Справа № 194/1103/24
Номер провадження 1-кс/194/216/24
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

19 червня 2024 року Слідчий суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області клопотання слідчого СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка, Дніпропетровської області, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-24.02.2010 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ст. 75, 76, 104 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік.

-13.01.2011 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць.

-09.08.2012 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 9 місяців.

-18.11.2014 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 2 місяці.

-15.11.2018 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки.

-12.02.2019 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст.185, ч. 2 ст.186, ч. 1 ст.70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць.

-05.09.2019 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст.190, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та додані до клопотання матеріали, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, узгодженим з прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Своє клопотання мотивує тим, що ОСОБА_6 достовірно знаючи що на території України з 05:30 год. 24.02.2022 введений воєнний стан, 17.06.2024 приблизно о 21:10 год. знаходячись біля магазину «Центральний» по АДРЕСА_3 підійшов до раніше незнайомого йому ОСОБА_7 , який перебував біля вищевказаного магазина та пред`явив вимогу, щоб останній надав йому для ознайомлення документ, який посвідчує особу. Після чого, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт. З метою уникнення подальшого конфлікту ОСОБА_7 хотів піти, однак ОСОБА_6 наніс один удар рукою в обличчя зліва ОСОБА_9 , внаслідок чого останній впав на асфальт. В цей момент, коли ОСОБА_7 лежав на асфальті, то ОСОБА_10 помітив у останнього сумку, після чого у ОСОБА_10 виник умисел на відкрите заволодіння чужим майном. З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_6 діючи умисно, повторно, відкрито, в умовах воєнного стану, ривком викрав сумку Nuri, яку ОСОБА_9 лежачі на асфальті тримав в руках, в середині якої знаходились грошові кошти на загальну суму 1250 грн.

В подальшому ОСОБА_6 разом із речами ОСОБА_7 направився в бік вул. Героїв Рятувальників, м. Тернівка, і коли ОСОБА_7 побачив, що ОСОБА_6 уходить, то він почав слідувати за ним та прохати повернути його речі, однак останній не реагуючи на прохання ОСОБА_7 , вийняв з сумки останнього грошові кошти в загальній сумі 1250 грн. та поклав у кишеню шортів вдягнених на ньому.

В подальшому ОСОБА_7 наздогнав ОСОБА_6 біля будинку АДРЕСА_4 , де ОСОБА_6 скориставшись допомогою ОСОБА_11 за руки відвів ОСОБА_7 у кущі, розташовані біля двору будинку АДРЕСА_4 , де застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, штовхнув ОСОБА_7 в наслідок чого останній впав на землю. Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 почав залазити до кишень ОСОБА_7 , звідки діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану відкрито викрав мобільний телефоном VivoV2120 IMEI НОМЕР_1 , вартістю 4500 грн., який лежав у лівій кишені шортів потерпілого, після чого ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 5750 грн.

Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. У зв`язку з чим, слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого щодо обрання у відношенні підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні. Просить суд застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з огляду на доведеність ризиків, які не зменшились, та з урахуванням особи підозрюваного, який є одружений. В той же час, звертає увагу, що проведеними заходами на даний час не вдалось з`ясувати чи є ОСОБА_6 військовослужбовцем.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні щодо клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу заперечував, просив не обирати тримання під вартою. Зазначив, що визнає вчинення ним кримінального правопорушення. Був затриманий 17.06.2024 року о 23-00 год.

Захисник ОСОБА_4 заперечував щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , та просив обрати йому домашній арешт. Так, підозрюваний одружений, має міцні соціальні зв`язки, також є військовослужбовцем, активно сприяв слідству. Просить врахувати практику ЄСПЛ, з огляду на недоведеність застосування більш м`якого запобіжного заходу. Також зазначає, що ризики, визначені в клопотанні слідчим не доведені.

Вислухавши прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши доводи клопотання та надані письмові докази, приходжу до наступного висновку.

Розглядаючи питання щодо обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя враховує ст.ст. 177, 178 КПК України та вимоги ст. 194 КПК України, якою передбачено, що під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.06.2024 року за №0000275 за ч. 4 ст. 186 КК України.

17.06.2024 року о 23-00 год. ОСОБА_6 був затриманий на підставі ст. 208 КПК України.

18.06.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події від 17.06.2024 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 18.06.2024 року; протоколом огляду предмету від 18.06.2024 року; протоколами пред`явлення особи для впізнання від 18.06.2024 року; протоколами допиту свідків ОСОБА_12 від 18.06.2024 року, ОСОБА_11 від 18.06.2024 року, ОСОБА_13 від 18.06.2024 року; постановою про визнання речовим доказом від 18.06.2024 року; протоколами проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 від 18.06.2024 року, з потерпілим ОСОБА_7 від 18.06.2024 року, свідком ОСОБА_12 від 18.06.2024 року.

Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами. Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Слідчий суддя враховує вимоги ст.ст. 177, 178, 183 КПК України та те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке у відповідності зі ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.

Під острахом отримання можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від суду, що унеможливить виконання завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України. Запобігання ризикам переховування підозрюваного від суду становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства.

Також слідчий суддя враховує, що підозрюваний одружений, за місцем проживання охарактеризований позитивно, втім перебуваючи на свободі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

В той же час, слідчий суддя враховує те, що згідно довідки в/ч 2900 від 25.04.2024 року, ОСОБА_6 є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 та з 25.01.2024 року по теперішній час перебуває на службі.

Втім, надати належну оцінку вказаним обставинам слідчий суддя не може, у зв`язку з тим, що вказана довідка видана станом на 25.04.2024 року, та відповідно на теперішній час станом на момент розгляду клопотання інформації щодо статусу підозрюваного, а саме чи є останній військовослужбовцем, слідчий суддя не має, та відповідно не може визначити правові наслідки, які можуть виникати внаслідок встановлення такого статусу.

Зважаючи на те, що кримінальне правопорушення вчинено в умовах воєнного стану, слідчий суддя вважає, що в даному випадку суворість покарання, передбаченого за кримінальне правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику його переховування, оскільки на сьогодні в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану.

Слідчий суддя враховує особу підозрюваного, який раніше неодноразово судимий, має судимість за вчинення умисних кримінальних правопорушень, у тому числі корисливих, за що має не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях перевиховання не став, та після звільнення з місць позбавлення волі, згідно пред`явленої підозри, вчинив нове умисне тяжке корисливе кримінальне правопорушення, що у сукупності свідчить про його стійку кримінальну поведінку, та небажання підозрюваного ставати на шлях виправлення.

Отже, це свідчить про те, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність ризику незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному правопорушенні обґрунтовується тим, що перебуваючи на свободі підозрюваний ОСОБА_6 , будь-яким чином може впливати на вказаних осіб з метою зміни чи викривлення показів на його користь. З урахуванням, що останній знає свідка.

Крім того, слідчим суддею враховується, що ОСОБА_6 , на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Враховуючи, що ОСОБА_6 , захворювань, які б перешкоджали йому перебувати в місцях попереднього ув`язнення не має, характеру, обставин та тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого він підозрюється, менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість підозри не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також, як слідує з практики ЄСПЛ допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного (обвинуваченого) таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Крім того, згідно зі статтями 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

Отже є всі підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/ або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, отже менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Крім того, слідчий суддя не ігнорує аргументи, які наводяться захисником, проте в даному конкретному випадку, суд оцінюючи вищевказані обставини, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість підозри не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, у зв`язку з чим, клопотання захисника та підозрюваним щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту задоволенню не підлягає.

Отже, з урахуванням особи ОСОБА_6 , його характеризуючих даних та характеру, обставин та тяжкості злочину у вчиненні якого він підозрюється, яке вчинене з застосуванням насильства, наслідків для потерпілого, для запобігання існуючим ризикам слідчий суддя не вбачає підстав для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі у виді домашнього арешту.

Все вищевикладене в сукупності свідчить, що обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного та обмеження його конституційних прав, у даному випадку є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Слідчий суддя наголошує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Також, згідно пред`явленої підозри, ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто ним, згідно пред`явленої підозри, вчинено злочин із застосуванням насильства, тому з урахуванням п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Окрім того, оскільки у суду не має доказів, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем на час розгляду клопотання, слідчий не може визначити правові наслідки, які можуть виникати внаслідок встановлення такого статусу. Отже, суд вважає, що останній підлягає направленню для утримання в місця попереднього ув`язнення, що не позбавить в подальшому в разі встановлення цих даних на переведення останнього на гауптвахту.

Таким чином, з урахуванням наведеного, враховуючи КПК України, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти наявним ризикам, та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому вважає за доцільне обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 днів в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 32, 131, 132, 176, ч. 1 ст. 177, 178, 183- 184, 193-194, 196-197, 369, 372 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 та підозрюваного ОСОБА_6 щодо обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - відмовити.

Клопотання слідчого СВ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23-59 годин 14 серпня 2024 року без визначення розміру застави.

Ухвала слідчого судді діє до 23-59 годин 14 серпня 2024 року та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Для утримання під вартою підозрюваний ОСОБА_6 підлягає направленню до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» м. Дніпро у Дніпропетровській області.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою, що утримується під вартою - протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошено 19.06.2024 року о 14-50 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1