ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/164/22
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/189/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого : ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000364 за апеляційною скаргою прокурора Бериславської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_8 зі змінами внесеними заступником керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 29 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка Каховського району Херсонської області, громадянина України, проживаючого за за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 29 листопада 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму в розмірі 850 грн.

На підставі частини першої статті 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 13 червня 2023 року у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому , що він 08 липня 2021 року близько 07.00 год. перебуваючи у приміщенні кухні житлового будинку АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклої сварки з співмешканкою ОСОБА_10 , умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, завдав останній шість ударів кулаком правої руки в область обличчя та чотири удари дерев`яною дошкою в область спини та голови, в результаті чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів у м`які тканини обличчя, синці тулуба, садно шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок змінити в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність .

За ч. 1 ст. 125 КК визначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 850 грн.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК остаточне покарання за цим вироком та вироком Біляївського районного суду Одеської області від 13.06.2023 року визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.

В решті вирок залишити без змін.

Вказує, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ст. 71 КК , тоді як кримінальне правопорушення, за яке засуджено ОСОБА_7 , вчинено ним 08.07.2021 року, тобто до ухвалення вироку Біляївського районного суду Одеської області від 13.06.2023 року. Відтак суд мав призначити ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

У змінах до апеляційної скарги заступник керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_11 просить вирок змінити в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 125 КК у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

На підставі ст. 49 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання призначеного за ч. 1 ст. 125 КК у зв`язку з закінченням строків давності. Водночас у разі згоди ОСОБА_7 на застосування до нього положень ст.49 КК звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК у зв`язку із закінченням строків давності , а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 13.06.2023 року виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін.

Вказує, що підтримує доводи апеляційної скарги прокурора та вважає необхідним внести зміни до апеляційної скарги прокурора в частині формулювання вимог апеляційної скарги.

Зазначає, що з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення 08.07.2021 року на час ухвалення судом першої інстанції вироку минуло більше двох років, тобто закінчився строк давності , проте всупереч вимогам ст. 49 КК обвинуваченого від відбування покарання суд не звільнив. Позицію обвинуваченого щодо можливості його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК не з`ясовано.

Відповідно до довідки про судимість від 07.03.2024 року ОСОБА_7 нових злочинів, які можуть бути підставами для переривання перебігу строків давності на підставі ч. 3 ст. 49 КК не вчиняв та такі строки не переривалися.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.

Прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги зі змінами.

Обвинувачений ОСОБА_7 погодився із доводами апеляційної скарги та просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК.

Неприбуття потерпілої яка повідомлена завчасно про дату та час судового засідання, не перешкоджає апеляційному розгляду відповідно до приписів ч.4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом та викладених у вироку обставин, кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність , а саме ст. 71 КК України заслуговують на увагу, оскільки оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення 08.07.2021 року , тобто до ухвалення попереднього вироку щодо ОСОБА_7 від 13.06.2023 року. Відтак при призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 суд мав застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК які визначають правила призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, на що вірно вказує апелянт.

Разом із тим колегія суддів вбачає підстави для скасування вироку та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку із закінченням строків давності.

Як видно із вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні 08.07.2021 року кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 125 КК .

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули 2 роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної положеннями ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Згідно з ч. 3 ст. 49 КК перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від згоди потерпілого на таке звільнення.

Потерпіла була належним чином повідомлена про дату, час апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилася , про поважність причини неявки не повідомила.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить звільнити його від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, тому відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності, тому неявка потерпілої в судове засідання не перешкоджає розгляду питання про застосування ст. 49 КК щодо ОСОБА_7

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України 08.07.2021 року , отже дворічний строк притягнення його до кримінальної відповідальності спливає 08.07.2023 року, а відтак апеляційний суд має вирішити питання про застосування ст. 49 КК України.

З наданої прокурором під час апеляційного розгляду довідки з інформаційної аналітичної системи « Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» від 07.03.2024 року не вбачається наявність обставин , які б давали підстави для зупинення чи переривання перебігу строків давності притягнення до кримінальної відповідальності в період з 08.07.2021 року по 08.07.2023 року.

Засудження ОСОБА_7 вироком Біляївського районного суду Одеської області від 13.06.2023 року за вчинення кримінального проступку , передбаченого ч. 1 ст. 125 КК не перериває строк давності , оскільки відповідно до положень ч. 3 ст. 49 КК України , строк давності переривається лише якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За умови встановлення обставин, які дають суду правові підстави для прийняття рішення про закриття кримінального провадження, суд зобов`язаний їх дослідити та перевірити, а також у разі згоди обвинуваченої особи прийняти рішення її звільнення від кримінальної відповідальності.

Положеннями п.1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Зважаючи на те, що ОСОБА_12 просив звільнити його від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК , з часу скоєння інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 125 КК пройшло більше двох років, відомостей про те, що протягом цього часу ОСОБА_7 засуджувався за вчинення нового злочину, ухилявся від слідства та суду матеріали провадження не містять, а тому колегія суддів вбачає підстави для скасування вироку суду першої інстанції відповідно до положень ст. 417 КПК України та закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК у зв`язку із закінченням строку давності.

ОСОБА_7 надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК. Наслідки застосування ст. 49 КК йому роз`яснені.

Не підлягають задоволенню апеляційні вимоги прокурора про необхідність вказівки на те, що у разі звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності вирок Біляївського районного суду від 13.06.2023 року слід виконувати самостійно , оскільки вирок суду від 29.11.2023 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження за його обвинуваченням за ч. 1 ст. 125 КК підлягає закриттю.

А відтак апеляційний суд не має процесуальних підстав для вирішення питання щодо порядку виконання попереднього вироку щодо ОСОБА_7 від 13.06.2023 року.

Вказаний вирок підлягає виконанню відповідно до приписів Розділу VIIІ КПК.

Апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ,409, 417, 419, 376 ч.2, ст. 284 ч.2 п.1 КПК України, ст. 49 КК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора зі змінами внесеними заступником керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 29 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за його обвинуваченням за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3