ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1704/24 Справа № 193/2004/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м.Кривий Ріг

13 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Софіївського районногосуду Дніпропетровської області від 01 лютого 2024 року, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відмовлено, -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до ухвали Софіївського районногосуду Дніпропетровської області від 01 лютого 2024 року, 22 грудня 2023 року на адресу Софіївського районного суду надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_5 , який наразі відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)» (надалі Софіївська ВК-45), згідно якого останній просив застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Ухвалою Софіївського районногосуду Дніпропетровської області від 01 лютого 2024 року, у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відмовлено.

На вказану ухвалу суду засудженим ОСОБА_5 подана апеляційна скарга, в якій він просить ухвалу Софіївського районногосуду Дніпропетровської області від 01 лютого 2024 року скасуватита постановити ухвалу, якою звільнити його умовно достроково від відбування покарання. Вважає, що зазначена ухвала є незаконною та необґрунтованою.

Засуджений ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_6 повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, прокурор до Дніпровського апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а засуджений не заявляв клопотання про бажання особистої участі під час апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 засуджений за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.08.2018 року за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років і 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Після чого, за вироком цього ж суду від 17.09.2018 року його було засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 6 років і 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку: 26.06.2018 року. Кінець строку: 26.12.2024 року.

Станом на момент розгляду справи в суді І інстанції засуджений відбув, визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання (4 роки і 4 місяці). Невідбута частина покарання складає 10 місяців і 26 днів позбавлення волі.

За період відбування покарання в Софіївської ВК-45 засуджений характеризується позитивно, має 4 заохочення, отримані ним у вигляді подяк за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці, а також притягувався 1 раз до дисциплінарної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що окрім згаданих вище судимостей, за якими засуджений ОСОБА_5 наразі відбуває покарання, останній також ще до цього вісім разів засуджувався за вчинення інших умисних злочинів, у тому числі тяжких, здебільшого проти власності, з яких шість разів засуджувався до покарання у виді позбавлення волі, які відбував реально.

Колегія суддів звертає увагу, що до засудженого двічі застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням - 22.06.1999 року та 17.03.2004 року, одного разу він звільнявся від покарання через амністію - 02.04.2009 року, а також одного разу до нього вже застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - 29.11.2012 року. Після останнього свого звільнення з місць позбавлення волі, що відбулось 05.07.2016 року, ОСОБА_5 через рік вчинив кілька грабежів, а ще через рік здійснював торгівлю наркотиками, за що наразі він і відбуває призначене судами покарання у вигляді позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції, що судами, під час призначення ОСОБА_5 попередніх покарань, вже достатньо застосовувалися законодавчо встановлені «стимулювання» засудженого до виправлення його поведінки та припинення протиправних діянь, проте останній на шлях виправлення не ставав і після звільнень з вказаних підстав завжди повертався до вчинення нових умисних злочинів, у тому числі у період умовно -дострокового звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України однією із основних підстав для застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання є наявність даних, які свідчать про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, підставою умовно дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженим свого виправлення. Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових кримінальних правопорушень.

Виправлення засудженого/ї має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Пленум ВСУ у п. 17 Постанови від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертали увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого ст. 81 КК України, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення засуджених.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду І інстанції, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, не досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, його поведінка не може свідчити про його виправлення та готовності до самокерованої право слухняної поведінки

Таким чином, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для її скасування відсутні, всі доводи апеляційної скарги засудженого були предметом розгляду в суді І інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2024 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: