Справа № 357/5410/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2024 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, кримінальне провадження за № 0000060, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не депутата , не адвоката, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених чч. 1, 4 ст. 358 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді суспільно-корисних робіт строком 240 (двісті сорок) годин.

На початку лютого 2024 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, підробив консультаційний висновок спеціаліста, виданий КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2», який був виданий останньому у 2022 році, змінивши дату видачі на 07.02.2024, що підтверджує останньому поважність неявки на відпрацювання суспільно-корисних робіт за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, при цьому ОСОБА_2 розумів, що такої поважної причини останній не має.

Крім цього, в подальшому, ОСОБА_2 , 19.02.2024, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, з метою уникнення відбування покарання за вчинене адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП України, перебуваючи в приміщенні Білоцерківського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації», що по вул. Шолом- Алейхема, 27 в м. Біла Церква Київської області, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи наслідки, достовірно знаючи, що консультаційний висновок спеціаліста від 07.02.2024 на його особу, видані начебто КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2», є підробленим, з метою уникнення від відбування покарання, надав даний консультаційний висновок спеціаліста працівнику Білоцерківського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації», що підтверджує останньому поважність неявки на відпрацювання суспільно-корисних робіт за вчинене адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та таким чином використав його.

Прокурор надіслав до суду обвинувальний акт з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні, в якому зазначено, що підозрюваний беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до положень ч. 1 ст. 302 КПК України просить суд розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених чч. 1, 4 ст. 358 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 302 КПК України до обвинувального акту додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_2 , складену в присутності захисника - адвоката ОСОБА_3 в якій ОСОБА_2 зазначає про те, що беззаперечно визнає винуватість у вчиненні кримінальних проступків, передбачених чч. 1, 4 ст. 358 КК України, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинам та згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності у спрощеному провадженні.

Також, у вказаній заяві ОСОБА_2 зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

У даній заяві захисником ОСОБА_3 підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

Положеннями ч. 2 та ч. 3 ст. 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Враховуючи викладене, а також те, що обвинувачений ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків, його заяву, в якій він зазначає, що беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних проступків, передбачених чч. 1, 4 ст.358 КК України, згоден із встановленими під час дізнання обставинами, згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд відповідно до вимог ст. 382 ч. 2 КПК України визнає встановленим, що органом досудового розслідування встановлені обставини вчинення ОСОБА_2 кримінальних проступків, передбачених чч. 1, 4 ст. 358 КК України, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_3 , обставини вчинення кримінальних поступків, передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України не оспорює, свою винуватість у вчиненні вказаних кримінальних проступків визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні кримінальних проступків, передбачених чч. 1, 4 ст. 358 КК України доведена повністю поза розумним сумнівом.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 358 КК України як підроблення офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи і який звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем; за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд, відповідно до вимог статтей 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_2 вчинив кримінальні правопорушення, які згідно ст. 12 КК України, є кримінальними проступками.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 згідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_2 раніше не судимий, непрацюючий, за місцем проживання характеризується посередньо, медичну допомогу у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не отримує, перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого.

Суд зазначає, що поряд з іншими видами покарань, вказаною нормою закону передбачено також штраф. Призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи його розмір, суди мають враховувати майновий стан обвинуваченого. Майновий стан винного є поняттям оціночним. Для оцінки майнового стану винного слід, зокрема, враховувати розмір заробітної плати, пенсії чи стипендії такої особи; грошових доходів та інше.

Оскільки, згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачений не працевлаштований, тобто не має джерела доходу, тому, на думку суду, до нього, не може бути застосований такий вид покарання як штраф.

З урахуванням всіх обставин справи, ступеня тяжкості, обставини вчиненого кримінальних проступків, і даних про особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує та відсутність обтяжуючих його покарання обставин, а також вимоги ч. 2 ст. 65 КК України в тому, що особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку що необхідним і достатнім для можливого виправлення ОСОБА_2 буде призначення йому покарання у виді обмеження волі у нижній межі санкції, передбаченої ч. 4 ст. 358 КК України та у верхній межі санкції, передбаченої ч. 1 ст. 358 КК України. Остаточне покарання ОСОБА_2 визначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На підставі ст. 75 КК України, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого ОСОБА_2 , пом`якшуючу обставину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає що останній не представляє небезпеки для суспільства, його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, тому приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_2 без відбування покарання та приймає рішення про звільнення від відбування остаточного покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_2 із застосуванням ст. 75 КК України, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі « Ізмайлов проти Росії » (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд переконаний, що визначена ним вид і міра покарання, є необхідною і достатньою для можливого виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень. Таке покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності з урахуванням того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на проведення технічної експертизи документів від 04.04.2024 № СЕ-19/111-24/20452-ДД підлягають стягненню з обвинуваченого згідно вимог ст. 124 КПК України.

В ході досудового розслідування стосовно ОСОБА_2 запобіжний захід не застосовувався.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371,373,374,381,382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених чч. 1, 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання

за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі,

за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_2 визначити остаточне покарання у виді 2 (двох ) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_2 в період іспитового строку обов`язки: з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Речовий доказ: оригінал консультаційного висновку спеціаліста від 07.02.2024, після набрання вироком законної сили залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати на проведення судово-технічної експертизи документів у розмірі 2 271.84 грн. (дві тисячі двісті сімдесят одну гривню 84 коп).

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської оласті, з особливостями, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_4