Справа № 161/6460/24
Провадження № 1-кп/161/722/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 17 квітня 2024 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку клопотання прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000009 від 13.01.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, -

В С Т А Н О В И В :

02 квітня 2024 року прокурор Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження №0000009 від 13.01.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Клопотання мотивує тим, що 13.01.2014 до ЄРДР внесено відомості за №0000009, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Зі змісту клопотання вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 30.10.2013, невстановлена особа на ім`я ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Луцьк Волинської області здійснила збут наркотичних засобів, а саме подрібленої речовини рослинного походження зеленого кольору та трьох таблеток білого кольору шляхом передачі їх автобусом з д.н.з. НОМЕР_1 , сполученнями «Луцьк Камінь-Каширський» в смт. Маневичі Маневицького району Волинської області.

За результатами здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000009 від 13.01.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, проведено ряд слідчих дій та оперативно-розшукових заходів, однак не встановлено особу, яка вчинила вищевказане кримінальне правопорушення, підозра у вчиненні зазначеного злочину будь-якій особі не повідомлялась.

Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, не є особливо тяжким злочином проти життя чи здоров`я особи або злочином, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, та з дня його вчинення минуло понад десять років, тому, з урахуванням положень ст. 49 КК України, прокурор просить закрити вказане кримінальне провадження, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні прокурор Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав наведених у ньому, просив його задовольнити.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000009, суд дійшов наступного висновку.

Так, згідно з п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1 цієї статті, тобто якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до абз. 4 ч. 4 вказаної статті закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Вказані норми кримінального процесуального закону пов`язують можливість закриття кримінального провадження виключно із наявністю одночасно двох підстав: невстановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження.

Положеннями ст. 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

В свою чергу, відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, у тому числі, відносяться: законність та публічність.

Законність, як це визначено ст. 9 КПК України, полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність, згідно з ст. 25 КПК України, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Внесення змін до КПК України і, зокрема, доповнення ч. 1 ст. 284 КПК України пунктом 3-1 не звільняє слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених загальними засадами кримінального провадження.

Крім того, в ч. 5 ст. 38 КПК України вказано, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

При цьому, закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

У той же час закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження та оцінки слідчим, дізнавачем, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Разом з цим, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 13.01.2014 за №0000009.

Положеннями ч. 2 ст. 214 КПК України передбачено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Після внесення відомостей до ЄРДР у даному кримінальному провадженні було лише допитано свідка ОСОБА_5 .

В подальшому, за увесь час досудового розслідування жодних слідчих (розшукових) дій по кримінальному провадженню більше не проводилось.

Тобто органом досудового розслідування після допиту у 2014 році свідка і аж до дня звернення прокурором до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження жодних реальних слідчих (розшукових) дій з метою встановлення обставин кримінального провадження не вчинялось. Відтак, враховуючи таку тривалу пасивність досудового розслідування, висновок про дотримання вимог всебічності, повноти і об`єктивності при дослідженні обставин кримінального провадження не може вважатися обґрунтованим, а доводи прокурора, що викладенні в клопотанні, є такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі Євген Петренко проти України (заява № 55749/08 від 29.01.2015) для того, щоб розслідування могло вважатися «ефективним», воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Це не є обов`язком досягнення результату, але обов`язком вжиття заходів. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості.

Отже, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000009, суд дійшов висновку, що органом досудового розслідування, який зобов`язаний належним чином відповідно до вимог кримінального процесуального закону застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування, не було вжито належних заходів для встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та винної особи, тому досудове розслідування не може вважатися повним, всебічним та об`єктивним, а закриття провадження буде суперечити завданням та засадам кримінального провадження.

За таких обставин твердження прокурора про те, що у даному кримінальному провадженні за результатами здійснення досудового розслідування не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, є передчасним.

Крім того, суд звертає увагу на те, що орган досудового розслідування після проведення повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування наділений повноваженнями закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України у разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення чи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Таким чином, враховуючи, що органом досудового розслідування при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження №0000009 не проведено усіх достатніх слідчих дії, та, як наслідок, не встановлено особу чи осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення, жодній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлено, тому у закритті кримінального провадження №0000009 на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України слід відмовити.

Керуючись ст. 284, 369, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000009 від 13.01.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, з підстав, передбачених п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду шляхом її подачі через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1