Справа № 947/3386/21
Провадження № 1-кп/947/62/24
УХВАЛА

09.04.2024 м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження одноособово,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у кримінальному проваджені №0001371 від 13.11.2020 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Одеси, громадянин України, українець, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштований, щодо якого в провадженні Приморського районного суду м.Одеси, Малиновського районного суду м.Одеси та Овідіопольського районного суду Одеської області перебувають кримінальні провадження за вчинення умисних кримінальних правопорушень, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_5 звернулася до суду з письмовим клопотанням про зміну щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Своє клопотання захисник обґрунтовує тим, що прокурор тривалий час не надає суду докази вчинення Бірюковим кримінального правопорушення, передбаченого ч2 ст.186 КК України. Більш того, за наявності підстав для перекваліфікації кримінального правопорушення у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_3 на менш тяжкий злочин, прокурор тривалий час не може затвердити змінений обвинувальний акт. Обвинувачений визнає свою вину у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, Раніше не судимий, має родину, постійне місце мешкання та реєстрацію. Заходів щодо знищення або пошкодження доказів не вживав, спроб незаконно впливати на свідків та потерпілого не здійснював. Тому запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання буде достатньо для забезпечення належної поведінки обвинуваченого.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання захисника.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши необхідні матеріали кримінального провадження, керуючись ст.ст.5, 6, 7 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, 1950, приходить висновку про те, що підстав для подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 не вбачається.

Метою застосування запобіжного заходу є запобігання ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою обґрунтоване обвинувачення та наявні ризики.

Відповідно до ст.177 КПК України запобіжний захід застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного з метою припинення злочинної діяльності, запобігання спробам ухилитися від слідства або суду, перешкоджання встановлення важливих обставин кримінального провадження, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень і лише при наявності достатніх підстав вважати, що ці особи будуть намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати кримінальному провадженню або продовжувати злочину діяльність.

Разом з тим, прокурор тривалий час не взмозі забезпечити явку свідків з боку обвинувачення, якими прокурор намагається обґрунтувати висунуте ОСОБА_3 обвинувачення, за наявності підстав для зміни обвинувачення на менш тяжке, тривалий час, більше двох місяців не може затвердити обвинувальний акт в новій редакції.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вiд 23.02.2006 №3477 суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі Орловський проти України, засудженого за вчинення ряду особливо тяжких злочинів, було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції у зв`язку з, у т.ч., порушенням права на звільнення з під варти під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання.

Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, рішення ЄСПЛ від 26.01.1993 Ш. проти Швейцарії.

Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь, і проти існування суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення з-під варти.

Як вбачається з матеріалів справи досудове слідство було закінчено і обвинувальний акт з реєстром зібраних по справі доказами, закріпленими відповідними процесуальними документами і рішеннями, надійшов до суду. Частина доказів була досліджена судом. З моменту закінчення досудового розслідування, слідчі дії по збору доказів у справі не проводяться. Отже, на даному етапі судового процесу підстави вважати, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, буде знищувати або спотворювати докази або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, безпідставні.

У рішенні ЄСПЛ від 06.04.2000 у справі Лабіта проти Італії зазначено, що відповідні органи тричі розглядали питання щодо подальшого тримання обвинуваченого під вартою і відмова звільнити його пояснювався декількома обставинами: існуванням важливих доказів його провини, небезпекою здійснення тиску на свідків, і можливістю фальсифікації доказів. Однак, не було при цьому враховано, що звинувачення спиралося лише на докази, які з часом не посилювалися, а втрачали свою переконливість.

На зазначені обставини звернуто увагу рішенням Європейського суду з прав людини від 6 квітня 2000 року в справі "Лабіта проти Італії" щодо скарги на тривалість тримання під вартою. Зокрема, в цьому рішенні зазначено, що відповідні органи тричі розглядали питання щодо подальшого тримання обвинуваченого під вартою і відмова звільнити його пояснювався декількома обставинами: існуванням важливих доказів його провини, небезпекою здійснення тиску на свідків, і можливістю фальсифікації доказів. Однак не було при цьому враховано, що звинувачення спиралося лише на докази, які з часом не посилювалися, а втрачали свою переконливість.

Як встановлено у справі, обвинувачення у справі ґрунтується на доказах, які втрачають вагомість. Зменшення вагомості доказової бази спростовують доводи прокурора про необхідність подальшого тримання під вартою обвинуваченого. За таких обставин подальше тримання під вартою обвинуваченого буде фактичним виконанням покарання за злочини, у вчиненні якого вини ОСОБА_3 ще не доведено.

Мотиву однієї лише тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , недостатньо для вирішення питання на користь подальшого його утримання під вартою, що узгоджується з рішенням Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп / 2003.

Тому, запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання буде достатньо для забезпечення заходів кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 182, 183, 194, 197, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 задовольнити.

Змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 з тримання під вартою на особисте зобов`язання, негайно звільнивши його з під варти в залі суду.

В рамках запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки:

1) Прибувати до суду за першою вимогою;

2) Повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи, навчання, номерів контактних телефонів;

3) Без дозволу суду не відлучатися з м.Одеси;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали в частині покладення додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, становить 60 (шістдесят) днів і припиняє свою дію 08.06.2024.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.2 ст.179 КПК України, у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання або покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Копію ухвали після її оголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Копію ухвали відправити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1