ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/1048/24 Провадження №1-кп/636/787/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у спрощеному провадженні в судовому засіданні в залі суду в м. Чугуїв кримінальне провадження № 0000002 від 03 січня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова Харківської області, українки, громадянки України, з середньою освітою, розлученої, маючої на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 13 грудня 2022 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2-х років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, зміненого в частині призначеного покарання на підставі ухвали Харківського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 1700 грн;

за вироком Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2023 року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 грн;

за вироком Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2023 року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт;

у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

встановив:

ОСОБА_3 засуджена за вироком Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2023 року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

20 квітня 2023 року, вказаний вирок після набрання ним законної сили було направлено для виконання до Салтівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, але він не був приведений до виконання у зв?язку з тим, що ОСОБА_5 за викликами до зазначеної установи не з`явилась. Також в ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_3 змінила місце свого проживання, а саме: АДРЕСА_3 (згодом АДРЕСА_2 ). Змінивши місце проживання, після винесення вироку суду, без відома служби пробації, ОСОБА_3 допустила порушення умов відбування громадських робіт, передбачене ст. 37 ч. 1. КВК України. У подальшому, 23.08.2023 працівниками Чугуївського районного відділу N?3 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області із засудженою ОСОБА_6 була проведена індивідуально профілактична бесіда, в ході якої її письмово ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт та попереджено про притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України за ухилення від відбування цього виду покарання.

Згідно з положеннями наказу Міністерства юстиції України № 272/5 від 29.01.2019 особову справу відносно ОСОБА_7 06.09.2023 було передано з Салтівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області до Чугуївського районного відділу №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області.

23 вересня 2023 року ОСОБА_3 , під підпис було вручене направлення для відбування громадських робіт в Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Чугуївської міської ради, її письмово ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також письмово, під підпис попереджено про притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України за ухилення від відбування цього виду покарання. Згідно з цим направленням, ОСОБА_3 повинна була приступити до відбування громадських робіт з 28.09.2023, але по теперішній час, без поважних на то причин, так і не приступила.

07 грудня 2023 року ОСОБА_3 повторно, під підпис було вручене направлення для

відбування громадських робіт в Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Чугуївської міської ради, письмово ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також письмово, під підпис попереджено про притягнення її до кримінальної відповідальності за ст.389 КК України за ухилення від відбування цього виду покарання. Згідно з цим направленням ОСОБА_8 повинна була приступити до відбування громадських робіт з 08.12.2023, але по теперішній час, без поважних на то причин, так й не приступила. 05.01.2024 ОСОБА_3 повторно під підпис було вручене направлення для відбування громадських робіт в Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Чугуївської міської ради, письмово ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також письмово, під підпис попереджено про притягнення її до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України за ухилення від відбування цього виду покарання. Згідно з цим направленням ОСОБА_5 повинна була приступити до відбування громадських робіт з 08.01.2024, але по теперішній час, без поважних на то причин, так й не приступила.

Таким чином, засуджена ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ухилилась від відбування покарання у виді громадських робіт, призначених їй за вироком Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2023 року, повністю не відбувши призначене покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Наведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до заяви обвинуваченої ОСОБА_3 щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомленням з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, яка була підписана в присутності захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_9 , обвинувачена ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України. ОСОБА_3 згодна з встановленими досудовим розслідуванням обставинами, розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, без її виклику та без проведення судового розгляду в судовому засіданні та ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінальних проступків без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України.

Відповідно до частини 4 статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Дослідивши зібрані досудовим розслідуванням у справі докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України повністю доведена.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 389 КК України, а саме: ухилення засудженої від відбування покарання у виді громадських робіт.

При вирішенні питання про вид та міру покарання винній ОСОБА_3 суд враховує її щире каяття та визнає цю обставину, відповідно до ст. 66 КК України, такою, що пом`якшує її покарання. Обставин, що обтяжують покарання винної, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено. Окрім того суд враховує, що ОСОБА_3 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7 "Про практику призначення судами покарання" (із змінами станом на 6 листопада 2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Санкцією ч. 2 ст. 389 КК України передбачено покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.

Згідно з ч. 3 ст. 60 КК України, арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до семи років.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в абзаці 7 пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами покарання" (із змінами станом на 6 листопада 2009 року) суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності підстав, відповідно до ст. 7 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Враховуючи той факт, що обвинувачена ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про НОМЕР_1 від 23 листопада 2017 року, виданого Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, а відтак жінкою, яка має дитину віком до семи років, відповідно до ст. ст. 60, 61 КК України, їй не може бути призначено жодне із альтернативних видів покарань, визначених санкцією ч. 2 ст. 389 КК України.

Оскільки, судом не встановлено підстав для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, а передбачені санкцією цієї статті види покарань не можуть бути до неї застосовані як до жінки, що має дітей віком до семи років, суд доходить висновку, що ОСОБА_3 підлягає звільненню від покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 389 КК України на підставі ч. 1 ст. 74 КК України, у зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення покарання.

Так як, відповідно до вимог ст. 71 КК України, невідбуте покарання за попереднім вироком може бути приєднано лише до покарання, призначеного за новим вироком, а даним вироком ОСОБА_3 не призначається жодного покарання, суд вважає, що вирок Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2023 року слід виконувати самостійно.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжні заходи відносно ОСОБА_3 не обирались.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366-368, 371, 374, 376 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_3 від покарання, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, у зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення їй покарання, передбаченого санкцією цієї статті.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2023 року виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Суддя ОСОБА_1