Справа № 527/1357/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі колегії суддів: головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Кременчуцького районного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання прокурор обгрунтував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Під загрозою можливого покарання ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду через усвідомлення втрати свободи на тривалий час.

Окрім того, обвинувачений може незаконно впливати на свідків з метою спонукання останніх до зміни раніше наданих показань або до відмови від їх надання, оскільки свідки є знайомими обвинуваченого, місце їх проживання йому відомо.

Також, як на думку прокурора, існує ризик вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень, оскільки він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України, однак провадження у даному провадженні було закрите у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення. Окрім того, ОСОБА_7 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, а отже є особою, схильною до вчинення правопорушень.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора з підстав його необгрунтованості та неправильної кваліфікації дій обвинуваченого у даному кримінальному провадженні., просили суд застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 3ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно положень статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогамистатті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(1950 року), яка відповідно до вимог частини 1статті 9Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обовязковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" вказано, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Ухвалою судді Глобинського районного суду Полтавської області застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме, до 19 квітня 2024 року включно.

Судовий розгляд в справі не завершено.

Суд, вирішуючи питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, приходить до висновку, що встановлений судом ризик, а саме, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, не зник та не зменшився і на даний час. При цьому суд бере до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, у разі визнання його винним йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років. Суд бере також до уваги, що ОСОБА_7 не працевлаштований, а отже не має засобів для існування, є особою, що схильна до вчинення правопорушень. Крім цього, не зменшився та не зник встановлений судом ризик того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

На думку суду жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе унеможливити встановлені судом ризики. Домашній арешт, застава як і особисте зобов`язання, на думку суду, з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості покарання, що йому загрожує, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого. Письмових зобов`язань інших осіб про поруку за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та його доставки до суду не надходило.

Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши в сукупності всі обставини, приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину і ризики, передбачені ст.177 КПК України, є доведеними, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе їх унеможливити, з метою забезпечення виконання обвинувачуваним покладених на нього процесуальних обов`язків, доцільно продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підстави для обов`язкового визначення застави у відповідності до положень ч.3,ч.4 статті 183 КПК України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 314-316, 369, 372 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 17 квітня 2024 року до 15 червня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складено 18 квітня 2024 року.

ГоловуючаОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2