходу.

Відповідно до правового висновку, який викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17, щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК, у випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально виконуються самостійно.

Таким чином, немає підстав для застосування в цій справі ч. 4 ст. 70 КК України з огляду на те, що по-перше, вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 05.04.2024 ще не набрав законної сили і покарання за ним не є «незмінним» в розумінні вищевказаної постанови Верховного Суду, а по-друге, за цим вироком обвинуваченому призначається покарання, яке він має відбувати реально.

Згідно з ч. 1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 453/225/19 викладено висновок про те, що злочин, пов`язаний із домашнім насильством» є ширшим за поняття «домашнє насильство» у нормі ст. 126-1 КК і може полягати не лише у вчиненні цього злочину, а й в інших суспільно небезпечних діяннях, які мають ознаки домашнього насильства. Тому поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» не є відсилочним, у розумінні законодавця має комплексний характер й регламентується у різних сферах суспільних відносин. Злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

З наданих до суду матеріалів справи в сукупності з формулюванням обвинувачення, яке визнано судом доведеним, видно, що насильство з боку обвинуваченого щодо потерпілої було різновидом фізичного насильства як форми домашнього насильства. Отже, суд має розглянути питання про застосування обмежувальних заходів щодо обвинуваченого відповідно до ст. 91-1 КК України.

Те, що кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України належить до кримінальних проступків, а не до злочинів, немає значення для можливості застосування статті 91-1 КК України, оскільки стаття 91-1 КК України набрала чинності 11.01.2019 - ще до того, як у КК України 01.07.2020 набули чинності зміни щодо розмежування злочинів та кримінальних проступків. Тобто, станом на 11.01.2019, коли набрала чинності стаття 91-1 КК України, поняття «злочин» охоплювало й інші суспільно небезпечні діяння, які можуть мати ознаки домашнього насильства та які пізніше стали належати до кримінальних проступків.

В даному випадку суд не вважає за можливе застосувати обмежувальні заходи щодо обвинуваченого відповідно до ст. 91-1 КК України. Суду не було надано відомостей про наявність у обвинуваченого іншого місця проживання чи наявність у нього фінансової можливості винаймати інше житло, а тому є неможливим накладення на нього заборони перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства, або заборони наближатися на визначену відстань до місця, де проживає постраждала особа. Накладення таких заборон призведе до позбавлення обвинуваченого єдиного відомого суду місця його проживання, а отже така заборона буде непропорційно суворим втручанням у право обвинуваченого на житло.

Також в даному випадку буде неефективною сама по собі заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, оскільки обвинувачений та постраждала особа проживають в одному житлі і можуть спілкуватися незалежно від заборони листування, перегорворів тощо. Направлення обвинуваченого для проходження програми для кривдників також в даному випадку є безпідставним, оскільки суду не було надано відомостей щодо того, що орган місцевого самоврядування за місцем проживання обвинуваченого має фахівців відповідно до ч. 2, 5 ст. 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Направлення для проходження програми для кривдників без таких відомостей означатиме ухвалення вироку, який неможливо виконати.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлений. Судові витрати у справі відсутні, речові докази також відсутні.

Керуючись статтями 368, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин.

Не обирати запобіжний захід щодо ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1