ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 683/2037/23

Провадження № 11-кп/4820/293/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000243 від 05 травня 2023 року, за спільною апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_8 , спільною апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29 січня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оріхівка Приазовського району Запорізької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працює, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 23 лютого 2009 року Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області за ч.2 ст.307 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із випробуванням із встановленням іспитового строку 3 роки;

- 23 липня 2012 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч.1, ч.2 ст.190 КК України із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України на 6 років позбавлення волі, звільнений з місць відбування покарання 06 грудня 2018 року по відбуттю строку покарання;

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 29 січня 2024 року, зараховано в цей строк на підставі ч.5 ст.72 КК України строк його попереднього ув`язнення з 05 травня 2023 року по 28 січня 2024 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Котелянка Полонського району Хмельницької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працює, неодруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- 28 жовтня 2015 року Полонським районним судом Хмельницької області за ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки;

- 04 квітня 2016 року цим же судом за ч.2 ст.289 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі;

- 27 липня 2016 року цим же судом за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України на 6 років позбавлення волі, звільнений з місць відбування покарання 13 січня 2023 року по відбуттю строку покарання;

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 29 січня 2024 року, зараховано в цей строк на підставі ч.5 ст.72 КК України строк його попереднього ув`язнення з 05 травня 2023 року по 28 січня 2024 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Судом вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат та арешту майна.

За вироком суду, 05 травня 2023 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи у місті Старокостянтинові Хмельницької області, в обідню пору зустріли неповнолітнього ОСОБА_10 , до якого звернулись із проханням допомогти їм в орієнтуванні по місту Старокостянтинову.

Надалі неповнолітній ОСОБА_10 зустрів свого знайомого неповнолітнього ОСОБА_11 , разом з яким, на прохання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , присіли до автомобіля марки «Шкода», моделі «Фабія», номерний знак НОМЕР_1 . У салоні вказаного автомобіля, під час руху, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , яким достовірно було відомо про дію воєнного стану на всій території України, введеного Указом Президент України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, під приводом необхідності проведення операції зі зняття готівкових коштів та здійснення дзвінків, отримали від неповнолітнього ОСОБА_11 належний йому мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 9 Pro» вартістю 5080 грн із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» вартістю 150 грн та сім-карткою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» вартістю 175 грн, а від неповнолітнього ОСОБА_10 - належний йому мобільний телефон марки «Vivo V2120» вартістю 3999 грн із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» вартістю 150 грн та сім-карткою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» вартістю 175 грн.

05 травня 2023 року в проміжку часу між 16 та 17 год ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи умисно, спільно, перебуваючи в салоні вищевказаного автомобіля, який був припаркований поблизу магазину «Околиця», розташованого на вулиці Житомирське шосе у місті Старокостянтинові Хмельницької області, висловили почергово словесні погрози фізичної розправи на адресу неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , з метою подальшого утримання належних їм мобільних телефонів, які проявились у висловлюваннях щодо спричинення тілесних ушкоджень неповнолітнім руками та можливого застосування автоматичної зброї в разі надходження вимог від неповнолітніх щодо повернення їм мобільних телефонів.

Після цього, продовжуючи утримувати мобільні телефони неповнолітніх, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 висадили неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з салону автомобіля та поїхали в невідомому напрямку, заволодівши вищезазначеними мобільними телефонами із сім-картами, окрім сім-картки мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» вартістю 175 грн, яку ОСОБА_10 після її заміни ОСОБА_9 у телефоні марки «Vivo V2120», забрав.

Таким чином, ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_9 , шляхом висловлювання погроз щодо застосування насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілих, відкрито, умисно, повторно, з корисливих мотивів, викрали мобільні телефони: марки «Xiaomi Redmi Note 9 Pro» вартістю 5 080 грн із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» вартістю 150 грн та сім-карткою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» вартістю 175 грн, який належить неповнолітньому ОСОБА_11 , та марки «Vivo V2120» вартістю 3 999 грн із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» вартістю 150 грн, який належить неповнолітньому ОСОБА_10 , чим заподіяли останнім матеріальної шкоди.

В спільній апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_6 просили скасувати вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29 січня 2024 року та призначити новий судовий розгляд справи в суді першої інстанції.

Уважали, що з огляду на зміст вступної, мотивувальної та резолютивної частини обвинувального вироку, він не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, визначеним у ст.370 КПК України.

Звертали увагу, що відповідно до змісту обвинувального акту, кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч.4 ст.186 КК України, було вчинено обвинуваченим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_9 нібито умисно й спільно та за заздалегідь узгодженим злочинним планом, спрямованим на заволодіння чужим майном та ще й в умовах воєнного стану.

При цьому, судом першої інстанції не звернуто уваги на той факт, що за змістом ч.2 ст.27 та ч.2 ст.28 КК України кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовились про спільне його вчинення. Але жодних доказів попередньої домовленості щодо вчинення саме грабежу чи іншого злочину матеріали кримінального провадження не містять.

Згідно зі змісту оскаржуваного вироку, судом першої інстанції нібито були встановлені всі обставини інкримінованого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України - тобто грабежу (відкритого викрадення чужого майна), поєднаного з погрозами застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

Однак, при цьому зазначали, що в тексті мотивувальної частини оскаржуваного вироку фактично відсутні належні висновки суду про те, чи співпадають досліджені судом обставини справи з обов`язковими кваліфікуючими ознаками об`єктивної та суб`єктивної сторін складу кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.4 ст.186 КК України.

Отже, на підставі викладеного стверджували, що судом першої інстанції не були виконані вимоги п.п.1, 2 та 3 ч.1 ст.368 та абз.1, 2 та 3 п.2 ч.3 ст.374 КПК України, а саме: судом не було встановлено, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачено ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , чи містить це діяння склад злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та чи винуваті обвинувачені у вчиненні саме цього злочину, а також не було викладено в оскаржуваному вироку формулювання обвинувачення за ч.4 ст.186 КК України, визнаного судом нібито доведеним, із зазначенням належних та допустимих обвинувальних доказів на підтвердження саме такого висновку суду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив скасувати вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29 січня 2024 року та призначити новий розгляд.

Уважав, що рішення суду першої інстанції є передчасним та незаконним.

Звертав увагу на те, що не був допитаний водій транспортного засобу, який весь час перебував поруч та на власний розсуд розпоряджався майном потерпілих.

Посилався й на те, що під час обшуку на відеозаписі не видно, що відбувається у транспортному засобі, окрім того, не був присутній власник зазначеного транспортного засобу.

Указував, що він, як обвинувачений, не знав та не брав участь у вказаних подіях.

Таким чином, на його думку, потерпілі вели себе самостійно, добровільно телефонували з власних телефонів та покидали транспортний засіб без погроз та будь-якого тиску.

В спільній апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_7 просили скасувати вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29 січня 2024 року та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення.

Зазначали, що висновки суду першої інстанції у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На їх думку, суд першої інстанції не відобразив у вироку достовірних показань обвинуваченого ОСОБА_9 , не дав їм належної правової оцінки та не співставив їх з іншими доказами та обставинами, встановленими під час судового розгляду справи, що є істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, а саме ст.ст.9, 94 КПК України.

Крім того, всупереч приписам ст.94 КПК України, суд першої інстанції був упередженим та несправедливим під час дослідження доказів.

На думку апелянтів, стороною обвинувачення не застосовано закон, який підлягав застосуванню та застосовано закон, який не підлягав застосуванню, що потягло за собою неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 , а тому в його діях відсутній склад кримінального правопорушення.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, зазначені у вироку, ґрунтуються на припущеннях сторони обвинувачення, які суд першої інстанції всупереч приписам ст.62 Конституції України поклав в основу обвинувального вироку.

Посилались на те, що приписами п.2 ч.1 ст.284 КПК України встановлено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 на підтримання всіх апеляційних скарг; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційних скарг; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти всіх апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, наведених вище вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин у справі та перевірка їх доказами проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у провадженні не допущено, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за зазначених у вироку першої інстанції обставин відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційних скарг про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин у справі та перевірка їх доказами в провадженні проведено упереджено, без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у справі та дослідженими доказами.

Зокрема, в процесі судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 05 травня 2023 року він разом із ОСОБА_9 , з яким раніше відбував покарання, та іншим знайомим ОСОБА_12 на автомобілі «Шкода Фабія», номерний знак НОМЕР_1 , перебували в місті Старокостянтинові. Своє обвинувачення у вчинені грабежу вважав безпідставним, оскільки жодних погроз на адресу потерпілих він не висловлював, а потерпілі, перебуваючи в різних людних місцях, зокрема, на АЗС, у магазині, мали можливість втекти або ж звернутись за допомогою, однак цього не вчинили. Твердження про наявність зброї та погроз її застосування теж уважав безпідставними, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу про її існування. Також просив узяти до уваги, що вчинити злочин о 15 годині 40 хвилин він не міг, оскільки о 15 годині 29 хвилин вони ще знаходились на АЗС і навіть ще не зустріли потерпілого ОСОБА_11 , до якого було їхати 10-15 хвилин.

Обвинувачений ОСОБА_9 з аналогічних підстав також заперечив винуватість у вчиненому злочині. Зазначив, що жодних погроз потерпілим з метою заволодіння їх телефонами він не висловлював, зброї в багажнику автомобіля не було, про що потерпілі знали, оскільки багажник був відчинений. Телефон потерпілим він мав намір повернути, після того, як потерпілі віддадуть йому 500 грн., які вони були йому винні.

Незважаючи на такі показання обвинувачених, їх винуватість у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення підтверджена такими доказами.

Факт вчинення обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину об`єктивно стверджується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який показав, що 05 травня 2023 року біля 14-ї години він перебував біля магазину «Лідер», що у місті Старокостянтинові, де познайомився із трьома чоловіками, як йому стало пізніше відомо, це були ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та водій ОСОБА_12 , які були на автомобілі «Шкода» сірого кольору. Зазначені особи попросили його показати, де знаходиться ломбард, на що він погодився та сів у їх автомобіль. Усі разом вони поїхали на АЗС «Авіас», де ОСОБА_9 попросив у нього телефон для доступу до мережі Інтернет та обіцяв, що телефон поверне. Там же він зі свого телефону, який був у руках ОСОБА_9 , зателефонував до свого знайомого ОСОБА_11 і домовився про зустріч біля магазину «Траш», оскільки той мав надати їм доступ до мережі Інтернет. Коли вони туди під`їхали, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 сказали ОСОБА_11 сісти в автомобіль, після чого двері автомобіля було заблоковано і вони поїхали в напрямку аеродрому.

Під час руху ОСОБА_11 на прохання ОСОБА_9 передав йому свій телефон, однак з якою метою він це зробив, йому невідомо. По дорозі до аеродрому він звернувся до ОСОБА_9 з проханням повернути телефон, однак останній сказав, що він зайнятий і телефон не віддав. На запитання, куди вони їдуть, ОСОБА_9 сказав, щоб вони замовкли, бо він боксер і застосує силу. З того моменту, як він передав ОСОБА_9 свій телефон, останній більше телефон йому в руки не надавав.

Коли вони приїхали до лісосмуги, то на їх адресу почались погрози, а саме, ОСОБА_9 , який був на передньому сидінні, почав словесно погрожувати, говорив, що він спортсмен-боксер і має сильний удар, і щоб вони «не наривались», а ОСОБА_8 , який був на задньому сидінні, повідомив, що в багажнику є автомат, вказуючи туди рукою, та повідомив, що хоча і патронів в автоматі немає, однак він і прикладом може побити.

Після цього ОСОБА_9 наказав їм вийти з автомобіля, вийняв сім-карти з їх телефонів, щось шукав у посадці, вони попросили повернути їм телефони, однак він їх не повернув, сів назад в автомобіль та наказав йти за автомобілем, при цьому автомобіль поїхав у напрямку м. Хмельницького.

Він та ОСОБА_11 добрались до м. Старокостянтинова, де біля магазину «Траш» зустріли свого знайомого і з його телефону біля 17-ї години ОСОБА_11 повідомив про злочин поліцію.

Також зазначав, що по поведінці водія ОСОБА_12 було видно, що він боїться ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , оскільки слухав їх та виконував усі їх команди. Підтвердив, що додому обвинувачені його не підвозили і коньяку він їм не приносив. В автомобіль він сів, оскільки довірився обвинуваченим і хотів їм допомогти в пошуку ломбарду.

Також повідомив, що коли ОСОБА_9 вийняв дві сім-карти з його мобільного телефону, то одну з них, а саме сім картку мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» він встиг забрати і вона на даний час є в нього.

Зміст показань потерпілого ОСОБА_10 повністю узгоджується із показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який підтвердив, що 05 травня 2023 року в обідню пору до нього зателефонував ОСОБА_10 та попросив зустрітись біля магазину «Траш».

У вказаному місці він зустрівся із ОСОБА_10 , який підвів його до автомобіля «Шкода» сірого кольору, в якому були, як він пізніше взнав, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та водій ОСОБА_12 .

ОСОБА_8 сказав йому сісти в автомобіль, бо йому треба було телефон. Коли він сів у автомобіль, двері автомобіля заблокувались і автомобіль поїхав. На його запитання, куди вони їдуть, ОСОБА_8 сказав, що побачиш, а ОСОБА_9 сказав, щоб лишнього не питав.

По дорозі ОСОБА_8 попросив його розблокувати і передати йому свій телефон, що він і зробив. ОСОБА_8 витягнув його сім-карту і вставив свою. На його неодноразові прохання повернути телефон ОСОБА_8 говорив, що треба почекати. При цьому, ОСОБА_8 повідомив йому, що у нього в багажнику є зброя, вказуючи туди рукою і що він її зараз достане, на що він попросив цього не робити, а ОСОБА_9 , в свою чергу, погрожував побиттям.

Біля «Сахзаводу» ОСОБА_9 і ОСОБА_8 кудись ходили, а вони із ОСОБА_10 чекали їх біля автомобіля. Крім цього, там же ОСОБА_8 говорив, що телефони будуть у них і якщо б вони захотіли, то вони б нас побили, а телефони забрали, а ОСОБА_9 говорив, що може «вирубити» з одного удару, бо він майстер спорту по боксу.

Там вони були біля однієї години, після цього ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та водій сіли в автомобіль та поїхали в напрямку міста Хмельницького, при цьому його телефон був в автомобілі, а телефон ОСОБА_10 був у ОСОБА_9 .

На автобусі вони доїхали до магазину «Траш» та біля 17-ї години він повідомив на лінію «102» про вчинення злочину.

З моменту передачі свого телефону ОСОБА_8 , телефон йому давали лише для введення паролю, незважаючи на те, що він близько п`яти разів просив повернути йому телефон. Крім того, один раз він попросив телефон, щоб подзвонити матері. Однак, отримавши телефон, він зателефонував не до матері, а до свого знайомого ОСОБА_13 , оскільки хотів зафіксувати мобільний номер ОСОБА_8 , сім-карта якого була в його телефоні.

Зазначав, що не втікав з місця події, бо їм лише погрожували, а якби почали бити, то він би втік, також мав надію, що йому повернуть його телефон.

Показання потерпілого ОСОБА_11 підтвердив свідок ОСОБА_14 , який показав, що 05 травня 2023 року біля 15-ї години він разом із своїм знайомим ОСОБА_11 був у магазині «Траш», куди прийшов ОСОБА_10 і вони разом з ОСОБА_11 вийшли з магазину.

Біля 16-17 години на його номер телефону із незнайомого йому номера телефону зателефонував ОСОБА_11 та сказав: «Мам, давай, я йду вже додому» і поклав слухавку. Він передзвонив на той же номер, слухавку підняли, але ніхто не відповідав.

Через деякий час ОСОБА_11 і ОСОБА_10 повернулись до магазину «Траш» і хтось із них викликав поліцію. Засвідчив, що ОСОБА_11 і ОСОБА_10 були схвильовані та повідомили йому, що поїхали на автомобілі із незнайомими особами, які в районі «Сахзаводу» погрожували їм зброєю та забрали в них телефони.

Свідок ОСОБА_15 підтвердив, що він є власником автомобіля марки «Шкода», моделі «Фабія», номерний знак НОМЕР_1 , якого 24 квітня 2023 року надав в оренду ОСОБА_12

05 травня 2023 року від працівників поліції надійшло повідомлення, що цей автомобіль знаходиться в орієнтуванні. Оскільки автомобіль оснащений GPS-трекером, то він надав відомості про його місцезнаходження.

Далі він приїхав на автозаправку «WOG», де був його автомобіль. На місці події вже були працівники поліції, а орендар ОСОБА_12 нічого пояснити не зміг. Там же працівниками поліції було проведено обшук автомобіля, письмову згоду на проведення якого він надав особисто.

Зі змісту протоколу огляду від 05 травня 2023 року випливає, що предметом огляду є телефон марки «Xiaomi Redmi 9А», який належить свідку ОСОБА_14 . При огляді цього телефону о 16 годині 09 хвилин зафіксовано вхідний дзвінок з номера телефону мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 , з якого, зі слів ОСОБА_14 , до нього телефонував 05 травня 2023 року ОСОБА_11 .

У протоколах огляду місця події від 06 травня 2023 року та фототаблицями, які є додатками до цих протоколів, зафіксовано місце вчинення злочину - автодорога Н-03 на АДРЕСА_3 (район «Сахзаводу»), куди зі слів потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 їх привезли на автомобілі марки «Шкода», моделі «Фабія», номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до змісту протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06 травня 2023 року, потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказали на фото ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , як на осіб, які 05 травня 2023 року вчинили викрадення належних їм телефонів.

Факт перебування автомобіля марки «Шкода», моделі «Фабія», номерний знак НОМЕР_1 , у місті Старокостянтинові Хмельницької області з 16 год 50 хв 04 травня 2023 року та 05 травня 2023 року з 00 год і до 17 год 27 хв підтверджується скриншотами з програмного забезпечення «Ruhavik», що встановлене на технічному пристрої ОСОБА_15 - власника автомобіля, який обладнаний GPS-трекером.

Перебування ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 у місті Старокостянтинові Хмельницької області 05 травня 2023 року, окрім їх показань та показань потерпілих, підтверджено записами з камер відеоспостереження готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на АДРЕСА_4 , де зафіксовано біля входу в готель о 14 год 20 хв ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 .

Крім того, згідно записів з камер відеоспостереження кав`ярні «Бон кафе» на вулиці Грушевського, 3 в місті Старокостянтинові , слідує, що о 14 год 40 хв до вказаного кафе під`їхав автомобіль марки «Шкода», моделі «Фабія», номерний знак НОМЕР_1 , з якого вийшли ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , зайшли в кав`ярню, після чого о 15 год 29 хв повернулись в автомобіль, який від`їхав від кав`ярні.

Під час проведення слідчого експерименту потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у присутності законних представників та понятих на місці події вказали на місця, де вони зустрілись із обвинуваченими, а також місце на узбіччі дороги Н-03 на вул. Житомирське шосе поблизу магазину «Околиця» (район «Сахзаводу»), де обвинувачені, погрожуючи їм розправою, відкрито заволоділи їхніми мобільними телефонами, що підтверджено протоколами проведення слідчого експерименту від 22 травня 2023 року та фототаблицями, що є додатками до цих протоколів.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/123-23/5074-ТВ від 23 травня 2023 року ринкова вартість вилученого в ході обшуку 05 травня 2023 року мобільного телефону марки «Xiaomi» моделі «Redmi 9 Pro», який належить ОСОБА_11 , станом на 05 травня 2023 року становить 5 080 грн.

Згідно довідок ФОП ОСОБА_16 вартість бувшого у використанні мобільного телефону марки «Vivo» моделі «V2120» з вбудованою пам`яттю 32 Gb станом на 05 травня 2023 року становила 3 999 грн, вартість станом на 05 травня 2023 року сім-картки мобільного оператора ПрАТ «ВФ України» - 150 грн, сім-картки мобільного оператора ПрАТ «Київстар» - 150 грн, сім-картки мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» - 175 грн.

Крім того, винуватість обвинувачених підтверджена:

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 05 травня 2023 року, з якого вбачається, що о 17 год 30 хв ОСОБА_11 повідомив про вчинення відносно нього кримінального правопорушення. Зазначив, що 05 травня 2023 року у період часу з 15 год 40 хв до 16 год на вулиці Житомирське шосе в місті Старокостянтинові троє невідомих осіб чоловічої статі заволоділи належним йому мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi 9 Pro» із сім-картою мобільного оператора «Лайфселл»;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 05 травня 2023 року, з якого вбачається, що о 17 год 40 хв законний представник ОСОБА_11 - мати ОСОБА_17 повідомила поліцію про вчинення відносно її сина злочину;

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 05 травня 2023 року, з якого вбачається, що о 18 год 50 хв законний представник ОСОБА_10 - мати ОСОБА_18 повідомила поліцію про те, що невстановлені особи 05 травня 2023 року о 16 год відкрито заволоділи мобільним телефоном марки «Vivo V2120» із сім-карткою, який належить її неповнолітньому сину ОСОБА_10 ;

-рапортом старшого-інспектора чергового ОСОБА_19 від 05 травня 2023 року, в якому зафіксовано повідомлення неповнолітнього ОСОБА_11 на лінію «102» 05 травня 2023 року о 17 год 13 хв про викрадення із застосуванням погрози зброєю належних йому та його знайомому телефонів.

Згідно відомостей протоколу обшуку від 05 травня 2023 року та безперервного відеозапису цієї слідчої дії слідує, що предметом обшуку був автомобіль марки «Шкода», моделі «Фабія», номерний знак НОМЕР_1 , який перебував на стоянці АЗС «WOG» на вулиці Старокостянтинівське шосе, 2/1 у місті Хмельницькому.

У ході обшуку в ньому було виявлено та вилучено між переднім водійським та пасажирським сидінням мобільний телефон «Redmi Note 9 Pro», на задньому лівому сидінні одну сім-карту мобільного оператора «Лайфсел», одну сім-карту мобільного оператора «ВФ Україна», а також квитанцію з ломбарду на ім`я ОСОБА_12 , який здав у ломбард телефон «Vivo».

Свідок ОСОБА_20 , який був понятим під час проведення 05 травня 2023 року обшуку автомобіля марки «Шкода», моделі «Фабія», номерний знак НОМЕР_1 , що проводився на АЗС «WOG», показав, що під час обшуку в його присутності в передній частині автомобіля було виявлено та вилучено один мобільний телефон, дві сім-карти, а також квитанцію з ломбарду. При цьому свідок показав, що підкинути телефон працівники поліції не могли, оскільки обшук фіксувався на відеозапис і він особисто спостерігав за працівником поліції, який проводив обшук. Будь-яких зауважень до проведення обшуку у нього не було.

Усі наведені вище докази отримані в порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення кримінального правопорушення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст.ст.84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності доводять, що ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_9 шляхом висловлювання погроз щодо застосування насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілих, відкрито, умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану викрали належні потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 мобільні телефони із сім-картами.

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційних скарг про необґрунтованість кримінального провадження та визнання винними обвинувачених.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`активності вищевказаних доказів, їх фальсифікації ні обвинуваченими, ні їх захисниками не надано.

Більше того, дані твердження сторони захисту були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані, зокрема, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 в судовому засіданні суду першої інстанції та аналогічні їм доводи апеляційної скарги про визнання протоколу обшуку автомобіля від 05 травня 2023 року недопустимим доказом, оскільки обшук був проведений у відсутності обвинувачених, а також власника автомобіля ОСОБА_15 ; обшук проводив працівник поліції ОСОБА_21, відомості про якого не внесено до протоколу обшуку від 05 травня 2023 року; у протоколі обшуку не описано послідовність усіх дій та не зазначено сейф-пакети, в які були запаковані вилучені речі, що є порушенням ст.104 та ч.3 ст.223 КПК України та призвело до грубого порушення права обвинувачених на захист, тобто з підстав, визначених п.3 ч.2 ст.87 КПК України.

Однак, ч.1 ст.87 КПК України передбачає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Вирішуючи питання про застосування правил ст.87 КПК України до наданих сторонами доказів, слід виходити з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Для визнання доказу недопустимим відповідно до ч.2 або ч.3 ст.87 КПК України, необхідно зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення.

Протокол обшуку захисник просила визнати недопустимим доказом відповідно до п.3 ч.2 ст.87 КПК України, бо вважала, що під час проведення обшуку були допущені процесуальні порушення, які призвели до порушення права обвинувачених на захист.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 серпня 2022 року у справі №756/10060/17 (провадження №13-3кс22) вказує, що в основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання у них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права. Імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст.3 Конвенції, ч.1 ст.28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п.«с» ч.3 ст.6 Конвенції, ст.59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п.«d» ч.3 ст.6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст.8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч.1 ст.63 Конституції України) (абзац 8 розділу «мотиви щодо застосування норми права» постанови ВП ВС від 31 серпня 2022 року). Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України (абзац 9 розділу «мотиви щодо застосування норми права» постанови ВП ВС від 31 серпня 2022 року). З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення, отриманих у їх результаті, відомостей, повинен з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання (абзац 10 розділу «мотиви щодо застосування норми права» постанови ВП ВС від 31 серпня 2022 року). Крім того, процедура отримання доказів у кримінальному провадженні, яка регламентована процесуальним законом, покликана забезпечити й достовірність відомостей, на основі яких приймається рішення у кримінальному провадженні. При цьому, порушення порядку проведення процесуальної дії потребують оцінки можливого впливу на достовірність одержаних відомостей. Тобто, під час оцінки джерела доказів з точки зору його допустимості необхідно також переконатися, чи позначилися або могли позначитись процесуальні порушення, якщо вони були допущені, на достовірності та повноті відомостей, які містить дане джерело.

З`ясовано, що обшук автомобіля був проведений в порядку ч.3 ст.233 КПК України на підставі письмового дозволу власника автомобіля ОСОБА_15 та письмового дозволу володільця автомобіля ОСОБА_12 . Надалі законність проведення обшуку автомобіля була перевірена слідчим суддею Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області, про що свідчить відповідна ухвала слідчого судді від 09 травня 2023 року.

При цьому допитаний в судовому засіданні як свідок власник автомобіля ОСОБА_15 підтвердив, що письмовий дозвіл на проведення обшуку він надав працівникам поліції о 19 год 43 хв, тоді як обшук було розпочато о 21 год 40 хв, що спростовує посилання захисника про відсутність такого дозволу.

Не заслуговують на увагу посилання сторони захисту на те, що обшук проводився у відсутності обвинувачених. На час проведення обшуку ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не мали відповідного процесуального статусу, який би надавав їм можливість бути присутніми під час обшуку. Крім того, питання щодо залучення для участі у проведені обшуку осіб в силу ч.3 ст.233, ч.1 ст.236 КПК України вирішується лише ініціатором проведення обшуку.

Також із переглянутого в судовому засіданні відеозапису обшуку вбачається, що він безпосередньо проводився оперуповноваженим ОСОБА_21 , відомості про якого дійсно не зазначено у протоколі про проведення обшуку від 05 травня 2023 року, що, на думку суду, є порушенням п.1 ч.3 ст.104 КПК України. Однак, при перегляді відеозапису обшуку, що є додатком до протоколу обшуку від 05 травня 2023 року, з`ясовано, що перед початком слідчої дії усі учасники назвали свої анкетні дані та посади, зокрема, на відеозаписі зафіксовано та встановлено особу оперуповноваженого ОСОБА_21 , який проводив обшук.

Отже, хоча і в протоколі обшуку від 05 травня 2023 року не зазначено відомості про оперуповноваженого ОСОБА_21 , який проводив обшук, однак такі відомості містяться на відеозаписі проведення обшуку, що є додатком до цього протоколу. Це хоч і є процесуальним порушенням, однак в даному конкретному випадку це порушення жодним чином не вплинуло на достовірність та повноту відомостей, які містить дане джерело доказу, а тому не є істотним порушенням прав і свобод обвинувачених, зокрема, і їх права на захист.

Також на відеозаписі, який вівся безперервно, зафіксовано послідовність проведення обшуку, конкретні місця та речі, які були виявлені та вилучені під час обшуку, що відображено також у протоколі обшуку. Крім того, у протоколі міститься запис про те, що вилучені під час обшуку речі опечатані у сейф-пакети, що також зафіксовано на відеозаписі. Крім того, факт виявлення та вилучення під час обшуку телефону, двох сім-карт, квитанції з ломбарду, а також їх опечатування у відповідні сейф-пакети підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , який був понятим при проведенні обшуку.

Відтак, немає підстав ставити під сумнів допустимість результатів указаної слідчої дії, бо під час її проведення, як було зазначено вище, відбувалась повна відеофіксація. Відеозапис до цієї слідчої дії містить достатні відомості, що відображають хід її проведення.

Також не можуть братися до уваги твердження захисника ОСОБА_6 про відсутність в матеріалах справи доказів попередньої домовленості між обвинуваченими щодо скоєння злочину.

Відповідно до положень ч.2 ст.28 КК України кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовились про спільне його вчинення.

При цьому, форма змови - вербальна (словесна) - усна чи письмова або у формі конклюдентних дій - для наявності співучасті не має значення. Змова про вчинення злочину може відбуватись задовго до вчинення злочину чи прямо перед його вчиненням. Ступінь стійкості взаємовідносин між співучасниками не має значення. Ця форма співучасті може бути як простою (співвиконання), так і складною, тобто з розподілом ролей.

Досліджені судом докази, а також поведінка обвинувачених під час вчинення злочину, свідчать про те, що обвинувачені вчинили даний злочин саме групою осіб за попередньою змовою.

Обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово вказував, що потерпілі мали можливість втекти або ж попросити допомоги у сторонніх людей, якби їм загрожувала будь-яка небезпека. Однак, та обставина, що потерпілі не втекли та не просили сторонніх людей про допомогу, не свідчить про відсутність вини обвинувачених у вчинені інкримінованого їм кримінального правопорушення.

Місцевим судом ураховано, що в даній справі потерпілі є неповнолітніми особами. Справді, вони знаходились у людних місцях та мали змогу залишити обвинувачених або попросити про допомогу. Однак, із показань потерпілих вбачається, що обвинувачені не застосовували до них силу, а лише погрожували таку силу застосувати, належні їм мобільні телефони залишались у обвинувачених, і вони мали надію, що телефони їм все ж таки повернуть.

При цьому, як показав потерпілий ОСОБА_11 , обвинувачені їх не били, а якби почали бити, то вони б утікали. Про те, що потерпілі відчували загрозу з боку обвинувачених свідчить і той факт, що потерпілий ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що телефони їм не повернуть, попросив у обвинувачених свій телефон, де була сім-карта ОСОБА_8 , щоб нібито зробити дзвінок матері, однак зателефонував до свого знайомого ОСОБА_14 , тим самим зафіксувавши номер телефону ОСОБА_8 .

Таким чином, досліджені докази, а саме, показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_14 , які повністю узгоджуються між собою, відомості протоколу обшуку від 05 травня 2023 року, в ході якого в автомобілі, в якому перебували обвинувачені, вилучено телефон та сім-карти, які належали ОСОБА_11 , а також квитанцію з ломбарду про здачу телефону, який належав ОСОБА_10 , у ломбард, показання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які не заперечували обставини їх знайомства та спілкування із потерпілими та користування телефонами потерпілих, перебування разом на місці події та залишення місця події із телефонами потерпілих, а також інші досліджені судом докази в своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, а саме, у вчинені грабежу, тобто, у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному із погрозами застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб та в умовах воєнного стану.

Також, місцевий суд звернув увагу на доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 щодо часу вчинення кримінального правопорушення, конкретизувавши, що висловлювання погроз та заволодіння телефонами потерпілих мало місце у проміжку часу з 16 до 17 години.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину, які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

У провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно обвинувачених заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними, впливали на доведеність вини, кваліфікацію дій обвинувачених чи визначення виду та строку покарання, перешкоджали ухвалити законне та обґрунтоване рішення, тягли за собою скасування вироку, не допущено.

У цьому кримінальному провадженні встановлено достатньо належних, об`єктивних та допустимих доказів, які дали можливість встановити істину, ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Висунуте ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення, кваліфікація їх дій, з якою погодився суд першої інстанції, містить виклад фактичних обставин, серед яких, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину.

Знайшли вони своє відображення і у вироку, тобто при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в ст.374 КПК України.

Тому твердження сторони захисту, що органами досудового розслідування та судом не виконані вимоги ст.91 КПК України, не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд першої інстанції дав їм належну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Колегія суддів уважає, що при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та осіб обвинувачених.

Зокрема, судом взято до уваги те, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. Крім того, обвинувачений не працює, не одружений, будь-яких осіб на утриманні не має, свою вину у вчинені інкримінованого йому злочину не визнав, завдану шкоду не відшкодував, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання у виді позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний тяжкий злочин. Указані обставини негативно характеризують обвинуваченого, як особу, схильну до вчинення кримінальних правопорушень, яка не бажає ставати на шлях виправлення та продовжує вчиняти нові злочини.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочину.

Беручи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного злочину та особу винного, відсутність обставин, які б пом`якшували покарання, та наявність однієї обставини, яка обтяжує покарання, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, а також, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, а також для попередження вчинення нових злочинів самим обвинуваченим та іншими особами, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 ураховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_9 , не встановлено.

Ураховано, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Крім того, обвинувачений не працює, відомостей про наявність у нього легальних джерел доходів матеріали справи не містять, неодружений, будь-яких осіб на утриманні не має, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, свою вину у вчинені інкримінованого йому злочину не визнав, завдану шкоду не відшкодував, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання у виді позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став і через чотири місяці після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив умисний тяжкий злочин. Указані обставини вкрай негативно характеризують обвинуваченого, як особу, схильну до вчинення кримінальних правопорушень, яка вперто не бажає ставати на шлях виправлення та продовжує вчиняти нові злочини.

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Визначаючи вид та міру покарання, суд, окрім наведених вище обставин, також урахував характер і обсяг вчинених злочинних дій та їх наслідки.

Відтак, призначене обвинуваченим покарання є необхідним й достатнім для їх виправлення та підстав визнати його надмірно суворим чи м`яким колегія суддів не знаходить.

Покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 призначено місцевим судом з дотриманням вимог закону, воно відповідає принципам справедливості, необхідності й достатності.

З огляду на викладене, підстав для задоволення вимог апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 424, 426 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін, а спільну апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_8 , спільну апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2